АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 211/2369/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/602/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2017 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000530, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 травня 2017 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2017 року щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ситне-Щелканово Ступінського району Московської області, Російська Федерація, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -
за участю:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не заперечуючи фактичних обставин кримінального провадження та правильність кваліфікації його дій, просить вирок змінити та застосувати до нього належним чином положення ч.5 ст.72 КК України, що впливає на строк відбуття покарання. Вважає, що суд повинен був зарахувати йому в строк відбуття покарання період з 04 квітня 2017 року по день набрання вироком в законної сили, а не по 20 червня 2017 року, оскільки весь цей період, згідно ч.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», зараховується в строк попереднього ув`язнення.
Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2017 року ОСОБА_6 , визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
За обставин викладених у вироку, ОСОБА_6 16.03.2017 року о 14-30 годин, проходячи по вул. Кокчетавська в м. Кривому Розі, побачив раніше незнайому дівчину ОСОБА_8 , яка йшла в попутному напрямку, при цьому в правій руці тримала мобільний телефон марки "Lenovo А6010". В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний, корисливий намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна у ОСОБА_8 . Після чого, ОСОБА_6 наздогнав ОСОБА_8 , та перебуваючи біля музичної школи, яка розташована за вказаною адресою, реалізуючи намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна та звернення його на свою корись, діючи повторно, підійшов до ОСОБА_8 і, відкрито, шляхом ривку, викрав її мобільний телефон марки "Lenovo А6010", в якому знаходилася SIM-картка абонента зв`язку Київстар НОМЕР_1 , обернувши вказаний телефон на свою користь, з місця скоєння злочину зник, спричинивши потерпілій матеріального збитку на загальну суму 2000,00 грн.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, обвинувачений, доводи апеляційної скарги підтримав та наполягав на їх задоволенні.
Прокурор заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, просив її залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які визнавались обвинуваченим в суді першої інстанції, на підставі чого судовий розгляд було здійснено в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а також вказані обставини не оспорюються і в поданих апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.
Окрім того, суд, дійшовши висновку, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого неможливо без ізоляції від суспільства, обґрунтовано призначив ОСОБА_6 , покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду й вважає, що покарання обвинуваченому призначено з урахуванням обставин провадження в їх сукупності, ступеню тяжкості вчиненого злочину, відомостей про його особу та є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення нових злочинів.
Разом з цим, перевіряючи доводи скарги обвинуваченого щодо неправильного зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.
Виходячи з приписів абз.1 ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VІІІ, зарахування судом строку попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, проводиться у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення.
Законом України від 18 травня 2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» ч.5 ст.72 КК України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування». Цей Закон набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування 21 червня 2017 року.

Згідно матеріалів цього кримінального провадження, в його межах будь-який запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не обирався.
Разом з цим, згідно ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах кримінального провадження №0000559 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України (а.п.73-76).
Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого задоволенню не підлягають, оскільки у цьому кримінальному провадженні щодо нього запобіжний захід не обирався, а питання застосування приписів абз.1 ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VІІІ, щодо ОСОБА_6 можливо вирішити в іншому кримінальному провадженні.
Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції, згідно з вимогами ст.72 КК України, було прийнято вірне рішення про обчислення строку відбування покарання ОСОБА_6 з 04 квітня 2017 року - моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3