Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/106/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.03.2018 року м. Кропивницький
Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2017 року, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Россоховатка Маловисківського району Кіровоградської області, громадянина України, із середньою базовою освітою, пенсіонера, учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, не одруженого, без утриманців, такого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю три роки; покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим за вчинення: умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , 24 листопада 2016 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, знаходячись у власному домоволодінні по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у кімнаті житлового будинку став свідком сварки між ОСОБА_10 та її співмешканцем ОСОБА_11 , в ході якої, ОСОБА_8 втрутився та переслідуючи умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , діючи з не прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, і не бажаючи їх настання, але свідомо припускаючи їх настання, взявши в руку дерев`яне поліно, яким умисно наніс не менше п`яти ударів ОСОБА_11 , який на той час перебував в положенні лежачи на підлозі, в скроневу та тім`яну області голови з ліва та з права, не менше трьох ударів по шиї та по спині, внаслідок чого спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді численних забійних ран на волосяній частині голови, забійних ран в області обличчя, відкритого лінійного перелому кісток зводу і основи черепа (тім`яної та скроневої кісток з права), крововиливу під м`яку мозкову оболонку в області тім`яної долі правої півкулі головного мозку, які згідно висновку експерта №98 від 25.11.2016 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення, від яких ОСОБА_11 помер в приміщенні зазначеного житлового будинку. Причиною смерті ОСОБА_11 являється відкритий лінійний перелом кісток зводу основи черепа (тім`яної та скроневої кісток з права), крововилив під м`яку мозкову оболонку в області тім`яної долі правої півкулі головного мозку.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим та призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

Прокурор не оспорює фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості ОСОБА_8 та кваліфікацію дій останнього, однак вважає безпідставним застосування судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання положень ст. ст. 75 та 69 КК України.

Судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому покарання, враховано ряд обставин, як характеристики особи обвинуваченого, стан його здоров`я, обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання, але, на переконання прокурора, ці обставини не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, судом залишено поза увагою, що кримінальне правопорушення обвинуваченим вчинено у стані алкогольного сп`яніння.

Судом першої інстанції фактично залишено поза увагою, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілому завдано тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно враховано, що обвинувачений вчинив злочин із непрямим умислом, тоді як ч. 2 ст. 121 КК України, за якою засуджено ОСОБА_8 , передбачено вчинення цього злочину лише з прямим умислом.

Також, прокурор вважає, що судом першої інстанції безпідставно враховано як обставини, які пом`якшують покарання, вчинення злочину під впливом погрози та вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого.

Провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в обсязі дослідження матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, заслухавши в дебатах прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просила скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим та призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , які заперечили задоволення апеляційної скарги прокурора і просили залишити оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки особою, яка подала апеляційну скаргу, не оспорюється фактичних обставин справи, доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого, колегія суддів не надає юридичної оцінки фактичним обставинам кримінального провадження та доказам у кримінальному провадженні, і вважає винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, доведеною, а кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 121 КК України правильною.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відносяться до категорії тяжких, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання, обставину, яка обтяжує покарання.

Враховуючи всі обставини у сукупності, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, при призначенні обвинуваченому покарання, прийшов до висновку про можливість застосування положень ст. 69 КК Україна та призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, а також і застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Однак, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора у частині ствердження про необґрунтованість застосування стосовно ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, проте, разом із тим вважає за можливе застосування стосовно обвинуваченого ст. 69 КК України.

Згідно із ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Як встановлено ч. 2 ст. 409 КПК України, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого може бути підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції.

Вирок суду скасовується судом апеляційної інстанції та ухвалюється свій вирок у разі, зокрема, необхідності застосування більш суворого покарання; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання (п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України).

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
За диспозицією ст. 69 КК України, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При цьому, обов`язковим є зазначення, які саме обставини справи або дані про особу підсудного визнаються такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Як встановлено, ОСОБА_8 , дійсно, як те правильно зазначено судом першої інстанції, позитивно характеризується, не судимий, має хронічні захворювання серця та нирок.

Крім того, слід зважати на те, що потерпілий є особою похилого віку, пенсіонер.

Як також правильно встановлено судом першої інстанції, злочин ОСОБА_8 вчинив внаслідок агресивної віктимної поведінки потерпілого, внаслідок неправомірних дій з боку потерпілого, який застосовував фізичне насильство щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , висловлював погрози в їх бік, у бік обвинуваченого та щодо малолітньої дитини.

Крім того, наявні такі обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Потерпілий жодних претензій морального або майнового характеру до обвинуваченого не має.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про можливість застосування ст. 69 КК України та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинений ним злочин більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Однак, при цьому, слід враховувати, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив тяжке умисне кримінальне правопорушення, проти життя та здоров`я особи, що потягло за собою тяжкі та невідворотні наслідки у вигляді смерті людини.

У даному випадку, враховуючи кількість нанесених обвинуваченим ОСОБА_8 та локалізацію ударів (не менше п`яти в життєво важливий орган голову потерпілого), того, що обвинувачений удари продовжував наносити і після того, як потерпілий впав на підлогу, - вказане, навіть з урахуванням провокаційної поведінки потерпілого та вчинення останнім незаконних дій, надає підстав погодитися із твердженнями прокурора на те, що обвинувачений був не обмежений у виборі іншого варіанту поведінки, проте забажав і умисно завдав потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті потерпілого.

Крім того, береться до уваги й те, що злочин обвинуваченим вчинено у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує обвинуваченому покарання.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що у конкретному випадку застосування щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, - не відповідатиме цілям та меті покарання, й не стане запорукою виправлення та перевиховання обвинуваченого, та не матиме превентивного впливу щодо попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Таким чином, частково доводи апеляційної скарги прокурора визнаються слушними, такими, що знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку суду першої інстанції.

Відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції у частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 підлягає скасуванню, із ухваленням стосовно останнього нового вироку.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 421, 424 КПК України, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання.

ОСОБА_8 визнати винуватим та призначити покарання за

ч.2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

В іншій частині вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

ОСОБА_8 негайно взяти під варту у залі судових засідань Апеляційного суду Кіровоградської області.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 20 березня 2018 року.

Вирок Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після його проголошення, та може бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Копію вироку Апеляційного суду Кіровоградської області негайно після його проголошення вручити засудженому ОСОБА_8 та прокурору.

Судді: /підписи/
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Відповідає оригіналу:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2