АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/9651/17 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/790/1586/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2017 року, якою частково задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000051 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що слідчим відділом Московського ВП ГУ НП в Харківській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000051, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто шахрайство, вчинене у великих розмірах.
В суді першої інстанції прокурор зазначав, що є підстави для задоволення клопотання про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження, розпоряджатися та користуватися нею, тому що вважає, що таке майно може бути відчужене та є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме, предметом скоєного злочину, що набуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також те, що необхідно виключити можливість протиправно розпорядитись вказаним об`єктом нерухомості, та повернути право власності законним володільцям.
На підставі викладеного, та приймаючи до уваги, що вищевказана квартира в силу ст. 98 КПК України є речовим доказом, та з метою збереження її як речового доказу, слідчий суддя застосував найменш обтяжливий спосіб арешту майна у виді заборони відчуження та розпорядження цією квартирою.
Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27.07.2017 року частково задоволено клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000051 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , шляхом заборони будь яким особам здійснювати її відчуження, розпоряджатися нею, з метою використання цього майна як доказ у кримінальному провадженні. В решті вимог відмовлено.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27.07.2017 року. Разом з апеляційною скаргою, ОСОБА_7 подав клопотання про поновлення строків апеляційного оскарження зазначеної ухвали, посилаючись на те, що він випадково дізнався про існування даної ухвали з Єдиного Державного реєстру судових рішень, у зв`язку з чим просить визначити поважною причину пропуску строку апеляційного оскарження.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що винесення слідчим суддею ухвали про накладення арешту на належну йому квартиру, є незаконним, необґрунтованим та передчасним заходом забезпечення кримінального провадження на даному етапі досудового розслідування. Зазначає, що прокурором не надано будь-яких доказів визнання спірної квартири речовим доказом у кримінальному провадженні
Вважає, що органом досудового розслідування не надано доказів того, що належна йому квартира була отримана у власність в порядку, який певним чином може порушувати чинне законодавство.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за ОСОБА_7 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Відповідно до п.2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини 2 статті 170 цього Кодексу);
3.1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст. 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
Згідно п.4 ч.5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.
На підставі викладеного, та приймаючи до уваги, що вищевказана квартира в силу ст. 98 КПК України є речовим доказом, та з метою збереження її як речового доказу, слідчий суддя застосовував найменш обтяжливий спосіб арешту майна у виді заборони відчуження та розпорядження цією квартирою.
При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч.ч.2, 4 ст.173 КПК України, зміст ухвали слідчого судді відповідає вимогам ч.5 ст.173 КПК України. Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.
За наведених вище обставин судова колегія вважає необґрунтованими доводи апелянта про незаконність вказаного судового рішення та невідповідність майна, зазначеного в клопотанні критеріям ст. 98 КПК України.
З матеріалів справи вбачається, що квартира, на яку накладено арешт, можливо була майном, яке було протиправно відчужене у потерпілого. Для зясування всіх обставин справи та недопущення відчуження квартири слідчий правомірно звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.
Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для скасування або зміни ухвали слідчого судді за доводами апеляційної скарги не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392,404,405,407,418,419,423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.
Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2017 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -