АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/536/18 Справа № 204/3228/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відео конференції матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого: 1) 27.01.2011 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 2) 10.05.2012 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, на підставі ст. 71 КК України, частково приєднано невідбутий строк 6 місяців за вироком від 27.01.2011 року, остаточно призначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений з Синельниківської ВК Дніпропетровської області № 94 по відбуттю строку покарання; 3) 18.08.2016 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком 1 рік

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000698,-

встановила:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 15 січня 2018 року задоволено клопотання потерпілої ОСОБА_8 , обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Рішення суду обґрунтовано тим, що згідно заяви потерпілої про злочин, було зазначено перелік майна, викраденого з помешкання, зокрема: гроші у сумі 7 000 грн., 200 доларів США, ноутбук, каблучки з діамантом, та мобільний телефон «Нокіа». Під розслідування підтвердила належність їй вказаного майна. Між тим, слідчий в обвинувальному акті не вказав про викрадення грошових коштів, каблучки з камінням, зазначено лише про каблучку золоту 583-ої проби вагою 3,09 г, вартістю 3 400,85 грн., про каміння та його вартість не зазначено. З цього приводу не звернувся до експерта для проведення дослідження щодо визначення розміру матеріальних збитків. В реєстрі до обвинувального акта відсутні відомості про процесуальні рішення щодо виділення в окреме провадження матеріалів по викраденню частини майна, що не увійшла до переліку, зазначеного в обвинувальному акті, або закриття провадження в цій частині.

Прокурор не погодився з вказаним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати в зв`язку з істотними порушеннями процесуального закону та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що на виконання п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, слідчим зазначено в обвинувальному акті, що відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи, вартість майна, викраденого з помешкання потерпілої, складає 48 563 грн. 92 коп.

Однак суд першої інстанції, в порушення ч. 3 ст. 314 КПК України, при проведенні підготовчого судового засідання вийшов за його межі та вдався до встановлення та підтвердження розміру заподіяної злочином шкоди шляхом оцінки доказів, що можливо зробити лише під час судового розгляду.

Захисник та потерпіла в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Дані про поважність неявки потерпілої до суду не надано. Обвинувачений не заперечував проти розгляду справи за відсутності захисника адвоката ОСОБА_9 , тому колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу за відсутністю останнього та потерпілої, відповідно до вимог ст. 405 КПК.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення. Просила її задовольнити. Ухвалу скасувати. Обвинувальний акт повернути для розгляду до суду першої інстанції.

Обвинувачений залишив вирішення питання про задоволення апеляційної скарги прокурора на розсуд суду.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, прокурора, та обвинуваченого, дослідивши та перевіривши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може підлягати задоволенню з наступних підстав.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК. У випадку порушення вимог вказаної норми, суд під час підготовчого судового засідання, згідно зі ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК, повертає обвинувальний акт прокурору для приведення його у відповідність з вимогами процесуального закону.

Із суті вказаної норми вбачається, що нею встановлені вимоги до змісту обвинувального акта та підстави для повернення його судом першої інстанції прокурору. Таке повернення передбачає не формальну невідповідність акта вимогам закону, а за умови наявності у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити розгляд по справі.

Вимогами ст. 291 КПК передбачено певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як вбачається з клопотання потерпілої про повернення обвинувального акта прокурору, до органу досудового розслідування нею було подано заяву про вчинення злочину та зазначено серед переліку майна, викраденого з її помешкання, грошових коштів у сумі 7 000 грн., 200 доларів США, ноутбуку, каблучки з діамантами та мобільного телефону «Нокія».

В підготовчому засіданні суду першої інстанції прокурор пояснив, що документів на підтвердження існування у потерпілої зазначених грошових коштів слідчому надано не було, стосовно каблучки пояснив, що оцінку проведено тільки щодо металу. Каміння не було предметом оцінки. Встановити вартість ноутбука не виявилося можливим. Мобільний телефон в обвинувальному акті зазначено.

Як вбачається з обвинувального акту, в ньому дійсно зазначено серед переліку майна, викраденого у потерпілої ОСОБА_8 мобільний телефон «Nokia C3-01», вартість якого складає 516 грн. 67 коп.

В реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про виділення в окреме провадження чи закриття провадження в частині викраденого майна.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України, оскільки в ньому повинно бути вказано весь обсяг викраденого майна, в тому числі і того, вартість якого не встановлена. Відсутність встановленої вартості майна не позбавляє потерпілого права власності на таке майно. Крім того, відповідно до ст. 91 КПК, маса викраденого майна у потерпілого є обставиною, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 2 КПК, завданням кримінального провадження є повне та неупереджене розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі "Кузнецов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., та у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001 р., де зазначено, що вмотивованість судового рішення пов`язана з належним здійсненням правосуддя, тобто у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. А також у справі "Беллет проти Франції", від 04.12.1995 р., де висвітлюються питання про забезпечення доступу до суду.
Враховуючи викладене, доводи прокурора про зазначення в обвинувальному акті вартості викраденого майна потерпілої, а також про те, що суд вийшов за межі підготовчого судового засідання та вдався до встановлення та підтвердження розміру заподіяної шкоди, не ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином, невідповідність обвинувального акта вимогам закону позбавляє суд можливості призначити судовий розгляд та в подальшому розглянути кримінальне провадження по суті та прийняти законне та обґрунтоване рішення у відповідності до закону. Тому колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 407, 409 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4