Справа № 204/1741/17
Провадження № 1-кс/204/396/17
УХВАЛА
23 березня 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
слідчої судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпрі заяву ОСОБА_3 про незаконне тримання під вартою, поданої у порядку ст.206 КПК України, -
в с т а н о в и в:
23 березня 2017 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_3 про незаконне тримання під вартою, у якій він просить суд перевірити законність його утримання в ДУВП № 4.
В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_3 просить перевірити законність його утримання в ДУВП №4 на підставі вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у кримінальній справі №201/9264/13-к, провадження №1-кп/201/300/2013, кримінальне провадження внесено до ЄРДР за №0002936. На його думку, до строку призначеного покарання відповідно до вимог ст. 539 КК України та ст.72 КК України судом повинні бути зараховані один день відбуття покарання за два під час утримання його в СІЗО м.Дніпра та СІЗО м.Києва, про що він письмово звернувся із клопотанням від 12.07.2016 року за вих. №393-П. Станом на 21.03.2017 року заявник вважає, що незаконно утримується в СІЗО згідно з вироком суду та відсутності увхали суду за вищевказаним клопотанням. У зв`язку із чим звернувся до суду із цією заявою.
У ході дослідження матеріалів заяви, даних особової справи заявника, слідчою суддею встановлено таке.
Виходячи з положень п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими КПК України.
Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок дбати про фізичний добробут осіб, яких позбавлено волі.
Згідно з ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Положеннями ч.2 ст.206 КПК України, яка встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, визначено, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
Отже, законодавець чітко визначив, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.
У ході дослідження поданої в порядку ст.206 КПК України заяви про незаконне тримання під вартою, слідчою суддею не отримано відомостей, які б свідчили про обґрунтовану підозру того, що заявник утримується під вартою за відсутності судового рішення.
Так, судом встановлено, що згідно з довідкою Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань №4» з особової справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він по першій справі затриманий 29.07.2013 року СВ Кіровського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області за ст. 185 ч. 3 КК України. Під вартою за ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2013 року за ст. 185 ч. 3 КК України. До Дніпровської УВП № 4 прибув 31.07.2013 року.
Засуджений по другій справі 06.09.2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 07.10.2013 року. Початок строку: 29.07.2013 року, кінець строку: 29.07.2017 року.
Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2013 року строк тримання під вартою продовжено до 25.11.2013 року.
Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2013 року строк тримання під вартою продовжено до 25.01.2014 року.
Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.01.2014 року строк тримання під вартою продовжено до 25.03.2014 року.
Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2014 року строк тримання під вартою продовжено до 25.05.2014 року.
Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2014 року строк тримання під вартою продовжено до 25.07.2014 року.
Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2014 року строк тримання під вартою продовжено до 25.09.2014 року.
Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 2.3.09.2014 року строк гримання під вартою продовжено до 25.11.2014 року.
Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2014 року строк тримання під вартою продовжено до 25.01.2015 року.
Засуджений по першій справі 04.12.2014 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ст. ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3, 185 ч. 3, 70 ч. 1, ст. 70 ч. 4 КК України до 4 років позбавлення волі, запобіжний захід тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили. На вирок суду подав апеляційну скаргу.
Згідно з ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.08.2015 року вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2014 року скасований, а справа направлена на новий судовий розгляд, строк тримання під вартою продовжено до 10.09.2015 року.
Згідно з ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2015 року строк тримання під вартою продовжено до 07.11.2015 року.
Строк тримання під вартою за час знаходження в ДУВН №4 продовжувався згідно рішень Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у встановленому законом порядку та сплинув 07.11.2015 року. Строк тримання під вартою продовжено не було, а також не застосовано ст. 537 ч. 1 п. 12.
18 листопада 2015 року вибув для подальшого відбування покарання найближчою плановою автодорожньою вартою до ВК-94.
02 грудня 2015 року прибув до ДУВП № 4 на підставі ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.11.2015 року для розгляду заяви та ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2015 року для ознайомлення з матеріалами кримінальної справи відповідно до ст. 537 п. 1 ч. 12 КПК України.
13 квітня 2016 року вибув для подальшого відбування покарання до ВК-94.
11 травня 2016 року прибув до ДУВП №4 на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2016 року для розгляду заяви про відвід судді.
03 серпня 2016 року вибув для подальшого відбування покарання до ВК-94.
17 серпня 2016 року прибув до ДУВП №4 на підставі ухвали Апеляційного суду від 05.08.2016 року для розгляду апеляційної скарги на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016 року.
25 серпня 2016 року вибув для подальшого відбування покарання до ВК-94.
14 вересня 2016 року прибув до ДУВП №4 на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2016 року для розгляду скарги та на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2016 року для розгляду кримінального провадження № 0002005, 0002265, 0002242, 0003762 за ст. 185 ч. 3 КК України, відповідно ст.537 ч.1 п.12 КПК України.
Також, у довідці зазначено, що на теперішній час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , утримується в установі на підставі вимог ст.537 ч.1 п.12 КПК України, рахується за Кіровським районним судом м. Дніпропетровська та має статус засудженого.
Згідно з ст.4 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Так, слідчий суддя, під час розгляду заяви, поданої у порядку ст.206 КПК України не вправі давати правову оцінку процесуальним рішенням суду, перебирати на себе права та обов`язки судів вищої ланки.
За таких обставин, слідча суддя не вбачає підстав для постановлення ухвали щодо здійснення доставки ОСОБА_3 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення його свободи.
Після системного аналізу вимог ст.206 КПК України, вимог глави 18 КПК України та вимог ст.ст.373-374 КПК України, слідча суддя доходить висновку про відсутність обґрунтованої підозри того, що ОСОБА_3 незаконно утримують в камері Дніпропетровської установи відбування покарань №4.
У судовому засіданні було встановлено, що посилання обвинуваченого на незаконність його тримання під вартою у Дніпропетровській установі відбування покарань №4 є безпідставними та необґрунтованими, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_3 про незаконне тримання під вартою, поданої у порядку ст.206 КПК України, необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст.3, 30, 206, 532КПК України,
у х в а л и в:
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про незаконне тримання під вартою, що подана у порядку ст.206 КПК України відмовити.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Слідча суддя ОСОБА_1