В И Р О К
Іменем України
26.04.2018 року м. Львів
Франківський районний суд м. Львова
в складі:
головуючого-судді - ОСОБА_1
секретаря судових засідань ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000650 від 03.09.2015 про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ланівці Тернопільської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, військовослужбовця військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, суд,-
в с т а н о в и в :
обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним за мобілізацією та проходячи військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , номер обслуги гранатометного відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 4 аеромобільно-десантної роти 2 аеромобільно-десантного батальйону у військовому званні «солдат», у порушення вимог ст.ст. ст.11, 16, 17, 30, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 14.04.2014 самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та ухилявся від проходження служби без поважних причин в умовах особливого періоду до 17.06.2015 - до моменту самостійного повернення у військову частину НОМЕР_1 для продовження проходження військової служби.
У вказаний період обвинувачений проводив час на власний розсуд, ухилявся від обов`язків військової служби, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами вказаної військової частини приховував, до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав таку можливість.
Прокурор у судовому засіданні просив обвинуваченого визнати винним та призначити покарання у виді позбавлення волі стром на 3 роки, водночас звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання в силу вимог ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки останній отримав статус учасника бойових дій у 2015 році.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаявся, повідомив, що став на шлях виправлення. Просив застосувати порядок розгляду, визначений ст.349 КПК України, та звільнити від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини справи і судом встановлено, що останні правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, вислухавши думку прокурора, пояснення обвинуваченого роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального правопорушення.
Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив в умовах особливого періоду самовільне залишення військової частини, а також не з`явився вчасно на службу без поважних причин, тому його дії правильно кваліфіковані органами досудового розслідування за ч.4 ст.407 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, котрий неодружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, із середньою освітою, згідно з довідкою Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні від 06.06.2016 №03-7/2109 перебував з 20.07.2007 до 04.08.207 на стаціонарному лікуванні в 9-му психіатричному відділенні, учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 15.05.2015, раніше не судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав законної сили 07.09.2017, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
На підставі вищенаведеного, суд вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі.
Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 отримав статус учасника бойових дій до часу набрання законної сили Законом України «Про амністію у 2016 році», враховуючи думку прокурора та пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає що до останнього можливо застосувати положення статті 2 цього Закону, із врахуванням вимог ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» звільнити засудженого від відбування покарання.
Відповідно до викладеного та керуючись ст. ст. 373-374, 376 КПК України, ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», суд,-
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок виготовлено у нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.
Головуючий суддя ОСОБА_1