АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/4194/15-к Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11- кп/791/213/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 119 КК України
ВИРОК
іменем України
05 лютого 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду

Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0001052за апеляційною скаргою прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 28 листопада 2017 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Херсона, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.119 КК України на 3 роки обмеження волі.
На підставі п. «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання.
Вирішено питання про процесуальні витрати.
в с т а н о в и л а:
Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він21.02.2015 року близько 01.00 год., знаходячись біля магазину «Везунчик», розташованого по вул. 295 Стрілецької Дивізії, 4 в м. Херсоні, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, маючи реальну можливість оцінити обстановку, яка склалася та передбачити настання наслідків від своїх дій у вигляді настання смерті ОСОБА_10 , однак вказаною можливістю не скористався, наніс удар рукою в область голови ОСОБА_10 , від якого останній не втримався на ногах та впав на землю, вдарившись при цьому потилицею о сходинку, внаслідок чого спричинив ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпечності для життя та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 01.50 год. у відділенні реанімації КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня» від закритої черепно-мозкової травми у вигляді забиття головного мозку, крововиливів під тверду та м`яку мозкові оболонки, в м`які покрови голови.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , порушує питання про скасування вироку з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.В обґрунтування доводів указує, що призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд формально послався на те, що врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, про відсутність судимостей у обвинуваченого, які не дають підстав для висновку про можливість його виправлення. Суд не врахував той факт, що внаслідок його дій настала смерть потерпілого, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого і неможливість його виправлення за умови призначення покарання у виді обмеження волі. Крім того, суд неправильно звільнив ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він не є суб`єктом амністії, так як його мати ОСОБА_11 , 1959 рокународження, на день набрання чинності цим Законом не досягла 70 річного віку.Просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
У запереченнях захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 указує на необґрунтованість апеляційної скарги прокурора. Вважає, що висновки суду щодо обставин вчиненого злочину ґрунтуються на неповно з`ясованих обставинах, які мають значення для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення. Просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційнівимоги прокурора та просила їх задовольнити, доводи обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, заперечення на них, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за якиййого засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 119 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Як убачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні повністю визнав себе винним в обсязі висунутого обвинувачення.

Оскільки він та інші учасники судового розгляду справи не заперечували проти скорочення дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, суд обмежився тільки допитом обвинуваченого ОСОБА_9 та дослідженням письмових матеріалів справи, що характеризують особу обвинуваченого, а тому учасники судового розгляду тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

Протилежні доводи захисника, висловлені під час апеляційного розгляду, є неспроможними, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Що ж до доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

З матеріалів провадження вбачається, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав себе винним увчиненні інкримінованого злочину, щиро розкаявся.

У своїй заяві потерпіла ОСОБА_12 вказала, що вона з приводу застосування виду покарання до обвинуваченого покладається на розсуд суду.

Призначаючи ОСОБА_9 вид та міру покарання, суд врахував характер іступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про його особу, який в цілому характеризується задовільно, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання, - визнання своєї провини та щире каяття, обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння,і на підставі цього дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у межах санкції ч.1 ст. 119 КК Українивиді обмеження волі на строк 3 роки, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав вважати, що призначене покарання буде недостатнім для його виправлення, а такожпро необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання, як про це ставиться питання прокурором в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що вирок суду щодо ОСОБА_9 в частині застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення від відбування покарання у зв`язку з неправильним застосуваннямзакону України про кримінальну відповідальність, підлягає скасуванню з таких підстав.

Відповідно до п. «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» дія цього закону поширюється на осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Зазначених вимог закону при застосуванні амністії суд першої інстанції не дотримався та допустив застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Згідно із п.4 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 має мати ОСОБА_11 , 1959 року народження, яка на день набрання чинності цим законом не досягла 70 річного віку, тому на ОСОБА_9 не поширюється дія п. «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 року, тобто він не є суб`єктом амністії і не підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.
Виходячи з наведеного, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 в частині застосування амністії та звільнення від відбування покарання не можна визнати законним та обґрунтованим у зв`язку з порушенням вимог п.2 ст. 413 КПК України, тому він підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку в цій частині.
З огляду на це, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 28 листопада 2017 року щодо ОСОБА_9 в частині застосування амністії та звільнення від відбування покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.1 ст. 119 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня прибуття та постановки ОСОБА_9 на облік у виправному центрі в порядку виконання вироку.

У решті цей вирок щодо нього залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4