Справа № 520/7829/15-к
Провадження № 1-кп/520/544/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.01.2018 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

провівши в місті Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002260 від 14 травня 2015 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м.Нові Анени, Молдова, росіянки, громадянки України, із вищою освітою, не працюючої, заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої;

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,-

за участю сторін провадження: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
Наприкінці листопада 2013 року ОСОБА_3 дізнавшись від ОСОБА_6 про його намір працевлаштуватись на морському судні, вступила в попередню злочинну змову з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, направлену на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 шляхом обману, при цьому розподіливши між собою ролі. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з корисливих спонукань та згідно раніше розподіленими ролями ОСОБА_3 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, знаходячись біля будинку №75 по вулиці Левітана в місті Одесі, маючи єдиний злочинний намір, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 шляхом обману, в період часу з 15.11.2013 року до 30.11.2013 року, під приводом працевлаштування останнього на морське судно, запевнивши того про необхідність оформлення додаткових документів для відправки в морський рейс, шахрайським шляхом заволоділи належними йому грошовими коштами на загальну суму 1 700 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 13 588 гривен 10 копійок, чим спричинили останньому матеріальний збиток на зазначену суму. Незаконно отриманими грошовими коштами ОСОБА_3 спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, розпорядились на власний розсуд.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України.

В ході судового засідання обвинувачувана ОСОБА_7 свою вину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення не визнала, відмовилась від давання показань на підставі ст.63 Конституції України, та відмовилась від застосування щодо неї амністії.

Показаннями потерпілого ОСОБА_6 доведено, що в 2013 році він намагався піти в рейс, але у нього не виходило. Він звертався до багатьох компаній, але без стажу роботи, це було дуже складно. Матір його дівчини знала ОСОБА_3 та порадила йому звернутися до останньої, тому що та зможе допомогти. Вони зустрілись, поспілкувалися з ОСОБА_3 . В той день з ним була його дівчина. З бесіди ОСОБА_3 повідомила, що може допомогти влаштуватись в рейс, але за це необхідно виплатити винагороду за її послуги. Пізніше ОСОБА_3 повідомила про місце роботи та інші умови, необхідні документи. ОСОБА_3 запевнювала його, що допоможе, що займається цим не вперше і все буде добре. Через тиждень він приніс їй документи та 300 доларів США. Через деякий час ОСОБА_3 зателефонувала йому та запросила до себе. Коли він приїхав до неї, та повернула йому документи. ОСОБА_3 повідомила, що він має поїхати працювати на танкер. Також ОСОБА_3 повідомила, що він має зустрітись з її чоловіком, але трохи пізніше. Через 2-3 тижні вони зустрілись втрьох: він, ОСОБА_3 та її чоловік. Останній повідомив, що він ( ОСОБА_6 ) має віддати свою першу місячну зарплату їм для оформлення документів. Його запевняли, що все буде добре, та він погодився. У листопаді місяці він зателефонував чоловіку ОСОБА_3 та погодився на умови. Вони зустрілись та він передав гроші. Через декілька тижнів чоловік ОСОБА_3 повідомив йому, що він має приїхати до крюінгової компанії та пройти співбесіду. У грудні місяці він зателефонував чоловіку ОСОБА_3 , але той запевнив його, що треба ще трохи зачекати. Наприкінці січня він зателефонував ще раз, і йому повідомили, що він має ще зачекати. У лютому місяці йому повідомили, що він має пройти ще одну співбесіду. Після цього йому повідомили, що він має ще зачекати. В березні місяці він не міг додзвонитись чоловіку ОСОБА_3 , зателефонував ОСОБА_3 , остання повідомила, що її чоловік пішов у рейс, і він має чекати її чоловіка. Гроші ОСОБА_3 повертати не бажала. Більше остання з ним не спілкувалась. Він намагався зустріти ОСОБА_3 та її чоловіка біля офісу, але не зміг. 01 квітня 2014 року він зі своїм товаришем зустрів ОСОБА_3 та її чоловіка коли вони йшли до магазину, попросив повернути гроші, на що на нього почали лаятись і ОСОБА_3 , і її чоловік. Його товариш зробив аудіо-запис розмови з ОСОБА_3 та її чоловіком.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду потерпілий додав, що його дружина бачила як він передавав гроші ОСОБА_3 . Перший раз він передав 300 доларів США, але тоді ОСОБА_3 не повідомила йому за що саме він передав ці гроші. Пізніше він зрозумів, що ці гроші пішли на запис в документах. У них була домовленість саме за кінцевий результат. 300 доларів США він передавав особисто ОСОБА_3 . Вони домовлялись за кінцевий результат - працевлаштування. ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_8 , працювали разом, та почала, а ОСОБА_8 далі займався з ним. Обидва рази коли він давав гроші, вони домовлялись за те, що він працевлаштується. Саме за це він давав гроші. ОСОБА_9 він передав 1 400 доларів США. Ця сума була необхідна за працевлаштування та пошук судна. Якщо б він пішов у рейс, то домовленості були б виконані. Вони домовлялись, що він працевлаштується у грудні 2013 року, але результату не було до 2014 року. Коли він отримав паспорт моряка, там з`явився запис, що він працював на танкері, але про це він дізнався пізніше, йому не повідомляли про це заздалегідь. У той час він довіряв ОСОБА_3 , остання запевнила його що цей запис необхідний для працевлаштування на танкер. Усі інші записи відповідають дійсності. Його навчання, практика. Пізніше йому сказали, що він має піти до крюінгових компаній та пройти співбесіди. Аудіо-запис розмови з ОСОБА_3 та її чоловіком був зроблений на телефон товариша. Він знав, що товариш запише розмову. Він особисто віддав аудіо-запис на флєшці співробітникам поліції. Раніше ОСОБА_3 казала, що зустрічі між ними не було, але цей запис довів що зустріч все ж була. Слідчий прослухав запис, записав на аудіо-диск та долучив до справи. Що він підписував у слідчого не пам`ятає, це було 3 роки тому. Позовні вимоги він підтримує у повному обсязі. Моральні збитки полягають у втраченому ним часі. В рейс він пішов з іншим, чистим, без записів паспортом.

Потерпілий ОСОБА_6 стосовно зробленого на телефон аудіо-запису додав, що на цьому запису присутні голоси ОСОБА_3 , її чоловіка ОСОБА_10 , його голос та голос його друга. Саме цей друг позичив йому гроші, а він передав їх ОСОБА_11 . Умови обумовлені з ОСОБА_3 були такі: працевлаштування його в рейс. Сам процес не оговорювали. Він виконував усі вказівки, які йому говорили ОСОБА_3 та ОСОБА_12 . Тести з англійської мови він здавав двічі. Одного разу він склав самостійно, у другий раз йому сказали, що він має заплатити 300 доларів США. В рейс він пішов самостійно у 2015 році від іншої компанії. Він цікавився у ОСОБА_3 щодо свого працевлаштування тривалий час, але йому не давали чіткої відповіді. Він пішов у рейс після того як написав заяву до поліції

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що перша зустріч з ОСОБА_3 відбувалась для знайомства та для підтвердження того, що та допоможе піти ОСОБА_6 у море. На наступну зустріч вони з ОСОБА_6 привезли паспорт моряка останнього та 300 доларів США. Домовлялись між собою ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , без неї. Пізніше ОСОБА_3 повідомила, що її чоловік у рейсі, коли повернеться допоможе піти у рейс ОСОБА_6 .. Коли ОСОБА_11 прийшов з рейсу, ОСОБА_6 зустрівся з тим та передав ще 1 400 доларів США. Після цього ніяких дій від ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_10 не було, лише обіцянки. Гроші передавались ввечері. Обіцяли відправити у рейс у найкоротший час, але цього не відбулось. ОСОБА_6 намагався зустрітись з ОСОБА_3 та ОСОБА_14 , але останні не відповідали на дзвінки, тоді ОСОБА_6 вирішив знайти обвинувачену самостійно. Знайшов, але не одразу.

Також, свідок додала, що знайомство з ОСОБА_3 відбулось через знайому, син якої звертався до ОСОБА_15 і остання допомогла відправили того в рейс. ОСОБА_3 домовлялась з ОСОБА_6 та їй не відомі точно усі умови. Вона їхала з ОСОБА_6 до ОСОБА_3 так як знає краще той район. Гроші ОСОБА_3 та ОСОБА_16 надавав ОСОБА_6 , це були його гроші. Вона працювала касиром на той час, графік не стабільний. При зустрічі з ОСОБА_14 гроші надавались за послугу з відправлення в рейс. ОСОБА_6 мав віддати гроші саме за працевлаштування. Пізніше ОСОБА_3 вже казала, що ОСОБА_6 має розмовляти з ОСОБА_11 . Ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_12 не дзвонили та не повідомляли про новини щодо працевлаштування. На її думку ОСОБА_3 шахрайка. Остання не виконала надану обіцянку, так само, як і ОСОБА_11 . ЇЇ чоловік ОСОБА_6 працевлаштувався без їх допомоги та пішов у рейс у 2015 році, після написання заяви до поліції.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показала, що в 2008 році, восени, вона працювала в магазині, а ОСОБА_3 приходила як покупець. Вони спілкувались щодо товару та іншого. Через рік вони переїхали на іншу адресу, там вони з ОСОБА_3 зустрілись ще раз, і з того часу вже спілкувались як знайомі. З часом їй стало відомо, що ОСОБА_3 допомогла її знайомій влаштуватись на працю за кордон, моряком. Вона звернулась по допомогу до ОСОБА_3 , для працевлаштування ОСОБА_6 , на що ОСОБА_3 погодилась, але повідомила, що необхідно дочекатись її чоловіка ОСОБА_10 . ОСОБА_6 передав ОСОБА_3 спочатку 300 доларів США, пізніше ще 1 400 доларів США, після чого чекав тривалий час, але працевлаштування не відбувалось. ОСОБА_6 запідозрив, що його не збираються працевлаштовувати. Чоловік ОСОБА_3 пішов в рейс, сама ОСОБА_3 не повертала гроші. Одного разу ОСОБА_6 з товаришем зустрілись з ОСОБА_3 та чоловіком останньої. Також їй відомо, що при тій зустрічі було зроблено аудіо-запис. Коли вони зустріли ОСОБА_3 на прогулянці з собакою, остання пропонувала інші вакансії, але не погоджувалась повертати гроші, спілкуватись ОСОБА_3 не бажала. За що ОСОБА_6 передавав гроші ОСОБА_3 їй не відомо. При передачі грошей ОСОБА_3 була у перший раз, у другий був її чоловік ОСОБА_12 . За яких умов передавались гроші їй не відомо.

Також свідок додала, що вона домовлялась з ОСОБА_3 через ОСОБА_18 , самостійно не зустрічалась з ОСОБА_3 . ОСОБА_19 повідомила, що ОСОБА_3 погодилась працевлаштувати ОСОБА_6 . Їй передали номер телефону ОСОБА_3 , але телефонував останній ОСОБА_6 . Коли вона телефонувала, просила повернути гроші, то ОСОБА_3 обіцяла повернути, але просила зачекати деякий час. ОСОБА_3 в розмові не заперечувала факт того, що працевлаштує ОСОБА_6 , та пропонувала декілька варіантів працевлаштування.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12 травня 2015 року потерпілий просить прийняти заходи до ОСОБА_20 , який в листопаді 2013 року під приводом працевлаштування ті відправки в рейс заволодів грошовими коштами у розмірі 1 700 доларів США та по теперішній час не підготував необхідні документи та не повернув грошові кошти (а.с.111).

Відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0002260 від 14 травня 2015 року наприкінці листопада 2013 року ОСОБА_3 , дізнавшись від ОСОБА_6 про його намір працевлаштуватись на морському судні, вступила в попередню змову з невстановленою слідством особою, направлену на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 шляхом обману, при цьому розподіливши між собою ролі. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з корисливих спонукань та згідно раніше розподіленим ролям ОСОБА_3 та невстановлена слідством особа, знаходячись біля будинку № 75 по вулиці Левітана в місті Одесі, маючи єдиний злочинний намір, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 шляхом обману, в період часу з 15.11.2013 року до 30.11.2013 року під приводом працевлаштування останнього на морське судно, запевнивши його про необхідність оформлення додаткових документів для відправки в морський рейс, шахрайським шляхом заволоділи належними йому грошовими коштами на загальну суму 1 700 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 13 588 гривень 10 копійок, чим спричинили останньому матеріальний збиток на зазначену суму. Незаконно отриманими коштами ОСОБА_3 спільно із невстановленою слідством особою розпорядились на власний розсуд (а.с.107).

Постановою від 28 травня 2015 року матеріали досудового розслідування відносно невстановленої особи, яка за попередньою змовою з обвинуваченою ОСОБА_3 заволоділа грошовими коштами ОСОБА_6 виділено в окреме провадження (а.с.152-153).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 травня 2018 року доведено, що в ході впізнання потерпілий ОСОБА_6 за зовнішністю (формою обличчя, довжині волосся, розрізу очей тощо) впізнав ОСОБА_3 (фотознімок № 2) як одну з осіб, які наприкінці листопада 2013 року, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , під приводом працевлаштування на морському судні на посаді моториста 1- го класу та оформлення необхідних для цього документів, шахрайським шляхом заволоділи належними йому грошовими коштами (а.с.128-129).

Суд не має підстав для визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.05.2015 року недопустимим доказом, так як даний доказ було отримано із додержанням вимог КПК України.

Постановою про визнання речових доказів від 18 травня 2015 року речовим доказом визнано посвідчення особи моряка серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 та передано на зберігання останньому ( а.с.124).

Постановою про визнання речових доказів від 25 травня 2015 року речовим доказом визнано компакт-диск з аудіо записом розмови між ОСОБА_3 , ОСОБА_20 та ОСОБА_6 (а.с.151).

Судом також досліджено матеріал щодо особи обвинуваченої, відповідно до якого ОСОБА_3 раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с.159, 161-162).

Однак, суд вважає неможливим прийняти за доказ диск з аудіо-записом розмови між ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_20 , що відбувалась 01.04.2015 року, який було надано потерпілим ОСОБА_6 та відповідно до протоколу прослуховування аудіо запису від 25 травня 2015 року оглянуто та заслухано його зміст.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 20.10.2011 року у справі № 1-31/2011 обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

Таким чином, враховуючи те, що запис було зроблено товаришем потерпілого ОСОБА_21 цілеспрямовано, не будучи уповноваженою особою на здійснення таких дій, диск з аудіо-записом розмови, що відбувалась 01.04.2015 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_20 (а.с.148-150) суд вважає недопустимими доказами.

Документи, надані ОСОБА_3 під час судового розгляду, а саме: витяг з кримінального провадження № 0006464, відповідь капітана морського порту м.Одеса ОСОБА_22 від 04.07.2016 року вих. №25А/ДВ-38-382, відповідь капітана морського порту м.Одеса ОСОБА_22 від 23.09.2016 року вих. № 25А/ДВ-29-539, заява-згода ОСОБА_6 на збір та обробку персональних даних, відповідь директора ПП «Українське Морське Агентство» ОСОБА_23 від 01.06.2016 року на №31 та копії документів відносно ОСОБА_6 , суд вважає неналежними доказами відповідно до ст.85 КПК України (а.с.179-199).

Разом з тим, оцінивши ті докази, які визнані судом належними і допустимими, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні доведено, що в діях ОСОБА_3 дійсно є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України за ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, та обвинувачена дійсно винна в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні. Невизнання своєї вини обвинуваченою суд оцінює як вибраний нею спосіб свого захисту та намагання уникнути покарання.

Визначаючи обвинуваченій покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, суспільну небезпеку скоєного, особу обвинуваченої, а саме відсутність у суду відомостей про постійне джерело прибутку у обвинуваченої, і вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, покарання їй слід призначити у виді позбавлення волі.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягалась, має постійне місце проживання, суд вважає можливим звільнити обвинувачену від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до статті 67 КК України суд не вбачає.

Вирішуючи питання про речові докази, суд, виходив з положень ст.100 КПК України.

В кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків завданих кримінальним правопорушенням в сумі 1 700 доларів США та моральної шкоди в сумі 10 000 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи питання про задоволення цивільного позову в частині відшкодування матеріальних збитків в сумі 1 700 доларів США у зв`язку із доведеністю вини обвинуваченої, суд вважає, що він підлягає задоволенню та стягненню завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Однак, суд вважає, що завдана кримінальним правопорушенням шкода підлягає стягненню в національній валюті в еквіваленті на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме в сумі 13 588,1 гривень, відповідно до даних НБУ станом на 29.11.2013 року (а.с.114).

Також, потерпілим заявлено позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 гривень, яка, як зазначив потерпілий, полягає у втраченому ним часі.

Відповідно до п.2, п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому, суд враховує характер кримінального правопорушення, недоведеність потерпілим перенесення ним душевних страждань, відсутність фізичних страждань, керуючись принципами розумності та справедливості, вважає, що цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Процесуальних витрат в кримінальному провадженні не має.

Керуючись ст.ст.370, 371, 373-376 КПК України , суд,-

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_3 винною за ч.2 ст.190 КК України і на підставі цього закону призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Застосувати ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід під час судового розгляду до ОСОБА_3 не застосовувався.

Речовий доказ посвідчення особи моряка серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 після набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_6 .

Речовий доказ компакт-диск з аудіо записом розмови між ОСОБА_3 , ОСОБА_20 та ОСОБА_6 після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рахунок відшкодування, завданих матеріальних збитків 13 588 (тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 10 копійок.

В частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 відшкодування завданої моральної шкоди відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд міста Одеси протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1