Справа № 183/4369/17
№ 1-кп/183/917/17
В И Р О К
іменем України
05 жовтня 2017 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000005 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вашківці Чернівецької області, з неповною середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 , номера обслуги 2 гірсько-штурмової роти, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
З квітня 2016 року ОСОБА_5 прийнято на військову службу за контрактом та призначено на посаду номер обслуги 2 гірсько-штурмової роти до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» статті 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
28 жовтня 2016 року наказом № 302 командира (по стройовій частині) військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_5 було надано відпустку строком на 5 діб.
03 листопада 2016 року солдат ОСОБА_5 повинен був прибути до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася в АДРЕСА_2 , та приступити до виконання своїх службових обов`язків відповідно до займаної посади.
Однак, 03 листопада 2016 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення я від проходження військової служби у військової частини польова пошта НОМЕР_1 , не з`явився вчасно з лікувального закладу на службу до розташування військової частини без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 08 серпня 2017 року, коли солдата ОСОБА_5 , було затримано та доставлено до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону.
Таким чином у період з 03 листопада 2016 року по 08 серпня 2017 року, солдат ОСОБА_5 не з`явився вчасно до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , без поважних причин та незаконно перебував поза межами військової частини, в умовах особливого періоду крім воєнного стану.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що в квітні 216 року він підписав контракт та його було направлено до військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Після проходження перепідготовки в м. Старичі в період з 25 травня 2016 року до 20 жовтня 2016 року він знаходився в зоні АТО. Після повернення з АТО на полігоні в АДРЕСА_1 він отримав травму та його було направлено до госпіталю. З 29 жовтня 2016 року, після виписки із госпіталю, йому надано 5 днів звільнення, і він одразу ж поїхав додому, а 03 листопада 2016 року він повинен був повернутись до військової частини, але у зв`язку із сімейними обставинами, він залишився вдома допомагати батькам, звідки його в подальшому працівниками ВСП був доставлений до прокуратури Дніпропетровського гарнізону. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, однак, обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, характеризується задовільно (а.п.31,), на обліках у лікарів не перебуває (а.п.32), приймав участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій (а.п.41).

Щире каяття ОСОБА_5 визнається обставиною, що пом`якшує його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, вважає необхідним ОСОБА_5 призначити покарання у вигляді мінімального позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією статті за відповідний злочин.

Однак, 07 вересня 2017 року набрав чинності ЗУ "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року №1810-VIIІ і відповідно до ч.2 зазначеного закону ОСОБА_5 є суб`єктом застосування амністії, як такий, що захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення та отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням на його ім`я (а.п.41).

Відповідно до ч.2 ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Враховуючи, що обмежень, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 ЗУ "Про амністію у 2016 році", щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 амністії, судом не встановлено, обвинувачений заявив клопотання про застосування до нього амністії, суд вважає, можливим призначивши ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі, звільнити від його відбування, застосувавши до нього ЗУ "Про амністію у 2016 році".
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, ЗУ "Про амністію у 2016 році", суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою скасувати.
Копію вироку ОСОБА_5 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1