Справа № 159/3829/17
Провадження № 1-кп/159/343/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі судових засідань Ковельського міськрайонного суду Волинської області у відкритому судовомузасіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000108 від 09 серпня 2017 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Майське Джанкойського району (АР Крим), українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючого помічником начальника штабу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні капітан, раніше не судимого, -

у вчиненні ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, -
в с т а н о в и в :
Згідно з обвинувальним актом, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді помічника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 та виконуючи обов`язки начальника штабу військової частини НОМЕР_1 , тобто будучи військовою службовою особою, діючи в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 68, 69 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.п. 5.15.1.17 "Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних силах України", затвердженого наказом Міністра оборони України № 690 від 24.12.2010, п.п. "б" п. 1 приміток додатку № 1 "Норми харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 р. № 426 та посадової інструкції, в період з 01 жовтня 2014 року по 30 червня 2017 року, перебуваючи в службовому кабінеті адміністративної будівлі військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , маючи реальну можливість належним чином виконувати свої службові обов`язки, передбачити можливість настання суспільно небезпечних наслідків у виді безпідставного завищення обсягів добовидач та вартості послуг з харчування військовослужбовців, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, належним чином їх не виконував, в результаті чого ТОВ "Геус Груп" та ТОВ "Військторг" було переховано грошові кошти за надані послуги з харчування в загальному розмірі 234859,64 грн., в зв`язку з чим державі були заподіяні збитки на вказану суму, яка у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто завдав істотну шкоду державним інтересам в особі військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, що виразились в недбалому ставленні військової службової особи до служби, що заподіяло істотну шкоду, вчиненими в умовах особливого періоду, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 3 ст. 425 КК України.

В ході досудового розслідування між військовим прокурором Луцького гарнізону Західного регіону України підполковником юстиції ОСОБА_6 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000108, та обвинуваченим ОСОБА_4 29 вересня 2017 року укладено угоду про визнання винуватості, за змістом якої ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, а саме в недбалому ставленні військової службової особи до служби, якщо це заподіяло істотну шкоду, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Сторони угоди, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику обвинуваченого, беззастережне визнання своєї винуватості, зобов`язання відшкодувати завдані державі збитки, погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 : за ч. 3 ст. 425 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; з врахуванням ч.ч. 1, 2 ст. 58 КК України у виді службового обмеження строком на 2 роки з відрахуванням в дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Заслухавши учасників судового провадження, які просили затвердити дану угоду, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд прийшов до висновку, що угода може бути затверджена з таких мотивів.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення (злочин), у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є тяжким злочином (ст. 12 КК України). Правову кваліфікацію кримінального правопорушення органами досудового розслідування здійснено правильно.

Угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру та до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Потерпілих у даному кримінальному провадженні немає.

Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає вимогам КК України. Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого сторонами покарання.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом встановлено, що зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, її умови не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства.

Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що не заперечував в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник. В суду відсутні обґрунтовані і достатні підстави вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

В той же час, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за даним вироком покарання на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Зокрема, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні необережного тяжкого злочину; на день набрання чинності вказаного закону має неповнолітню дитину, відносно якої не позбавлений батьківських прав; не заперечує проти застосування щодо нього вимог цього закону; підстав для незастосування амністії, передбачених ст. 9 цього Закону, не встановлено; інші учасники судового провадження не заперечували проти застосування амністії щодо обвинуваченого.

Запобіжні заходи щодо обвинуваченого не застосовувались. Підстав для застосування запобіжних заходів до набрання вироком законної сили судом не вбачається, виходячи із даних про особу обвинуваченого та його належної поведінки.

Вирішуючи цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , визнаючи свою винуватість, визнав тим самим розмір заподіяної шкоди, яка становить 234859,64 грн. Цивільний позов обвинувачений також визнав повністю.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, ст. 128 КПК України та зважаючи на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення (злочину), повне визнання ним даного позову, суд стягує з обвинуваченого зазначену шкоду в повному обсязі.

Процесуальні витрати по справі за проведення судово-економічної експертизи в сумі 6336,00 грн., у відповідності до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави в повному обсязі.

Відомості про речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 472-475 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Затвердити Угоду про визнання винуватості від 29 вересня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000108 від 09 серпня 2017 року, укладену між військовим прокурором Луцького гарнізону Західного регіону України підполковником юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, і призначити йому покарання із застосування ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 58 КК України, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді службового обмеження на строк 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 10 (десяти відсотків) із суми грошового забезпечення.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за даним вироком покарання на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Цивільний позов військового прокурора Луцького гарнізону ОСОБА_6 в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 у відшкодування завданої державі майнової шкоди 234859 (двісті тридцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 64 копійки.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати по справі в сумі 6336 (шість тисяч триста тридцять шість) гривень 00 копійок за проведення судово-економічної експертизи.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий ОСОБА_1