Дата документу Справа № 333/1488/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1325/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/1488/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.286 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000177, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Луганськ, громадянки України, яка має вишу освіту, тимчасово не працевлаштована, заміжня, має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засуджена;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
встановила:
вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 року ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 5100 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_9 суму моральної шкоди на користь ОСОБА_7 у розмірі 15000,00 гривень. В іншій частині позову відмовлено.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку суду першої інстанції, 12.01.2017 року, приблизно о 18 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «HYUNDAI GETZ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух по проїзній частині вул. Олександра Говорухи у напрямку від вул. Культурної до вул. Космічної в м. Запоріжжі.
В цей же час, водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 110207» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в салоні якого в якості пасажира знаходилася ОСОБА_7 , здійснював рух у зустрічному для водія ОСОБА_9 напрямку.
В районі будинку № 49 по вул. Олександра Говорухи, водій ОСОБА_9 , діючи в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: 14.6. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не врахувала дорожню обстановку, не обрала безпечної швидкості руху, в результаті чого допустила виїзд керованого нею транспортного засобу на смугу зустрічного руху та подальше його зіткнення із передньою частиною автомобілю під керуванням водія ОСОБА_10 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 478 М від 14.03.2017 року, пасажиру ОСОБА_7 , були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів нижньої щелепи зліва в області кута між першими зубами з незначним зміщенням кісткових фрагментів, припухлості м`яких тканин в області нижньої щелепи зліва, які в сукупності кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Струс головного мозку, забій м`яких тканин в області голови, кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Рана в області лівої гомілки, кваліфікуються як легке тілесне ушкодження.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 9-77 від 10.03.2017 року в даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобіля «HYUNDAI GETZ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , не відповідали вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_9 мала технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, шляхом виконання вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України.
В апеляційній скарзі обвинувачена вважає, що судовий розгляд справи в суді першої інстанції був неповним, призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, а вирок суду в частині задоволення цивільного позову щодо стягнення із неї на користь потерпілої 15 000 грн. моральної шкоди прийнятий з порушенням норм матеріального і процесуального права. Так, у позовній заяві йдеться про завдання відповідачем позивачу моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. Проте, позивачем у позовній заяві не зазначено жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння позивачу моральної шкоди саме у такому розмірі. Позивач не довела та не обґрунтувала ті обставини, на які посилається в позовній заяві (неможливість вночі спокійно спати, неможливість нормального спілкування з людьми після виходу на роботу, наявність пригніченого стану та інше). За відсутності доказів, визначення розміру моральної шкоди є лише його припущенням щодо можливого розміру такої шкоди. Судом першої інстанції в ухваленому ним рішенні також не зазначено, якими доказами підтверджується заподіяння позивачу моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. та не зазначено доказів, які підтверджують наявність фізичних та душевних страждань позивача. Крім того, зазначає, що вона, не маючи постійного джерела доходів, маючи на утриманні неповнолітню дитину, вже понесла значні витрати та ще до постановлення судом вироку відшкодувала позивачу всі матеріальні витрати в найкоротший термін після настання дорожньо-транспортної пригоди. Тому, враховуючи її матеріальний стан, виходячи з вимог розумності та справедливості, розмір моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. є занадто великим. При винесенні рішення судом першої інстанції було залишено поза увагою той факт, що отримання позивачем тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості сталося не лише з її вини, а ще й внаслідок нехтування потерпілою правилами безпеки руху, а саме порушення позивачем підпункту «б» пункту 5.2. Правил дорожнього руху. За таких обставин, вважає, що сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню, має бути зменшена.

Враховуючи викладене, просить вирок суду першої інстанції в частині, що стосується задоволення цивільного позову, змінити та стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 суму моральної шкоди, яка є співрозмірною діянням та особі обвинуваченої, в розмірі 3 000 грн.

В запереченнях потерпіла ОСОБА_7 вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_9 є безпідставною та не підлягає задоволенню, з урахуванням чого, просить вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинувачену ОСОБА_9 , зокрема і в останньому слові, яка прохала задовольни її скаргу; прокурора, потерпілу ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Обвинувачена ОСОБА_9 в судовому засіданні повністю визнавала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченої та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши добровільність їх позицій, роз`яснивши, при цьому, порядок та об`єм права на оскарження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченою.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, за які її засуджено, встановлені і вказані факти у обвинувальному вироку, які ґрунтуються на обставинах з`ясованих судом першої інстанції, правильність кваліфікації її дій та призначений вид покарання в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи апелянта на предмет незаконного стягнення з неї на користь потерпілої моральної шкоди у завеликому розмірі, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи фактично заявлений потерпілою цивільний позов, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення моральної шкоди з обвинуваченої ОСОБА_9 , оскільки у судовому засіданні було доведено, що саме внаслідок дій останньої потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а також дістала душевних і фізичних страждань.

Потерпіла в своїх вимогах належним чином обґрунтувала характер та обсяг страждань, яких вона зазнала в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Суд, в свою чергу, врахував ці обставини у сукупності з іншими обставинами у провадженні, і позовні вимоги потерпілої в частині стягнення моральної шкоди задовольнив частково, стягнувши з обвинуваченої 15 000 грн., при заявлених 30 000 грн., належним чином мотивувавши своє рішення в цій частині, у тому числі, і стосовно доводів, зазначених у апеляційній скарзі, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія вважає, що вказаний розмір стягненої моральної шкоди на користь потерпілої в повній мірі відповідає характеру і обсягу її страждань, є виваженим та справедливим, а відтак підстав для скасування вироку в цій частині, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4