Справа № 378/805/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/318/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія Розділ 2 20.03.2018

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Ставищенського районного суду Київської області від 11 січня 2018 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Ставище, Київської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , - визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Ставищенського районного суду Київської області від 11 січня 2018 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 80 (восьмидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 гривень. Крім того, вказаним вироком суду цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 у якості відшкодування матеріальної шкоди 1320 гривень 33 копійки та у якості відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватою в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.

10 вересня 2017 року, близько 14 години, ОСОБА_6 , знаходячись по вул. Ярослава Мудрого в смт. Ставище, Київської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , діючи з метою заподіяння тілесних ушкоджень, передбачаючи протиправний характер своїх дій та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у виді тілесних ушкоджень, умисно нанесла їй один удар правою рукою в область голови, потім один удар стороннім предметом, схожим на палицю чи металевий прут в область спини та цим же предметом удар по кінцівках ніг потерпілої ОСОБА_9 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді синців на тулубі, забитої рани правої стопи, які згідно із висновком судово-медичного експерта №104 від 18 вересня 2017 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я понад 6 днів.

Не погоджуючись із вироком Ставищенського районного суду Київської області від 11 січня 2018 року, обвинувачена ОСОБА_6 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, при цьому, в частині стягнення на користь ОСОБА_9 матеріальної шкоди обвинувачена просить ухвалити нове рішення. Підставами для скасування вироку обвинувачена зазначає неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачена ОСОБА_6 вказує про те, що суд першої інстанції, всупереч вимог ст. 337 КПК України, в ході судового розгляду вийшов за межі висунутого їй обвинувачення та фактично збільшив обсяг обвинувачення, встановивши нанесення нею потерпілій ОСОБА_9 трьох ударів, в той час, як стороною обвинувачення інкриміновано їй нанесення потерпілій ОСОБА_9 двох ударів. Обвинувачена зазначає, що встановлені судом обставини щодо кількості та способу нанесення тілесних ушкоджень суперечать не лише показанням свідків обвинувачення, а й висновкам судово-медичних експертиз №82Д від 29.09.2017 та №104 від 18.09.2017.

Також, апелянт вказує про те, що судом першої інстанції безпідставно та невмотивовано надано перевагу показанням свідків сторони обвинувачення, внаслідок чого порушено її право на незалежний та неупереджений суд. Зокрема, апелянт стверджує, що під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 надали показання, які мають суттєві суперечності між собою щодо кількості нанесених потерпілій ударів, способу їх нанесення та локалізації, а також суперечать висновкам судово-медичних експертиз №82Д від 29.09.2017 та №104 від 18.09.2017. Таким чином, на переконання обвинуваченої, суд не міг покласти зазначені докази в основу обвинувального вироку, не усунувши протиріччя між ними та не переконавшись у доведеності вини обвинуваченої поза розумним сумнівом. При цьому, апелянт вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишилися логічні та послідовні показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про те, що обвинувачена жодних тілесних ушкоджень потерпілій не наносила.

Обвинувачена ОСОБА_6 вказує про те, що фактично невирішеним судом першої інстанції залишилося клопотання сторони захисту щодо визнання висновків експертів №82Д від 29.09.2017 та №104 від 18.09.2017 недопустимими доказами, так вказані докази не були відкриті підозрюваній ОСОБА_6 під час відкриття матеріалів досудового розслідування, що підтверджується додатками до протоколу ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, та є безумовною підставою, відповідно до ч.12 ст.290 КПК України, для визнання зазначених доказів недопустимими. Крім того, апелянт вказує, що вказані висновки були перекладені на українську мову самим експертом, який проводив дослідження, а не перекладачем, що також свідчить про їх недопустимість. Також, обвинувачена ОСОБА_6 вказує про те, що поза увагою суду першої інстанції залишилося і клопотання сторони захисту щодо визнання недопустимими доказів, здобутих в результаті пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_10 , проведеного 26 вересня 2017 року, так як додатки до протоколу вказаної слідчої дії не відповідають вимогам ч.3 ст.105 КПК України, оскільки довідка та фототаблиця не упаковані належним чином, а також не засвідчені підписами учасників слідчої дії.

Апелянт зазначає про те, що невирішеним судом першої інстанції залишилося і клопотання сторони захисту щодо визнання недопустимими доказів, отриманих в ході проведення слідчих експертиментів 26 вересня 2017 року за участю потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_6 з тих підстав, що всупереч положень ч.3 ст.107 КПК України до протоколів слідчих експериментів додані не оригінальні примірники технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії, а їх копії, в той час як використання судом як доказу копій відеозаписів слідчих експетиментів є неприпустимим. Також, обвинувачена ОСОБА_6 , обґрунтовуючи свої доводи щодо неповноти судового розгляду, вказує про безпідставну відмову суду першої інстанції у допиті в якості свідків понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які були залучені для проведення слідчої дії пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_10 26 вересня 2017 року, а також посилається на безпідставну відмову суду першої інстанції у допиті експерта, який проводив судово-медичні експертизи, та за наслідками яких склав висновки №82Д від 29.09.2017 та №104 від 18.09.2017. Крім того, обвинувачена вказує про порушення органом досудового слідства її права на захист, який не забезпечив можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження. Також, обвинувачена вказує, що всупереч вимогам ст.358 КПК України, судом не було досліджено та оголошено відомостей, що містяться у медичних документах, які лягли в основу висновків судово-медичних експертиз, не визнано їх речовими доказами та не відкрито стороні захисту, а твердження потерпілої ОСОБА_9 щодо її перебування на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в Ставищенській районній лікарні спростовуються листом-відповіддю Ставищенської ЦРЛ, наданим на запит захисника обвинуваченої.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_6 посилається на неправильне вирішення заявленого потерпілою ОСОБА_9 цивільного позову, зокрема, в частині стягнення матеріальної шкоди. Апелянт зазначає, що поза увагою суду залишилися ті обставини, що цивільний позивач не надала належного підтвердження того, що вона проходила лікування в період часу з 10 вересня 2017 року до 01 жовтня 2017 року в Ставищенській ЦРЛ, надані нею чеки є нечитабельними, зазначені в них препарати не призначалися лікарем в ході лікування, а витрати потерпілої на придбання палива є недоведеними. До того ж, частину доказів на підтвердження цивільного позову не було направлено цивільному відповідачу та не було надано суду у підготовчому судовому засіданні, у зв`язку з чим, на переконання апелянта, суд не повинен був брати до уваги ці докази.

На апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 прокурор подав заперечення, в яких, наводячи відповідні обґрунтування, просить вирок Ставищенського районного суду Київської області від 11 січня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили скасувати оскаржуваний вирок і призначити новий судовий розгляд, доводи прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

Як видно з обвинувального акта, складеного у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 вересня 2017 року за №0000211, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 10 вересня 2017 року, близько 14 години 00 хвилин, знаходячись по вул. Ярослава Мудрого в смт. Ставище, Київської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, нанесла один удар правою рукою в область спини та один удар ногою в область ніг громадянки ОСОБА_9 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді синців на тулубі, забійної рани правої стопи, які згідно висновку судово-медичного експерта №104 від 18 вересня 2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я понад шість днів, тим самим вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України. Таким чином, органом досудового розслідування у пред`явленому ОСОБА_6 обвинуваченні за ч.2 ст.125 КК України конкретно зазначено кількість ударів, нанесених обвинуваченою потерпілій ОСОБА_19 , та механізм спричинення їй тілесних ушкоджень.

Разом з тим, відповідно до змісту оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 в день та час, зазначений в обвинувальному акті, знаходячись по вул. Ярослава Мудрого в смт. Ставище, Київської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , діючи з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно нанесла їй один удар правою рукою в область голови, потім один удар стороннім предметом схожим на палицю чи металевий прут в область спини та один удар цим же предметом по ногам потерпілої ОСОБА_9 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді синців на тулубі, забитої рани правої стопи, які згідно із висновком судово-медичного експерта №104 від 18 вересня 2017 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я понад шість днів, чим скоїла злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України.

Таким чином, формулювання обвинувачення, що визнане судом доведеним, істотно відрізняється від обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 органом досудового розслідування, за кількістю нанесених потерпілій ударів, та за способом спричинення тілесних ушкоджень, а саме за допомогою стороннього предмета, схожого на палицю чи металевий прут. Тобто, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.337 КПК України, фактично вийшов за межі пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, при цьому в ході судового розгляду кримінального провадження прокурор не скористався своїм правом на зміну обвинувачення в порядку ст.338 КПК України.

Колегія суддів вважає, що порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, а саме положень ст.337 КПК України, при ухваленні вироку відносно ОСОБА_6 , є істотним в розумінні ч.1 ст.412 КПК України, так як зазначене порушення перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою, відповідно п.3 ч.1 ст.409 КПК України, для скасування оскаржуваного вироку.

Заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження в частині наявності істотних суперечностей в цих висновках.

З оскаржуваного вироку видно, що суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, послався на показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , зазначивши при цьому, що вони узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_9 та іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

Разом з тим, зазначені у вироку суду показання вказаних вище свідків містять істотні суперечності щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень, нанесених обвинуваченою потерпілій, а саме кількості ударів та їх локалізації (т.2, а.с.47 зворот).

Так, свідок ОСОБА_10 вказала на нанесення ОСОБА_6 одного удару металевою палицею по спині потерпілої ОСОБА_9 та двох ударів цією ж палицею по ногам потерпілої. Свідок ОСОБА_11 вказала на нанесення обвинуваченою 4-5 ударів рукою по голові потерпілої, 4-5 ударів ногою по спині потерпілої, коли та лежала на землі, а також один удар по нозі предметом, схожим на металевий прут. Свідок ОСОБА_12 надала суду показання про те, що ОСОБА_6 нанесла потерпілій ОСОБА_20 не менше 10 ударів металевою палицею по спині та ногам потерпілої.

Однак, суд першої інстанції на зазначені істотні суперечності в показаннях вказаних вище свідків уваги не звернув та заходів, спрямованих на усунення вказаних суперечностей не прийняв, при цьому зазначив показання цих свідків як докази на підтвердження своїх висновків щодо винуватості обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину. Більше того, показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не узгоджуються з висновками судово-медичного експерта № 82Д від 29 вересня 2017 року та № 104 від 18 вересня 2017 року, а також суперечать пред`явленому ОСОБА_6 обвинуваченню в частині механізму спричинення обвинуваченою тілесних ушкоджень потерпілій.

Таким чином, на переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, всупереч вимогам ст.94 КПК України, не ґрунтуються на всебічному й повному дослідженні всіх обставин кримінального провадження, а тому вирок Ставищенського районного суду Київської області від 11 січня 2018 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 , не може вважатися таким, що відповідає вимогам ст.370 КПК України з точки зору його законності, обґрунтованості і вмотивованості, та підлягає скасуванню. Між тим апеляційний суд позбавлений можливості, відповідно до своїх повноважень, передбачених ст.407 КПК України, ухвалити своє рішення, так як апеляційна скарга обвинуваченої не містить такої вимоги, а також в ній не зазначено правовий інструментарій для усунення допущених судом першої інстанції порушень кримінального процесуального закону, а саме шляхом передослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження відповідно до положень ч.3 ст.404 КПК України, а тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід належним чином дослідити всі обставини кримінального провадження, повно, об`єктивно та неупереджено дослідити та надати оцінку кожному доказу як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, перевірити доводи обвинуваченої, зазначені у її апеляційній скарзі, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Ставищенського районного суду Київської області від 11 січня 2018 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 , скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, в суді першої інстанції в іншому складі суду.
Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4