Справа №487/4/17 06.09.2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 вересня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження № 0003790 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2017 року, стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше судимого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 ,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та пом`якшити йому покарання.
Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді 3-х років обмеження волі.
На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вороком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.04.2016р. та остаточно за сукупністю вироків призначено ОСОБА_5 покарання у виді 3-х років 6-ти місяців обмеження волі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи кваліфікації інкримінуємого йому злочину, вважає, що призначене покарання суду є занадто суворим.

Зазначає, що має хвору матір, яка може не дочекатися його повернення з місць позбавлення волі.

Вказує, що щиро розкаявся у скоєному та співпрацював з слідчими органами.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Суд визнав доведеним, що в період часу з 01.06.2016р. по 16.06.2016р., більш точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_5 , тимчасово проживаючи з дозволу ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , вирішив таємно викрасти майно останнього.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 у відсутність потерпілого, шляхом вільного доступу викрав з квартири ОСОБА_7 належне йому майно, а саме: плазмовий телевізор марки "Sony" вартістю 5500грн, ноутбук марки "Acer Asperi EL" вартістю 7000грн та в`язальну машинку "Toyota" вартістю 3700грн.
Після вчинення зазначених дій, ОСОБА_5 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 16200грн.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинено повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який має судимості і на час ухвалення вироку та на теперішній час відбуває покарання за попереднім вироком у виді обмеження волі, на час скоєння кримінального правопорушення суспільно-корисною працею зайнятий не був, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Суд вважав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі із частковим приєднанням невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком .
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.

Дії ОСОБА_5 вірно судом першої інстанції кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинено повторно.

Вирок суду в частині доведення вини та кваліфікації дій обвинуваченого учасниками судового провадження не оскаржується, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на суворість вироку є непереконливими.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання за № 7 від 24 жовтня 2003 року (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи, тощо.

Що стосується покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , то воно призначене у межах санкцій ч. 2 ст. 185 КК України, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, особи обвинуваченого, який має судимості і на час ухвалення вироку та на теперішній час відбуває покарання за попереднім вироком у виді обмеження волі, на час скоєння кримінального правопорушення суспільно-корисною працею зайнятий не був, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: синдром залежності від опіатов (а.с. 51), на обліку у лікаря психіатра не перебуває, раніше судимий за аналогічний злочин. Судом першої інстанції, як пом`якшуючу покарання обставину, враховано щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого та обставини вчинення кримінального правопорушення,апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі на визначений у вироку строк є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 25.04.2016р. був засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі. Злочин за даним кримінальним провадженням вчинив після постановлення попереднього вироку але до відбуття покарання. Тому суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків, належним чином умотивувавши застосування вимог ст. 71 КК України.

Тому, підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання, про що зазначав обвинувачений в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає.

За такого, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2017 року відносно ОСОБА_5 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 , в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Головуючий
Судді