АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження №0000092 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року,

за участю сторін у кримінальному провадженні:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 2 роки.

Початок строку відбування основного покарання ОСОБА_10 постановлено обчислювати з дня затримання ОСОБА_10 в порядку виконання вироку.

Початок строку відбування додаткового покарання ОСОБА_10 постановлено обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

В апеляційній скарзі з доповненнями, обвинувачений просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та його особі внаслідок суворості та призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України, без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом при призначенні покарання не враховано: його щире каяття; добровільне сприяння слідству та відшкодування завданої моральної шкоди потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності; стан його здоров`я; думку потерпілих та прокурора, які просили суд при призначенні покарання не позбавляти його волі, та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі та ізоляції від суспільства. Вважає, що суд не врахував, те що він, як винна особа, втратив дружину.

Зазначає, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку не обгрунтував свій висновок про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства, а обмежився посиланням на свої внутрішні доводи.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено.

Як установив суд, 13 лютого 2017 року близько 09 години 20 хвилин, ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ-Sens», д.н.з. НОМЕР_1 , в якому серед інших перебували пасажири ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , рухався по проїзній частині Бориспільського шосе зі сторони міста Борисполя в напрямку міста Києва, в четвертій смузі при наявності чотирьох смуг попутного напрямку, із перевищенням максимально допустимої швидкості на даній ділянці дороги понад 90 км/год., та наближався до зупинки громадського транспорту «Орлятко», що розташована на ділянці проїзної частини Бориспільського шосе, яка відноситься до адміністративної території міста Києва.
Під час руху ОСОБА_10 допустив порушення вимог пунктів 2.3 підпункт «б», 12.1, 12.9 підпункт «б» та дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху - 90 км/год.» Правил дорожнього руху України(даліПДР України).
Порушення вищевказанихвимог ПДР України з бокуОСОБА_10 виявилисяутому, щовін, керуючи технічносправним автомобілем «ЗАЗ-Sens», д.н.з. НОМЕР_1 , під час рухуіз перевищенням максимальнодопустимої швидкості наданій ділянці дорогипонад90 км/год. проявив неуважністьдо дорожньої обстановкита її змін, не вибравбезпечну швидкість керованогоним автомобіля, щоб мати змогупостійно контролювати йогорух та безпечнокерувати ним, внаслідок чого поблизузупинки громадського транспорту«Орлятко», що розташована наділянці проїзної частиниБориспільського шосе, яка відноситься доадміністративноїтериторіїміста Києва, не впорався зкеруванням даного транспортногозасобу та здійсниввиїзд за межіправого краю проїзноїчастини з послідуючимнаїздом на сніговийнасип.
В результатіданої дорожньо-транспортної пригоди пасажиравтомобіля «ЗАЗ-Sens», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_14 відотриманих тілесних ушкодженьпомерла на місціпригоди, апасажири ОСОБА_15 та ОСОБА_12 отримали відповіднотяжкі та середньоїтяжкості тілесні ушкодження.

В діяхводія ОСОБА_6 , вбачаютьсяневідповідності вимогам пунктів2.3 підпункт «б», 12.1, 12.9 підпункт«б» тадорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкостіруху- 90 км/год.» ПДР України.
Таким чином, своїми діями, які виразилисьу порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортнимзасобом, щоспричинили потерпілій ОСОБА_12 середньоїтяжкості тілесні ушкодження, заподіяли тяжкітілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_11 та спричинилисмерть потерпілої ОСОБА_16 , обвинувачений ОСОБА_17 вчинивзлочин, передбаченийч. 2 ст. 286 КК України.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу ОСОБА_6 з доповненнями, пояснення прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, думку потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів прийшла до такого висновку
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_10 у порушенні ПДР України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесні ушкодження, заподіяли тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_11 та спричинили смерть потерпілої ОСОБА_18 , що відповідає правовій кваліфікації ч. 2 ст. 286 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині, не переглядає їх відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_10 основного покарання, то при вирішенні цього питання судом першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховано: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, вчиненим з необережності, фактичні обставини його вчинення; відсутність обставин, які б обтяжували покарання, обставини, що його пом`якшують, - щире каяття та вчинення злочину вперше, а також дані про особу, який раніше не судимий, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває та правильно, на думку колегії суддів, визначено йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, врахувавши, що законом не передбачено альтернативного до позбавлення волі покарання.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 про можливість його виправлення без реального відбування покарання, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу.

За положеннями ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, окрім наявності обов`язкових умов для застосування, а сааме, призначення покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження або позбавлення волі на строк не більше п`яти років, допустиме тоді, коли суд дійде висновку, що виходячи із тяжкості злочину, особи винного та інших обставин виправлення засудженого можливе без відбування покарання.

За змістом вироку суд прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_10 повинно відбуватися в умовах ізоляції від суспільства, однак такий висновок, на думку колегії суддів, є недостатньо обґрунтуваним.
Досліджуючи зазначене питання на підставі матеріалів кримінального провадження та додаткових документів, наданих обвинуваченим, колегія суддів вважає, що фактичні обставини провадження, які свідчать про добровільне відшкодування завданої моральної шкоди потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що підтверджується розписками (а.с.180-183, 187-188), які, в свою чергу, разом із потерпілим ОСОБА_9 (а.с.184-186) не наполягали на суворому покаранні, позицію прокурора у суді першої інстанції, який просив призначити покарання з випробуванням, а також відношення обвинуваченого до своїх дій, відсутність обтяжуючих покарання обставин та сукупність даних про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, в цілому характеризується позитивно, має на утриманні матір інваліда, що підтверджується медичними документами (а.с. 220-228), незадовільний стан його здоров`я (а.с.177-178), втрата дружини, дають підстави вважати, що виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення нових злочинів можливо досягти без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. При цьому іспитовий строк слід визначити тривалістю 2 роки та покласти на ОСОБА_10 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Отже, на переконання колегії суддів, призначення ОСОБА_19 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, визначеному судом першої інстанції, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, буде відповідати меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

За вказаних обставин вирок суду першої інстанції згідно зі ст.ст. 409, 413, 413 КПК України підлягає зміні в частині призначеного ОСОБА_19 покарання шляхом застосування вимог ст.ст. 75, 76 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, переглядаючи судоверішення в межахапеляційної скарги, колегія суддів вважає, що припризначенні додаткового покаранняу виді позбавленняправа керування транспортнимизасобами суд першоїінстанції не врахуваввимог ст. 65 КК України, обставин, що пом'якшують покарання таінших обставин, які впливають напідстави призначення додатковогопокарання.
Відповідно довимог ч. 1 ст. 65 КК України суд призначаєпокарання, умежах, установлениху санкції статтіОсобливої частини КК України, відповідно доположень Загальної частиницього кодексу, враховуючи ступіньтяжкості вчиненого злочину, особу винногота обставини, що пом'якшують та обтяжуютьпокарання.
Вмотивовуючи призначення ОСОБА_10 , додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд послався у вироку на думку потерпілої, яка просила про призначення такого виду покарання, на дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення.
Отже, при вирішенні питання щодо підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_10 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами суд, на виконання вимог вказаного закону, мав врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, а й інші обставини.

Зокрема, судом не взято до уваги, що обвинувачений є підприємцем (ТОВ «Дозор»), який здійснює діяльність, пов`язану з наданням послуг у сфері інжинірінгу, теології та геодезії, яка потребує наявності автотранспорту у зв`язку з постійними пересуваннями між об`єктами на великі відстані (підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.217-218), копією кваліфікаційного сертифіката (а.с.216), рекомендаційним листом (а.с.189); відповідно до довідки Національної поліції України до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України не притягувався (а.с.215); проживає з матір`ю, яка часто хворіє та потребує догляду (а.с. 220-228).
При вирішенні питання про покарання ОСОБА_10 , у тому числі щодо призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів приймає до уваги думку потерпілого ОСОБА_9 , дочка якого, ОСОБА_18 загинула внаслідок ДТП.

Зокрема, він вказав, що обвинувачений йому надає допомогу по догляду за хворими батьками, у тому числі матеріальну, використовуючи при цьому автомобіль.

Окрім того, ОСОБА_17 під час даної дорожньо-транспортної пригоди не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння.
Колегія суддів вважає, що з урахуванням обставин, зазначених у вироку щодо тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого та ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, за відсутності обставини, що обтяжують покарання та враховуючи наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, - щире каяття і добровільне відшкодування завданого збитку, у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для призначення ОСОБА_10 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419, 425, 426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 змінити в частині призначеного ОСОБА_20 покарання.

Призначити ОСОБА_20 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, визначені п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
У решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3