Справа № 438/232/17
Номер провадження 1-кп/438/67/2017
В И Р О К
Іменем України
24 листопада 2017 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з середньо спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, раніш не судимого, інваліда ІІ групи,

за участі сторін судового провадження прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , -
в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_3 січня 2017 року близько 12 години 30 хвилин, перебуваючи у палаті №9 Бориславської центральної міської лікарні, що за адресою: м.Борислав, вул.Весняна, 34, умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка,заволодів майном потерпілого ОСОБА_6 , а саме: мобільним телефоном марки «Samsung GT- Е2121В» вартістю 208 гривень 33копійки, всередині якого була поміщена флеш-карта марки «Kingston» об`ємом 2 гігабайти вартістю 40 гривень та сім-карта оператора мобільного стільникового зв`язку «Київстар» вартістю 14 гривень, чим спричинив майнову шкоду потерпілому на загальну суму 200 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема, показав, що 03 січня 2017 року близько 12 год. 30 хв. він перебував у палаті №9 Бориславської центральної міської лікарні, попросив ОСОБА_6 дати мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка. Однак, після цього телефон одразу не повернув, повернувся до місця свого проживання, мав намір повернути телефон через деякий час, проте не віддав, оскільки цього ж дня за місцем проживання прибули працівники поліції, яким він видав вищевказаний телефон. Просить суд суворо не карати та звільнити його від відбуття покарання, застосувавши до нього амністію відповідно до п.«г»ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Заслухавши показання обвинуваченого, крім визнання вини обвинуваченим, винуватість останнього у вчинені кримінальних правопорушень підтверджується також зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:

показами у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 про те, що у січні 2017 року останній перебував на стаціонарному лікуванні у ЦМЛ м Борислава. Обвинувачений ОСОБА_3 попросив у нього мобільний телефон, щоб подзвонити, проте телефон не повернув.

постановою слідчого Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7 про визнання мобільного телефону марки «Samsung GT- Е2121В» з флеш-картою марки «Kingston» об`ємом 2 гігабайти речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000003;

даними протоколу огляду місця події від 03 січня 2017 року із фототаблицею, де місцем огляду був житловий будинок АДРЕСА_2 , під час проведення якого ОСОБА_3 добровільно видав мобільний телефон марки «Samsung», імеі122216 (виявлено та вилучено) з поміщеною всередині флешкартою марки «Kingston» об`ємом 2 гігабайти;

даними висновку судово-психіатричної експертизи № 47 від 30 січня 2017 року, з якого вбачається, щоу період інкримінованих дій ОСОБА_3 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, виявляв розлади особистості та поведінки внаслідок епілепсії з поліморфними судомними нападами нерівномірної частоти та помірно вираженими характерологічними змінами за епітипом. Наявні у нього розлади уваги, мислення та емоційно-вольової сфери мали значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття рішень, передбачення наслідків своїх дій, здатність регулювати свою поведінку у досліджуваній ситуації. Тому в період інкримінованих дій ОСОБА_3 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, але не в повній мірі. У даний час ОСОБА_3 психічною хворобою не страждає, виявляє розлади особистості та поведінки внаслідок епілепсії з поліморфними судомними нападами нерівномірної частоти та помірно вираженими характерологічними змінами за епітипом. Ступінь вказаної патології в даний час не досягає рівня психічного захворювання чи недоумства та не позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;

даними висновку судової товарознавчої експертизи № 3898 від 17 жовтня 2017 року, з якого вбачається, щовартість мобільного телефону марки «Samsung GT- Е2121В» з урахуванням зносу на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме 03 січня 2017 року, становила 208,33 грн., середня ціна флеш-карти марки «Kingston» об`ємом 2 гігабайти становить 40 гривень, сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» в робочому стані становить 14 гривень;

Аналізуючи зібрані у справі докази і оцінюючи їх у сукупності, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведеною повністю і вважає, що його дії, правильно кваліфіковані за ч.1ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання, відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1ст.190 КК України законодавцем віднесено до злочинів невеликої тяжкості.

Обставиною, що пом`якшує покарання, є щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує особливості злочину й обставин його вчинення, зокрема форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали та особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, майнова шкода, завдана кримінальними правопорушеннями, відшкодована, на обліку лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, думку потерпілого ОСОБА_6 , який щодо міри покарання поклався на думку суду, відповідно, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, у виді штрафу.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття, оскільки обвинувачений визнав винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засуджених та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 заявили клопотання про застосування до обвинуваченого амністії, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання, оскільки обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості та є інвалідом другої групи з дитинства.

Прокурор та потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечували проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Далі, відповідно до вимог ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили:яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_3 вперше вчинив умисний злочин, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, є інвалідом другої групи з дитинства, що стверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 03.03.2010 року управлінням праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради. Тобто обвинуваченого визнано інвалідом другої групи до дня набрання чинності (07 вересня 2017 року)Законом України «Про амністію у 2016 році».

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, передбачених ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_3 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому останній підлягає звільненню від відбування покарання.

Судом також роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі за проведення судової товарознавчої експертизи №3898 від 17 жовтня 2015 року в сумі 2476 грн.00 коп. згідно з ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 гривень.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області від відбуття покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» .

Речовий доказ у справі: мобільний телефон марки «Samsung GT- Е2121В» з флеш-картою марки «Kingston» об`ємом 2 гігабайти, переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , повернути потерпілому.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області в дохід держави процесуальні витрати у справі документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 2476 гривень 00 копійок.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий: суддя ОСОБА_1