н/п 1-кп/490/906/2017
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ; сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
21 червня 2016 року громадянин ОСОБА_3 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 30.09.2015 № 210 матрос ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого стрільця 3 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти 1 батальйону морської піхоти зазначеної військової частини.
22 грудня 2016 року о 08 год. 00 хв. матрос ОСОБА_3 , діючи умисно, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно з відпустки на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби. 15 березня 2017 року о 11 год. 00 хв. матрос ОСОБА_3 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та приступив до виконання службових обов`язків. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у нез`явленні вчасно з відпустки на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, за вище викладених обставин, і дав показання про те, що у зазначений в обвинуваченні період він дійсно був відсутній у військовій частині та перебував за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , оскільки хворіла його мати. Усвідомлюючи протиправність своїх дій, він добровільно повернувся до військової частини. У вчиненому щиро кається.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у нез`явленні вчасно з відпустки на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України. При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий. Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст. 407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Одночасно, зважаючи на наявність обставин, що пом`якшують покарання, що у сукупності з даними про особу обвинуваченого - істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про застосування ЗУ «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом брав безпосередню участь в АТО і має статус учасника бойових дій.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2016 році». Відповідно до ч.1, 2 ст.1 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, а також, особи, визнанні винними у вчинені злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров,я особи та не є діяннями, передбаченими частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині 4 статті 86 КК України, статті 4 ЗУ " Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону). Судом встановлено, що ОСОБА_3 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Свою вину ОСОБА_3 у вчиненні вказаного злочину за ч.4 ст.407 КК України, який за класифікацією злочину є тяжким злочином, визнає повністю, щиро кається у вчиненому. Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, передбачених ч.4 ст.86 КК України, ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 ЗУ «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась. За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_3 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання. Наслідки застосування амністії обвинуваченому зрозумілі. Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає. Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вороком покарання у зв`язку з амністією.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1