Провадження № 1-кп/200/734/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0001376 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Балівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянки України, не одруженої, маючої на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:
28 лютого 2017 року приблизно о 14.00 год., ОСОБА_4 знаходячись на першому поверсі будівлі «Спеціалізованої середньої загальноосвітньої школи №53», по вул.Тополиній, 35 в м.Дніпро, вступила в словесний конфлікт з ОСОБА_5 . Під час вказаного конфлікту, у ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізовуючи свій злочинний намір ОСОБА_4 в цей же день, тобто 28.02.2017 року приблизно о 14.00 год., знаходячись за вищевказаною адресою, усвідомлюючи, що її дії можуть привести до наслідків у вигляді легкого тілесного ушкодження, навмисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, нанесла потерпілій ОСОБА_5 не менше двох ударів, правою рукою стиснутою в кулак в грудну ділянку та один удар правою рукою стиснутою в кулак у виличну область ліворуч, таким чиним спричинивши потерпілій ОСОБА_5 згідно висновку експерта тілесні ушкодження у вигляді: синця в виличній області, 7-ми підшкірних крововиливів в проекції грудини, на передній поверхні грудної клітини в проекції 2-5 ребер, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Вищезазначені умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися в умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження, що спричинило незначні скороминущі наслідки, кваліфікуються за ч.1 ст.125 КК України.
Суд вважає доведеним дане обвинувачення, оскільки встановлені судом обставини повністю підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду.
Показами обвинуваченої ОСОБА_4 , яка у судовому засіданні свою провину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала повністю та пояснила, що потерпілу ОСОБА_5 знає приблизно 15 років, їх діти навчаються в одному класі, стосунки по подій 28.02.2017 року були добрі.

Вказала, що в школі, де навчається її син та донька ОСОБА_5 учень розпилив перцевий балончик в школі, від чого діти отруїлися, в тому числі і її син, та потрапили до лікарні.

Її син ОСОБА_8 потім розповів, що йому зі слів однокласників стало відомо, що однокласниця ОСОБА_9 донька ОСОБА_5 , подарувала на 23 лютого перцевий балончик Кирилу Чорному, який розпилив його в школі.

Через деякий час їй зателефонувала ОСОБА_5 та сказала, що її син наговорює на її доньку. На що вона їй відповіла приходити до школи, де вони у всьому розберуться.

28.02.2017 року о 14.00 год. вона зустрілася зі ОСОБА_5 на першому поверсі приміщення «Спеціалізованої середньої загальноосвітньої школи №53», по вул.Тополиній, 35 в м.Дніпро, з якою була ОСОБА_10 мати хлопчика, який розпилив перцевий балончик в школі. ОСОБА_5 знаходилась від неї в 50 см. Вона запитала у ОСОБА_5 , за що остання ображає її сина, але остання не відповіла, продовжила ображати її сина, й вона відштовхнула її від себе в грудну клітину пару разів, тобто вдарила, так як остання досить емоційно висловлювалася. Після чого вона вдарила її ще один раз кулаком в праву область обличчя. Від цих ударів ОСОБА_5 не падала, у відповідь їй тілесних ушкоджень не спричиняла. Не заперечувала, що виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження з`явилися від її ударів, однак вказала, що не спричиняла потерпілій тілесних ушкоджень в кабінеті завуча школи.
В скоєному щиросердно покаялася.
В процесі досудового розслідування примусові заходи фізичного чи психологічного впливу з боку робітників поліції до неї не застосовувались.
Показами потерпілої ОСОБА_5 , яка в суді пояснила про те, що обвинувачену ОСОБА_4 до подій 28.02.2017 року вона знала, відносини були хороші.

Її донька ОСОБА_9 навчається в одному класі із сином ОСОБА_4

28.02.2017 року їй зателефонувала ОСОБА_4 та запропонувала зустрітися в школі. Вона прийшла до школи із ОСОБА_11 матір`ю хлопчика, який бризнув перцевим балончиком в школі. Коли вона зустріла ОСОБА_4 на першому поверсі школи, то сказала їй, що вона виховала свого сина дівчинкою, після чого ОСОБА_4 вдарила її в грудну клітину два рази та в виличну область обличчя один раз. Від цих ударів вона не падала, відразу направила до кабінету завуча та викликала робітників поліції.

Також вказала, що ОСОБА_4 в кабінеті завуча спричинила їй також тілесні ушкодження в область затилку, по спині та по нозі, про що вона зазначала в ході проведення слідчого експерименту.

А також дослідженими письмовими доказами по справі:
Актом судово-медичного дослідження №602 від 02.03.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: слабкопомітного синця обличчя, підшкіряних крововиливів передньої поверхні грудної клітини, які спричинені від дії тупих твердих предметів (предмету), можливо в термін на який вказує обстежена. За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки ( а.с.37).

Даними судово-медичної експертизи №3732е від 07 листопада 2017 року, відповідно до висновку якого за даними медичної документації ( внесеної в акт судово-медичного дослідження (обстеження №602) та при огляді 01.03.2017 року у неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синця в виличній області ліворуч, 7-ми підшкірних крововиливів в проекції грудини, на передній поверхні грудної клітини в проекції 2-4 го ребер. За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження (як кожне окремо) відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Виявлені у потерпілої тілесні ушкодження у вигляді: синця та підшкірних крововиливів, не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від механічної дії тупого твердого предмету ( предметів), що діяв ( діяли) в область обличчя та грудної клітини, яким могла бути і рука або інші предмети з аналогічними властивостями.

Будь-яких тілесних ушкоджень характерних для спричинення вогнепальною зброєю, тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею (бита, молоток, тощо) при огляді та за даними медичної документації не виявлено.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони спричинені незадовго до звернення за медичною допомогою в 16 МКЛ, тобто і в термін на який вказує обстежена та слідчий у постанові.

Виявлені у потерпілої тілесні ушкодження спричинені в короткий проміжок часу, послідовність нанесення яких встановити не представляється можливим, у зв`язку з відсутністю судово-медичних експертних даних.

Будь-яких судово-медичних даних за різночасовий термін отримання тілесних ушкоджень не виявлено.

Враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у неї тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони спричинені він не менш як 3-х механічних дій.

Локалізація та характер виявлених у неї тілесних ушкоджень на обличчі та в області грудної клітини, механізм їх спричиненні встановлений при проведення судово-медичної експертизи, не суперечить механізму, локалізації та характеру на які вказує ОСОБА_5 в ході проведення слідчого експерименту за її участі.

В ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_5 вказує на нанесення ударів руками в область потиличної частини голови та спини, а також про нанесення ударів ногою в область правої нижньої кінцівки, однак за даними медичної документації та при огляді 01.03.2017 року будь-яких тілесних ушкоджень у вищевказаних областях не виявлено ( а.с. 42-45).

Протоколом слідчого експерименту від 26.10.2017 року із фототаблицею, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_5 , яка продемонструвала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень ( а.с.46-51).

Протоколом слідчого експерименту від 21.11.2017 року із фототаблицею, проведеного за участю ОСОБА_4 , яка продемонструвала механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ( а.с.62-65).

Таким чином, суд вважає повністю доведеним дане обвинувачення ОСОБА_4 , оскільки досліджені вищезазначені докази, які є в матеріалах кримінального провадження, отримані у передбаченому кримінально-процесуальному порядку, є допустимими, належними та достовірними, взаємно узгодженими, підтверджуючими один одного, які мають значення для кримінального провадження та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Під час судового засідання обвинувачена ОСОБА_4 свою провину визнала повністю, не заперечувала проти обставин скоєного правопорушення, а також завдання потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень у вигляді двох ударів в область грудної клітини та одного удару в виличну область обличчя.
Водночас, ці обставини підтверджені висновком судово-медичної експертизи щодо локалізації виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_5 лише саме в області грудної клітини та виличній області ліворуч, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, спричинені не менш як від 3-х механічних дій, незадовго до звернення потерпілою за медичною допомогою.

Таким чином, дана сукупність доказів, а також цілеспрямованість, кількість, характер та локалізація отриманих ушкоджень, свідчать про достатність ударів нанесених потерпілій зі значною силою, й підтверджує наявність умислу обвинуваченої саме на спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , що мають незначні скороминущі наслідки.
В той же час, суд вважає безпідставними доводи потерпілої ОСОБА_5 з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченою в область потилиці, спини та ноги, так як відповідно до вищезазначеного висновку судово-медичної експертизи стосовно встановлення характеру та локалізації тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_5 , у останньої не виявлено будь-яких тілесних ушкоджень в області потиличної частини голови, спини, а також правої нижньої кінцівки.
Враховуючи наведене, суд визнає обвинувачену ОСОБА_4 винною у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а її умисні дії, що виразилися в умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження, що спричинило незначні скороминущі наслідки, вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до невеликої тяжкості, обставини його вчинення, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не знаходиться, позитивно характеризується за місцем мешкання, має на утриманні неповнолітню дитину, а також її відношення до скоєного.
Щире каяття, сприяння органу досудового розслідування у розкритті злочину, суд відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 .

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання у вигляді громадських робіт, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.
Однак, у справі встановлені підстави для звільнення ОСОБА_4 від призначеного судом покарання на підставі акту про амністію.
Так, під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_4 заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності згідно Закону України «Про амністію у 2016 році», на тій підставі, що вона має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що надала письмову заяву і просила застосувати до неї положення цього Закону. Також зазначила, що їй зрозумілі наслідки застосування до неї амністії відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році».
Прокурор вважала за можливе застосувати до обвинуваченої Закону України «Про амністію у 2016 році» й звільнити її від покарання.
Потерпіла ОСОБА_13 не заперечувала проти даного клопотання.
Вислухав думку учасників процесу, суд вважає за можливе звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від призначеного покарання, з наступних підстав.
Статтею 85 КК України визначено, що на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Так, відповідно до вимог п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.
Згідно ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
У відповідності ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинила злочини невеликої тяжкості до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» (28.02.2017 року) і на зазначений день є матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому не виповнилося 18 років, щодо якого вона не позбавлена батьківських прав.
Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 , судом не встановлені.
Таким чином, враховуючи, що обвинувачена є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2016 році», те, що на день набрання чинності цим Законом вона мала на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, вчинене умисно, але не є тяжкими або особливо тяжкими, враховуючи, що Закон України «Про амністію в 2016 році» поліпшує становище обвинуваченої, зокрема, передбачає звільнення її від призначеного покарання, суд вважає необхідним задовольнити клопотання та звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році».
Відповідно до ст. 10 Закону України "Про амністію в 2016 році", застосування амністії не допускається лише, якщо обвинувачений заперечує проти цього. Надання згоди з боку потерпілих на його застосування, даний Закон не передбачає.

Дане клопотання про застосування положень про амністію було ініційовано під час судового розгляду справи обвинуваченою, яка прохала застосувати положення цього Закону та задовольнити його, а тому позиція потерпілої ОСОБА_5 судом при прийнятті даного рішення, не враховується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_14 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України.

Призначити ОСОБА_15 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт строком на 100 (сто) годин.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільнити ОСОБА_14 від відбування призначеного покарання за даним вироком суду.
На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1