24 жовтня 2017 року м. Київ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

перевіривши в судовому засіданні заяву потерпілого ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

потерпілий ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду України з заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2017 року, якою судові рішення постановлені щодо засудженого ОСОБА_3 залишено без зміни, а касаційну скаргу потерпілого - без задоволення, з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 400-12 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Потерпілий просить вирок Ірпінського міського суду Київської області від 2 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 травня 2016 року щодо ОСОБА_3 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд. Як вважає ОСОБА_2, справу було розглянуто з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, зазначає, що дії ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за частиною другою статті 121 Кримінального кодексу України (далі - КК), а не за частиною першою статті 119 КК та наголошує на тому, що засудженого безпідставно звільнено від кримінальної відповідальності на підставі пункту 3 частини першої статті 49 КК.

На обґрунтування підстави для перегляду судового рішення Верховним Судом України потерпілий ОСОБА_2 надав копію ухвали касаційного суду від 10 квітня 2014 року, якою скасовано ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_3, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Також потерпілий ОСОБА_2 долучив клопотання про поновлення пропущеного для подання заяви строку, мотивуючи тим, що копію оскаржуваної ухвали касаційного суду від 4 квітня 2017 року він отримав 29 травня 2017 року і тому він не мав можливості вчасно ознайомитися з текстом зазначеної ухвали для її оскарження.

Заслухавши суддю-доповідача та перевіривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 447 КПК заява про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 - 3 статті 445 КПК, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подається заява про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 та 2 статті 445 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, або з дня прийняття постанови Верховного Суду України, на яку здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 3 статті 445 КПК.

Відповідно до вимог частини шостої статті 447 КПК пропущений строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин і вирішення цього питання покладається на суд.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти такі обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судового рішення, пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Зі змісту судових рішень убачається, що ухвала суду касаційної інстанції щодо ОСОБА_3 постановлена 4 квітня 2017 року, а заяву ним подано до Верховного Суду України 19 жовтня 2017 року, тобто поза межами визначеного процесуальним законом тримісячного строку на подання заяви. Крім того, заявник наголошує на тому, що копію оскаржуваної ухвали він отримав лише 29 травня 2017 року, що також не може бути підставою для поновлення пропущенного строку, оскільки строк подання заяви з цієї дати перевищує три місяці з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подається заява про перегляд.

Посилання заявника на вищевказані обставини для поновлення, є такими, що, на думку колегії суддів, не свідчать про наявність істотних перешкод чи поважних причин для реалізації права на подання заяви. З дня ухвалення рішення судом касаційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 мав достатньо часу для того, щоб скористатись установленими законом процедурами для оскарження ухвали суду касаційної інстанції до Верховного Суду України.

Крім того, долучена потерпілим ухвала касаційного суду від 10 квітня 2014 року на підтвердження неоднакового правозастосування, також постановлена у строк, який значно перевищує тримісячний процесуальний термін, встановлений у частині першій статті 447 КПК.

Відповідно до частини шостої статті 447 КПК заява про перегляд судового рішення залишається без розгляду, якщо особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, а також якщо в поновленні строку відмовлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстави для поновлення строку для подання заяви відсутні. Отже, в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_2 слід відмовити, а його заяву необхідно залишити без розгляду.

Керуючись частиною шостою статті 447, 450 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити потерпілому ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд Верховним Судом України судового рішення щодо засудженого ОСОБА_3

Заяву потерпілого ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2017 року залишити без розгляду.

С у д д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_6