В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1385/17
Провадження № 1-кп/348/68/18

30 січня 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна кримінальне провадження за обвинувальним актом №0000139 від 29.06.2017 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Потсдам, Німеччина, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та жителя АДРЕСА_2 , українця, одруженого, на утриманні немає нікого, з базовою загальною середньою освітою, військовослужбовця за контрактом-молодшого сержанта, кулеметника 3-го відділення 1-го гірсько-штурмового взводу, 3-ї гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 ,громадянина України, несудимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 вчинив дії, які виразились в нез`явленні військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Злочин вчинено ним за наступних обставин.

30.09.2016 року ОСОБА_4 з Міністерством оборони України в особі командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_6 укладено контракт про проходження військової служби на строк до 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу молодший сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби молодшому сержанту ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 07.12.2016 року № 277-РС молодший сержант ОСОБА_4 призначений на посаду гранатометника гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_3 .

У зв`язку з цим, відповідно до наказу командира військової частини -польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) від 20.12.2016 року № 381 молодшого сержанта ОСОБА_4 з 20.12.2016 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення даної військової частини.

Цього ж дня молодшому сержанту ОСОБА_4 вручено припис командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 20.12.2016 року № 3213, відповідно до якого останній зобов`язаний був 21.12.2016 року прибути до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 ) для подальшого проходження військової служби.

Фактично особовий склад військової частини НОМЕР_3 до військового містечка № НОМЕР_4 в АДРЕСА_4 прибув 28.12.2016 року.

Однак, 28.12.2016 року о 09 год. 00 хв. молодший сержант ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу у зв`язку з переведенням до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) та перебував за місцем постійного проживання в м. Харків, де проводив час на власний розсуд.

24.02.2017 року о 09 год. 00 хв. молодший сержант ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2017 року № 58 молодшого сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу та всіх видів забезпечення даної військової частини.

Водночас, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2016 року №1-РС, молодший сержант ОСОБА_4 призначений на посаду кулеметника гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , про що був повідомлений в день прибуття у вищевказану військову частину.

У подальшому, 22.03.2017 року молодший сержант ОСОБА_4 був направлений на лікування до Харківського центрального військового госпіталю - військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_1 ), де знаходився на лікуванні по 07.04.2017 року, після завершення якого останній зобов`язаний був 10.04.2017 року прибути до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) для подальшого проходження військової служби.

Однак, 10.04.2017 року о 09 год. 00 хв. молодший сержант ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, повторно не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) та перебував за місцем постійного проживання в м. Харків, де проводив час на власний розсуд.

16.06.2017 року о 09 год. 00 хв. молодший сержант ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Своїми умисними діями, які виразились у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану тривалістю понад один місяць, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України.

20.06.2017 року між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_7 , якому на підставі ст.36 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останнього за ч.4 ст.407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , а саме у виді 5 (п`яти) місяців арешту з відбуванням на гауптвахті.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_4 , суд виходить з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин передбачений ч.4 ст.407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 і визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені абз.1,3,4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Враховуючи співпрацю підозрюваного зі стороною обвинувачення, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що він вчинив злочин вперше, брав участь у проведенні антитерористичної операції, з урахуванням особи винуватого, в силу ст.69 КК України, сторони дійшли до згоди перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті та на підставі ст.ст.50, 60 КК України, узгодили покарання, яке слід призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, у виді 5 (п`яти) місяців арешту з відбуванням на гауптвахті.

Виходячи з викладеного, заслухавши висновок прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , які не заперечили проти затвердження даної угоди про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_7 і обвинуваченим ОСОБА_4 та призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) місяців арешту з відбуванням на гауптвахті, суд прийшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_7 і обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Враховуючи особу обвинуваченого та обставини при яких вчинений ним злочин, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити узгоджене сторонами покарання у виді 5 (п`яти) місяців арешту з відбуванням на гауптвахті.

Дане покарання визначене в угоді про визнання винуватості і є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,
З А С У Д И В:
Затвердити угоду від 29 червня 2017 року про визнання винуватості укладеної між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_7 і обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст.69 ч.1 КК України у виді 5 (п`яти) місяців арешту з відбуванням на гауптвахті.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1