№ 336/3263/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя ускладі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000320 від 13.04.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації.

На виконання зазначеного Указу 17 серпня 2014 року ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та був направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

У цей же день наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 17.08.2014 № 182 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду старшого оператора взводу управління командира 4 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією військової частини польова пошта НОМЕР_1 , діючи умисно всупереч інтересам військової служби в порушення вимог ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 31 серпня 2014 року з метою ухилитися від військової служби, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , ухиляючись від військової служби до 10 червня 2017 року.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті. При цьому пояснив, що залишив військову частину за дозволом командира частини, який відпустив його додому на 2 дні, але не з`явився до частини через хворобу матері, яка потрапила до лікарні. Доглядав за неї, оскільки окрім нього, інших родичів немає. У вчиненому щиро кається.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 349, ст.351 КПК України суд, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин, що підтверджують винність обвинуваченого, які ніким не оспорюються. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного злочину, а його дії кваліфікує за ч.1 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, особу обвинуваченого.
ОСОБА_4 вчинив злочин, який у відповідності до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття, повне визнання провини.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд також враховує особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має мати похилого віку, яка за станом здоров`я потребує постійного догляду.

Тому, на думку суду, слід призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням, і саме таке покарання буде достатнім та необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Строк дії застосованого під час досудового розслідування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту сплинув, а у відсутність клопотань з боку учасників кримінального провадження про його продовження, суд не вбачає підстав для його продовження або зміни до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового троку тривалістю 2 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1