Справа № 308/1151/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000218 від 20.01.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
02 лютого 2018 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000218 від 20.01.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він 19 січня 2015 року близько 09 год. 30 хв., перебуваючи у коридорі квартири АДРЕСА_1 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, в ході словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_6 підійшов до останнього на відстань витягнутої руки та наніс один удар затиснутою у кулак правою рукою в ліву скроневу ділянку голови потерпілого, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця лівої скроневої ділянки, які згідно висновку експерта №98 від 02.02.2015 року та доповнення до нього від 06.03.2015 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Ухвалою суду від 05 лютого 2018 року на підставі даного обвинувального акту призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не має.

Захисник потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 у судовому засіданні просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Захисники ОСОБА_8 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заперечили щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту. Заявили суду клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки такий не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Зокрема зазначають, що ухвалами Ужгородського міськрайонного суду від 26.10.2016 року та від 12.10.2017 року обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні двічі було повернуто прокурору, з підстав не дотримання вимог ст. 293 КК України. Ухвалами апеляційного суду Закарпатської області від 28.12.2016 року та від 08.12.2017 року за результатами розгляду апеляції прокурора судові рішення суду першої інстанції залишено без змін. Незважаючи на це, стороною обвинувачення повторно порушено вимоги КПК України, повторно не вручено стороні захисту копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. Вказують, що ні захисникам, ні підозрюваному всупереч вимогам ст. 290 КПК України стороною обвинувачення не повідомлено про завершення досудового розслідування. Також, під час досудового розслідування стороною обвинувачення грубо порушено право на захист, не допущено до участі захисника, не розглянуто жодне клопотання подане в порядку ст.ст. 220, 221 КПК України, позбавлено можливості подавати клопотання про проведення слідчих дій, тощо.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні клопотання захисників підтримав.

Заслухавши думку учасників судового розгляду щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, думку прокурора та захисника потерпілого, які заперечили проти задоволення клопотання обвинуваченого та його захисників, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог частини 4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно ст.314 КПК України перевірка відповідності обвинувального акта вимогам цього Кодексу і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. В разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд в підготовчому засіданні має прийняти рішення про повернення його прокурору.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України. Так зокрема, згідно ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Частиною 4 даної статті визначено, що до обвинувального акта серед інших документів додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу).

Реєстр матеріалів досудового розслідування згідно ч.2 ст.109 КПК України повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Відповідно до положень ст.293 КПК України прокурор одночасно з переданням обвинувального акта до суду зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику.

Вимога про надання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування є гарантією права на захист своїх законних інтересів під час судового розгляду підозрюваним.

Вручення копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування є обов`язковою стадією кримінального процесу, що передує судовому розгляду, оскільки саме в обвинувальному акті визначається обсяг обвинувачення, від якого особа захищається.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження копію обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування, як обвинувачений ОСОБА_8 , так і його захисники - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не отримали, даних про те, що вказані учасники провадження були належним чином повідомлені про дату та час проведення відповідної процесуальної дії відсутні.

Суд вважає за необхідне зауважити, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.10.2016 року, яка ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28.12.2016 року залишена без змін, та ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.10.2017 року, яка ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 08.12.2017 року залишена без змін, обвинувальний акт щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України було повернено прокурору з підстав його не відповідності вимогам ч.4 ст.291 КПК України, оскільки до нього не додано розписку обвинуваченого та його захисників про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, що порушує право особи на захист.

Проте, вказані вимоги суду першої та апеляційної інстанції, які зазначені у відповідних ухвалах суду, прокурором виконані так і не були, а обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування всупереч вимогам ст. 293 КПК України обвинуваченому та стороні захисту так і не вручені.

Посилання ж прокурора в судовому засіданні на те, що обвинувальний акт разом з реєстром матеріалів досудового розслідування надсилалися на адресу ОСОБА_8 не знайшло свого підтвердження, оскільки матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних про відправлення таких документів через відділення поштового зв`язку та їх отримання ОСОБА_8 чи його захисниками після повернення судом обвинувального акту прокурору на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.10.2017 року та ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 08.12.2017 року.

Надані ж прокурором квитанції про направлення обвинувального акту з реєстром на адресу обвинуваченого датовані 17.01.2017 року, в той же час, як сам обвинувальний акт було затверджено прокурором 29.12.2017 року.

Разом з тим, долучена прокурором до обвинувального акту розписка про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування від 22.01.2018 року, на якій міститься відмітка понятих (без зазначення їх установчих даних, адреси проживання) про те, що ОСОБА_8 відмовився від вручення обвинувального акту, не може судом розцінюватися як належний доказ виконання прокурором вимог ст. 293 КПК України.

Крім того, як пояснили в судовому засіданні захисники підозрюваного, всупереч ст.290 КПК України стороною обвинувачення їх не було повідомлено про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні та не надано доступу до матеріалів досудового розслідування, їх не повідомлено у визначені ст.220 КПК України строки про результати розгляду поданих ними клопотань, зокрема клопотання про закриття кримінального провадження №0000218. Вказані відомості також відсутні і у матеріалах кримінального провадження та не містяться в реєстрі досудового розслідування.

Так, матеріали кримінального провадження не містять належних доказів про отримання ОСОБА_8 та його захисниками копії постанови про відмову у задоволенні заявленого ними клопотання про закриття кримінального провадження, яка підлягає оскарженню протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Так, сама постанова про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження датована 31.01.2018 року, в той же час, як обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 було затверджено прокурором 29.12.2017 року. Тобто, винесення прокурором постанови відбулось після затвердження самого обвинувального акту.

На думку суду, неотримання ОСОБА_8 та його захисниками самого обвинувального акту від 29.12.2017 року з реєстром матеріалів досудового розслідування, а також постанови про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, свідчить не про що інше, як про порушення права особи на захист, що передбачене п.1 ч.3 ст.42 КПК України, яким визначено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Згідно приписів визначених у п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до положень п.(а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п.58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п.34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п.47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).

Разом з тим, закріплення в КПК України вимог до обвинувального акту є однією із форм реалізації на національному рівні положень статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини, яка гарантує право на справедливий суд, закріплюючи принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство. При цьому, при визначені справедливості судового розгляду необхідно розглядати кримінальне провадження в цілому, оскільки справедливий характер розгляду може суттєво зачіпатися, якщо на початкових етапах слідства такі вимоги не дотримані (Imbrioscia v. Switzerland, 24 November 1993).

В даній ситуації виклад фактичних обставин справи і вручення конкретного обвинувачення охоплюється положеннями підпунктів «а» та «b» п.3 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини, які гарантують право обвинуваченого бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього та мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Так, Європейський Суд з прав людини зазначив, що межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. У цьому зв`язку необхідно зазначити, що підпункт «а» пункту 3 статті 6 Конвенції не накладає жодних формальних вимог щодо способу, у який обвинувачений має бути проінформований про характер і причини висунутих щодо нього обвинувачень. Суд також зазначає, що підпункти «a» і «b» пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (пункт 37 рішення «Жупнік проти України»).

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Зазначені вище допущенні прокурором порушення, на думку суду, можуть бути розцінені, як порушення права обвинуваченого на захист, тобто як істотне порушення норм кримінального процесуального закону, яке в майбутньому перешкодить чи може перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що свідчить про наявність у обвинувальному акті таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000218 від 20.01.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України не відповідає вимогам ст.291 КПК України, суд вважає за необхідне повернути такий обвинувальний акт прокурору для усунення порушень вимог КПК України.

Керуючись ст.ст.290, 291, 293, 314, 372, 395 КПК України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000218 від 20.01.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України - повернути прокурору для усунення порушень вимог КПК України, в розумний строк.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1