Справа №295/7268/14-к

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2014 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянув клопотання слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_3 , по матеріалах кримінального провадження № 0002482, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.08.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся з клопотанням про заміну запобіжного заходу щодо підозрюванного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У клопотанні вказано, що досудовим розслідуванням встановлено, що у жовтні місяці 1996 року ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 та невстановленою слідством особою було досягнуто злочинної змови, направленої на заволодіння шляхом обману чужим майном, а саме майном СП « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 14.08.1996 було створено фіктивне підприємство ПП «Лавр», а між особами, які досягли злочинної змови було були розподілені злочинні ролі, а саме під вигаданими прізвищами ОСОБА_4 виконував роль директора ПП «Лавр» - ОСОБА_6 , ОСОБА_5 виконував роль виконавчого директора ПП «Лавр» - ОСОБА_7 , а невстановлена слідством особа виконувала роль власника ПП «Лавр».

В подальшому, реалізуючи спільний злочинний умисел, який був досягнутий всіма учасниками вчинення вказаного злочину та діючи згідно розподілених злочинних ролей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 16.10.1996 приїхали до офісу СП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою м. Житомир вул. Ватутіна,55. В приміщенні офісу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 згідно розподілених ролей представились генеральному директору СП «Сівуч» ОСОБА_8 та комерційному директору ОСОБА_9 вигаданими даними. У подальшому в цей же день час та місці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом пред`явлення печаті та установчих документів ПП «Лавр» ввели в оману ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відносно правдивості своїх намірів придбати у них товарно-матеріальні цінності, при цьому приховуючи справжні наміри незаконно заволодіти майном.

Продовжуючи злочинні дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 діючи, згідно обумовленого плану та розподілених ролей запропонували ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укласти договір про придбання ПП «Лавр» у СП «Сівуч» 1000 тон цукру, пропонуючи часткову попередню оплату та банківську гарантію, при цьому завідомо маючи намір не оплачувати товар, а заволодіти ним шляхом обману. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не усвідомлюючи про злочинні наміри останніх, вважаючи , що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є представниками ПП «Лавр», заключили відповідний договір №20 від 16.10.1996. Згідно умов договору СП «Сівуч» зобов`язується надати ПП «Лавр» 1000 тон цукру на суму 880 000 гривень, а ПП «Лавр» зобов`язується прийняти і оплатити його на протязі 7 банківських днів. Після підписання договору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повернулись в м. Київ.

З метою виконання договірних обов`язків, перед ПП «Лавр» і не маючи у власності цукру в об`ємі, які необхідний для виконання умов укладеного договору, генеральним директором СП «Сівуч» ОСОБА_8 було підписано наступні договори: 18.10.1996 з директором АП «Кожанський цукровий завод», що за адресою смт. Кожанка Фастівського району Київської області ОСОБА_10 , договір № 16 від 18.10.1996 згідно якого АП «Кожанський цукровий завод» продає СП «Сівуч» 160 тон цукру за гроші в сумі 137640 грн.; 21.10.1996 з ОСОБА_11 - головою ВАТ «Київцукорспецстрой» що за адресою смт. Рокитно-

2 Київської області, договір № 17 від 21.10.1996, згідно якого ВАТ «Київцукорспецстрой» продає СП «Сівуч» 300 тон цукру за гроші в сумі 258000 грн.; 21.10.1996 з заступником начальника управління ВАТ «Київцукор П», що за адресою м. Біла Церква Київської області ОСОБА_12 , договір № 93 від 21.10.1996 згідно якого ВАТ «Київцукор П» продає СП «Сівуч» 506 тон цукру за гроші в сумі 435160 грн., плануючи провести оплату даного цукру вище вказаним організаціям після оплати ПП «Лавр» СП «Сівуч» по договору № 20 від 16.10.1996.

18.10.1996 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приїхали до м. Житомира та повідомили ОСОБА_8 про те що цукор, згідно підписаного договору потрібно буде поставити в м. Київ, а також не маючи обіцяної банківської гарантії, надали не правдиві пояснення, що нададуть її 22.10.1996 після проведення засідання директорів банку. В цей же день ОСОБА_4 , діючи згідно розподілених злочинних ролей, представляючись директором ПП «Лавр», було внесено зміни до договору №21 від 16.10.1996, відповідно до яких розвантаження товару, відповідно до вищезазначеного договору повинно проводитися по вказаних ОСОБА_4 реквізитам в м. Києві. Після цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишили місце укладення договору та домовилися про зустріч в подальшому в місті Фастів Київської області 21.10.1996.

Продовжуючи вчиняти дії направлені на реалізацію свого злочинного умислу, 21.10.1996 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прибули в м. Фастів, де зустрілися з ОСОБА_8 та в подальшому поїхали на АП «Кожанський цукровий завод» з метою, тої о аои пересвідчитися в наявності цукру, про поставку якого було обумовлено в укладеному договорі. Після того, як ОСОБА_5 та ОСОБА_4 пересвідчились в наявності цукру, ОСОБА_8 повідомив про те, що вказаний вказаний товар було відправлений за реквізитами зазначеними в договорі після здійснення оплати.

В подальшому, а саме 22.10.1996, продовжуючи діяти, відповідно до розподілених ролей та не маючи наміру на оплату товару відповідно до укладеного договору, невстановлена слідством особа, яка раніше досягла злочинної змови з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомила неправдиві відомості, про те, що службові особи СП «Лавр» виступають посередниками, а він являється безпосереднім покупцем товару. При цьому невстановлена слідством особа переконувала ОСОБА_8 в необхідності відправки 2 вагонів, в яких знаходилося 127 тон цукру без попередньої оплати, при цьому обіцяючи, що банківські гарантії оплати будуть надані 23 жовтня 1996 року, при цьому додаючи, що ОСОБА_4 ( ОСОБА_13 ) знаходиться на засіданні директорів банку стосовно вирішення питання про надання банківських гарантій. Повідомивши таким чином неправдиві відомості, не маючи наміру здійснювати оплату товару та надавати будь-які банківські гарантії, невстановлена слідством особа, яка діяла відповідно до злочинної змови досягнутої з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , переконала ОСОБА_8 в необхідності відправки товарів без попередньої оплати зі сторони ПП «Лавр». ОСОБА_8 не усвідомлюючи злочинних намір вказаних вище осіб, будучи впевненим в правдивості слів останніх та в щирості їх намірів погодився на їх пропозицію та в подальшому переконав директора АП «Кожанський цукровий завод» ОСОБА_10 поставити цукор ПП «Лавр» на станцію Дарниця Південно-західної залізниці. В подальшому, АП «Кожанський цукровий завод» в особі директора ОСОБА_10 , діючи на підставі листа директора СП «Сивуч» ОСОБА_8 від 21.10.1996 було відправлено залізничним транспортом 127 тон цукру за реквізитами вказаними у вищезазначеному листі на адресу ПП «Лавр». В подальшому, 23.10.1996 вказаний цукор був доставлений на станцію Дарниця Південно-західної залізниці ПГІ /<Лавр» відповідно до вказаних реквізитів, де 25.10.1996 був розвантажений невстановленими особами на підставі фіктивної довіреності №77 з відтиском печатки та реквізитами ПП «Лавр» від 23.10.1996, виданої на ім`я ОСОБА_14 , яка втратила свій паспорт в лютому 1996 року.

Таким чином, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 та іншою невстановленою особою, шляхом обману заволоділи майном, яке належить АП «Кожанський цукровий завод», а саме цукром в розмірі 127 тон, вартістю 127000 грн. та 2540 мішками, в яких знаходився вказаний цукор в кількості 2540 штук, вартість 2953 грн. 50 коп, чим спричинив матеріальної шкоди АП «Кожанському цукровому заводу» на загальну суму 129953 грн. 50 коп., що станом на момент вчинення злочину являється особливо великим розміром.

Слідчим суддею Богунського районного суду м.Житомира ОСОБА_15 . 28.04.2014 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 97488 (дев`яносто сім тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Богунського районного суду міста Житомира, про що 28.04.2014 року був повідомлений під розпис.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 182 КПК України підозрюваний, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду.

В свою чергу підозрюваний ОСОБА_4 станом на 15.05.2014 не виконав покладені на нього обов`язки, а саме не сплатив заставу у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 97488 (дев`яносто сім тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень у національній грошовій одиниці, будь-яких документів, що підтверджують внесення застави самим підозрюваним або заставодавцем слідчому, прокурору, суду не надав.

Незважаючи на те, що згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але вищезнаначені обставини вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризику, передбаченому ч.І ст. 177 КПК України.

27.04.2014 року гр. ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

В судове засідання, яке було призначене на 11-00 год. 01.07.2014 року, підозрюваний не з`явився, відомості про поважність причини неявки даної особи суду не надходили.

У відповідності до ч. 3 ст. 187 КПК України у разі неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом і відсутності у слідчого судді, суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю, слідчий суддя, суд має право постановити ухвалу про привід підозрюваного, обвинуваченого, якщо він не з`явився для розгляду клопотання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту чи тримання під вартою, або ухвалу про дозвіл на його затримання з метою приводу, якщо ухвала про привід не була виконана.

За положеннями ч. 1 ст. 140 КПК України привід полягає у примусовому супроводженні особи, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час.

Приймаючи до уваги ту обставину, що розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту за відсутності особи є не можливим, водночас вказана особа не з`являється за викликами, слідчий суддя вважає необхідним застосувати привід з метою забезпечення розгляду клопотання.

Керуючись вимогами ст. ст. 140, 187 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , привід з метою забезпечення участі в судовому засіданні при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, яке відбудеться о 11год. 00 хв., 14.07.2014 року, ЗАЛ 4-Б-7.
Виконання ухвали доручити працівникам Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області.

Слідчий суддя: