УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №287/119/17-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зольня Олевського району Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
засуджено за ч.2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки 6 місяців поклавши на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в закону силу обрано у виді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язки прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця проживання.
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 20.08.2016 близько 22 години 40 хвилин, керуючи власним, технічно справним, відповідно до висновку експерта від 25.04.2017 року №3/302, автомобілем марки ВАЗ 2101, д.н.з НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Морозова в с. Зольня Олевського району Житомирської області в напрямку центру села зі швидкістю біля 50 км/год., де напроти будинку №5, в порушення, відповідно до висновку експертизи механізму та обставин ДТП від 25.04.2017 року №3/294, вимог Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 1.10 ПДР, який зобов`язує водія транспортного засобу враховувати дорожні умови, тобто сукупність факторів, що характеризують видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини..., дорожню обстановку, тобто сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами..., які повинен урахувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом;
п.п. б) п. 2.3 ПДР, який зобов`язує водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 12.1 ПДР, який зобов`язує водія під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху враховувати дорожню обстановку, особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
п. 12.2 ПДР, який зобов`язує водія у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, вибирати швидкість руху таку, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, не врахував дорожні умови та дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху в темну пору доби, проявив неуважність, не відреагував відповідним чином на зміну дорожньої обстановки, в результаті чого втратив керування автомобілем, виїхав на ліве узбіччя дороги, де допустив зіткнення з купою дерев`яних обрізок. В результаті прямого контакту з автомобілем, дані обрізки відлетіли та вдарили в область тулуба ОСОБА_10 , який знаходився з тильної сторони купи обрізків.
В результаті удару що виник, потерпілому ОСОБА_10 заподіяно відповідно до висновку експерта від 06.12.2016 року №211, тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми тулуба, закритих переломів 8-9 ребер справа, розриву правої долі печінки по задньо-діафрагмальній поверхні та розриву в 7-му сегменті по задній поверхні з переходом на нижню частину печінки, які супроводжувалися загрозливими для життя явищами (внутрішньочеревна кровотеча та травматичний шок 1-11 ступеня).
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним та призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 2 роки 6 місяців, поклавши на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вважає, що судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки при застосуванні вимог ст. 75 КК України суд припустився помилки звільнивши обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням як основного так і додаткового.
Потерпілий в судове засідання апеляційного суду не з`явився, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, надав заяву з проханням провадити розгляд у його відсутності.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції не було, йому роз`яснено, що у даному випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Отже, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.
Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд врахував, що злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України є неумисним тяжким злочином проти безпеки руху.
Судом першої інстанції також враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 не одружений, його вік, за місцем проживання характеризується позитивно, думку потерпілого, який просив обрати обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі, претензій до обвинуваченого не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд визнав його щире каяття, добровільне відшкодування шкоди потерпілому.
Обставиною, що обтяжує покарання останнього, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи викладене, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням обвинуваченого права керування транспортними засобами.
З наведеним погоджується і колегія суддів.
Разом з тим, місцевий суд, враховуючи вищенаведене, дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до ст. 75 КК України звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням.
Проте, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
Так, відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року з наступними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.
Як вбачається з резолютивної частини вироку, місцевий суд при застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_8 ст. 75 КК України звільнив останнього від відбування покарання як основного так і додаткового в порушення вимог закону.
Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора та вважає, що слід скасувати вирок місцевого суду в частині призначеного покарання з наведених мотивів та ухвалити новий вирок.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,
Апеляційну скаргу заступника прокурора прокуратури Житомирської області ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 14 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням протягом двох років шести місяців іспитового строку, якщо він протягом визначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Вирок набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді: