13.12.2017 Справа №363/3756/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:головуючого-судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , його представника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді кримінальне провадження № 0001003 щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, освіта середня, працюючого зі слів різноробочим ТОВ «Євробуд 77», одруженого, проживаючого у АДРЕСА_1 , судимого:
21.12.2009 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 115 КК України на 14 років позбавлення волі, звільненого 4.02.2016 року згідно ухвали того ж суду від 19.01.2016 року про зарахування попереднього ув`язнення в порядку ч. 5 ст. 72 КК України;
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня, неодруженого, працюючого зі слів ТОВ «Євробуд 77», несудимого,
обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
встановив:
25 серпня 2016 року близько 1 год. ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , знаходячись по пр. І. Мазепи, 1 у м. Вишгороді неподалік магазину «Біла», за попередньою домовленістю між собою, діючи з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном, напали на потерпілого ОСОБА_7 , з яким до цього на тому ж місці розпивали спиртні напої, якому ОСОБА_5 умисно завдав удар порожньою пляшкою з-під шампанського по голові. Внаслідок завданого удару потерпілий ОСОБА_7 короткочасно втратив свідомість, не міг чинити опір, користуючись чим, ОСОБА_9 вирвав у нього сумку чорного кольору на шлейці й відкрито заволоділи майном потерпілого, зокрема: сумкою чорного кольору на шлейці вартістю 1 014 грн., в якій знаходилися грошові кошти в сумі 500 грн., мобільний телефон «Нокіа Люміа» вартістю 700 грн.; мобільний телефон «LG» IMEI НОМЕР_1 / НОМЕР_2 вартістю 246 грн., а всього на суму 2 214 грн., а також паспорт громадянина України серія та номер НОМЕР_3 , посвідчення водія НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «Хюндай Акцент» д.н.з. НОМЕР_5 , банківська картка «Приват Банк» № НОМЕР_6 , які матеріальної цінності для потерпілого не становлять.
Після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_9 разом з викраденим майном місце події покинули, з яких ОСОБА_9 , тримаючи в руках сумку потерпілого побіг в зростаючому напрямку по вул. І. Мазепи, а ОСОБА_5 в напрямку вул. Б. Хмельницького.
Внаслідок завданого удару потерпілому ОСОБА_7 заподіяно легкі тілесні ушкодження, які потягли короткочасний розлад здоров`я строком більше 6 днів, але менше 21 дня, у виді забійної рани потиличної області голови.
В суді ОСОБА_5 вину й цивільний позов потерпілого не визнав. Показав, що 24.08.2016 року після 23 год. разом з ОСОБА_6 відпочивали й знаходилися на лавочці біля магазину «Біла» по пр. І. Мазепи, в м. Вишгороді. Потерпілий знаходився поряд у стані алкогольного сп`яніння, запросив випити з ним шампанського. Під час спілкування з ним виникла сварка, розпочалася бійка, коли потерпілий завдав йому удари в голову, хапав за шию. Під час бійки ОСОБА_6 побіг за допомогою. Коли він відштовхнув від себе потерпілого і теж покинув місце події. Заподіяння потерпілому будь-якого фізичного насильства та заволодіння його майном заперечив. Речі і документи потерпілого, ключі від автомобіля, випадково знайшов на дереві біля гуртожитку та добровільно віддав поліції. Показання на місці події, відтворення своїх дій під час слідчого експерименту здійснював під тиском слідчого, погрозою притягнення до відповідальності за іншої статтею.
Обвинувачений ОСОБА_6 в суді вину і цивільний позов потерпілого не визнав. Показав, що ввечері 24.08.2016 року разом з ОСОБА_5 гуляли біля магазину «Біла», сиділи на лавці біля потерпілого, який пригощав шампанським. Коли стався конфлікт з потерпілим та розпочалася бійка, він злякався і втік. Сумку в потерпілого не виривав. Застосування насильства до потерпілого заперечив. Коли біг з місця події в руках тримав свої тапочки, які спали з ніг, коли він біг. Потім на автомобілі його наздогнав невідомий чоловік та забрав його паспорт. Паспорт йому віддали, після того як він дав показання під тиском на слідчому експерименті.
Обвинувачені показали, що в м. Вишгороді працювали на будівництві проживали в гуртожитку МКП «Експерес-Сервіс» по вул. Набережній,7а у м. Вишгороді.
Не дивлячись на невизнання вини, винуватість обвинувачених в повній мірі підтверджується сукупністю досліджених у суді доказів.
Показаннями в суді потерпілого ОСОБА_7 , який ствердив, що після 23 год. 30 хв. 24.08.2016 року знаходився на лавочці біля магазину «Біла», на честь свята запропонував обвинуваченим випити разом шампанське. Після випитого напою й проведеної з ними розмови, попрощався з хлопцями, піднявся з лавочки й збирався йти, коли ОСОБА_5 ззаду пляшкою з-під шампанського завдав удар у потиличну частину голови. Він схопився за голову, а в цей час з іншого боку в нього вихопили шкіряну чорну сумку з речами та документами.
Потерпілий в суді ствердив, що удар пляшкою завдав саме ОСОБА_5 , а з його сумкою тікав ОСОБА_6 , коли ОСОБА_5 побіг в іншу сторону. Після чого він втрачав свідомість.
В сумці знаходилися його документи, ключі від автомобіля, мобільні телефони та інші речі зазначені в обвинувальному акті, а також гроші в сумі 500 грн.
Співробітники поліції повернули йому паспорт, посвідчення водія, телефон «LG» та ключі від автомобіля. Інше майна йому не повернуто. Внаслідок заподіяного ушкодження голови знаходився на лікуванні, витрачав кошти на ліки, не міг працювати. Завдана йому шкода лишилася невідшкодованою. Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підтримав.
Не вірити показанням потерпілого у суду підстав не має, які повністю узгоджуються з сукупністю інших доказів по справі.
Також винуватість обвинувачених підтверджується.
Показаннями в суді свідка ОСОБА_10 в тій частині, що він на день незалежності 2016 року вночі знаходився неподалік місця події, біля магазину «Біла» у м. Вишгороді. Тоді побачив здійснення нападу на потерпілого, якого вдарили пляшкою по голові. Нападників було двоє, один з яких вищого зросту, завдав удар пляшкою та побіг за магазином «Біла», а другий, меншого зросту, яким виявився ОСОБА_6 , з сумкою потерпілого побіг перед магазином «Біла» по пр. І. Мазепи, яка в нього падала на пішохідному переході. Побачивши це, прийняв рішення наздогнати нападника, якого переслідував по пр. І. Мазепи. Коли його наздогнав та затримав, сумки в нього вже не було. В нього забрав паспорт на ім`я ОСОБА_6 , який передав співробітникам поліції по їх приїзду на місце події.
Також показав, що внаслідок завданого удару потерпілому розбито голову, який втрачав свідомість та перебував у стані шоку. На місці події знаходилися осколки розбитої пляшки з-під шампанського, сліди крові.
Показаннями в суді свідка ОСОБА_11 , в тій частині, що вона у вказаний вище час знаходилася поряд з ОСОБА_10 й побачила, як після почутого звуку розбиття пляшки, двоє молодих чоловіків (один вищий, другий нижчий) розбіглися в різні сторони біля магазину «Біла». Той, що нижчий тікав перед «Білою» з невеличкою сумкою з ремінцем. ОСОБА_10 одразу кинувся його наздоганяти. Пізніше повернувся з паспортом, вважаючи, що це паспорт потерпілого. Коли приїхала поліція виявилося, що це документ особи, яку наздогнав ОСОБА_10 .
Вона в той час зі своїми знайомими одразу підійшла до потерпілого, в якого була розбита голова, він втрачав свідомість, а тому вони викликали швидку медичну допомогу та поліцію.
Тоді ж потерпілий їм повідомив, що його вдарили пляшкою по голові й забрали сумку з особистими речами й документами.

Даними протоколу прийняття заяви про вчинений злочин, згідно якого 25.08.2016 року потерпілий ОСОБА_7 зазнав нападу двох осіб із заподіянням забійної рани голови й відкритого заволодіння його сумки з майном.
Даними протоколу огляду місця події від 25.08.2016 року з фототаблицею до нього встановлено, що таким є земельна ділянка біля вул. Набережній, 7а у м. Вишгороді, де на землі виявлено ключі від автомобіля «Хюндай», а на дереві паспорт громадянина України серія, номер НОМЕР_3 та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 .
Висновком судово-медичної експертизи від 26.08.2016 року № 39осв.-2016 про виявлення в потерпілого легких тілесних ушкоджень, які потягли короткочасний розлад здоров`я строком більше 6 днів, але не більше 21 дня, у виді забійної рани потиличної області голови про центру лінійно-звивистої форми довжиною 4,8 см, зашитою 5-ма хірургічними швами.
Вказаний висновок сумнівів у суду не викликає. Письмову заяву ОСОБА_5 про визнання недопустимим вказаного доказу суд відхиляє. Його доводи про те, що судово-медичним експертом безпідставно взято до уваги медичну довідку з травмпункту Вишгородської ЦРЛ від 25.08.2016 року № 3039 на вимогах ст.ст. 93, 94 КПК України й фактичних обставинах справи не ґрунтуються.
Даними протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками від 21.09.2016 року, згідно з якими свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка завдала удар по голові потерпілого під час нападу, а також впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка вихопила у потерпілого сумку на місці події.
Також судом встановлено, що за зростом ОСОБА_5 є вищим, а ОСОБА_6 нижчим.
Висновками товарознавчих експертиз від 30.08.2016 року та від 19.12.2016 року про вартість викраденого в потерпілого майна: шкіряної сумки чорного кольору розміром 20х30 з ременцем вартістю 1 014 грн.; мобільного телефону «Нокіа Люміа 610» вартістю 700 грн.; мобільного телефону «LG А 190» вартістю 246 грн.
Водночас суд вважає необхідним відхилити наступні докази.
Протокол огляду місця події від 25.08.2016 року приміщення кухні гуртожитку МКП «Експерс-Сервіс» по вул. Набережній, 7-а у м. Вишгороді про виявлення та вилучення мобільного телефону «LG», суд визнає недопустимим і як доказ обвинувачення не враховує, з тих підстав, що проникнення й огляд цього житлового приміщення проведено всупереч вимог ст.ст. 9, 13, 233, 234, ч. 2 ст. 237 КПК України за відсутності ухвали слідчого судді.
Сама тільки письмова заява ОСОБА_12 про дозвіл на прокинення у вказане приміщення про допустимість вказаного доказу та його здобуття з дотриманням згаданих вище вимог закону свідчити не може.
Крім того в суді не доведено, що речові докази по справі відкриті стороні захисту в порядку і з дотриманням вимог ст. 290 КПК України, а тому згідно ч. 12 цієї статті відомості, що в них містяться, як докази винуватості обвинувачених суд не враховує.
Що стосується слідчого експерименту від 22.09.2016 року за участю ОСОБА_6 , то вказаний доказ на доведення вини за цим обвинуваченням суд не враховує, виходячи з такого.
Суд вважає, що з огляду на молодий вік ОСОБА_6 , якому тільки 7.08.2016 року виповнилося 18 років, дані щодо його підозри у вчиненні тяжкого злочину та якого свідок ОСОБА_10 затримав 25.08.2016 року в порядку п. 2 ч. 2 ст. 207 КПК України під час безперервного переслідування після вчинення злочину, та вилучення в нього паспорту, який в подальшому передано співробітникам поліції, обставини кримінального провадження, після повідомлення ОСОБА_6 про підозру 22.09.2016 року вимагали участі захисника, якого останній не залучив.
Не дивлячись на це, в той же день за його участю проведено вказаний слідчий експеримент за відсутності захисника, що з огляду на викладене вище та засади кримінального провадження про свободу від самовикриття, викликає у суду сумнів, а тому згідно ст. 17 КПК України та ст. 62 Конституції України має тлумачитися на користь обвинуваченого ОСОБА_6 , що є підставою для неврахування вказаного доказу.
Крім того протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 складено без дотримання вимог ст. 104 КПК України, якому права підозрюваного під час проведення процесуальної дії не роз`яснювалися. Разом з тим зі змісту протоколу вбачається, що останньому роз`яснено права та обов`язки свідка, попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384 і 385 КК України, про що той поставив свій підпис в протоколі.
Зазначене є порушенням права особи на захист та права не свідчити проти себе, що тягне за собою визнання цього доказу недопустимим згідно вимог ст.ст. 18, 20, п.п. 3, 4 ч. 2, п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України.
Що стосується слідчого експерименту від 30.08.2016 року за участю ОСОБА_5 , то протокол цієї процесуальної дії всупереч вимог ст. 104 КПК України останнім не підписаний, причини чого в протоколі не зазначені, коли з протоколу не можна дійти висновку про те, що ОСОБА_5 надавалася можливість ознайомитися з його текстом, а також про те, що перед проведенням процесуальної дії йому роз`яснено його процесуальні права.
Вказані обставини свідчать про недопустимість вказаного протоколу, який отримано всупереч вимог КПК України, коли за названих умов прокурором в суді не спростовано твердження ОСОБА_5 про дачу ним показань на слідчому експерименті під тиском.
Враховуючи докази досліджені в суді та взяті до уваги на підтвердження винуватості обвинувачених, оцінюючи їх в сукупності, суд зазначає наступне.
Так, застосоване до потерпілого насильство суд визнає небезпечним для його життя і здоров`я в силу того, що заподіяні тілесні ушкодження потягли короткочасний розлад здоров`я на строк більше 6 днів, а після завданого удару потерпілий втрачав свідомість. Одразу після застування ОСОБА_5 такого насильства, ОСОБА_6 вирвав у потерпілого сумку з майном, з якою одразу зник з місяця події, в той час як ОСОБА_5 побіг в іншому напрямку.
Аналіз досліджених доказів дає суду всі підстави дійти висновку, що під час нападу на потерпілого обвинувачені мали спільний на це умисел, діяли цілком узгоджено та цілеспрямовано на досягнення мети заволодіння його майном.

Суд вважає, що всі дії обвинувачених під час нападу охоплювалися умислом один одного, які діяли спільно й без будь-якого зволікання. Про це також свідчить синхронний характер їхніх дій спрямований на досягнення спільної мети, повна взаємоузгодженість та одночасне вчинення дій по нападу на потерпілого, застосування насильства, подолання його опору, вилучення майна, одночасна втеча з місця події в різних напрямках.

Судом встановлено і обвинуваченими не заперечувалося, що вони безпосередньо перед нападом на потерпілого тривалий час проводили разом, проживали спільно в гуртожитку, коли потерпілий в суді ствердив, що сприймав їх обох та їхні дії під час нападу як взаємопов`язані, які мали повністю узгоджений характер.

Обвинувачені в суді не заперечували, що в момент події злочину нападу на потерпілого, знаходилися в місці його вчинення й разом з потерпілим, проте показували, що будь-якого нападу й заволодіння його майном не вчинювали.
У той же час з сукупності досліджених доказів та їх поєднання, підстав вважати, що обвинувачені на потерпілого не нападали, а навпаки такий напад здійснила інша невставлена особа й заволоділа його майном, у суду не має.
Поєднання всіх встановлених судом обставин дає підстави для висновку про доведення в суді обвинувачення в інкримінованому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обсязі.
Та обставина, що згідно довідки медичної частини СІЗО № 13 у ОСОБА_5 26.08.2016 року виявлено синці на обличчі, на висновки суду не впливає і їх не спростовує.
Доводи обвинуваченого в цій частині, про те, що насамперед потерпілий побив ОСОБА_5 , суд вважає надуманими і відкидає як неспроможні, які в повній мірі спростовуються сукупністю досліджених доказів.
Стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 в суді не підтверджено. Факт вживання ним шампанського на висновки суду про винуватість обвинувачених у вчиненні розбійного нападу також вплинути не може.
Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбою), поєднаному з насильством, яке є небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, що підтверджується сукупністю досліджених у суді доказів, і кваліфікує їх злочинні дії за ч. 2 ст. 187 КК України.

При призначенні обвинуваченим покарання, суд звертає увагу на конкретні обставини справи, ступінь вчиненого ними тяжкого злочину, роль кожного з них у його вчиненні. Враховує дані про особи обвинувачених, з яких ОСОБА_6 нещодавно досяг повноліття, злочин вчинив уперше, ОСОБА_5 , раніше судимий за вчинення умисного вбивства, відбував тривалий термін ув`язнення, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебувають, мають задовільні характеристики.

Твердження ОСОБА_5 про те, що він має сім`ю, утримує неповнолітню дитину, та в нього народився онук, нічим не підтверджені й до уваги судом братися не можуть.

Дані про суспільно-корисну діяльність, постійне місце роботи обвинувачених у справі відсутні.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених згідно ст. 66 КК України, судом не виявлено.
Висловлені ОСОБА_5 вибачення на адресу потерпілого є формальними, які суд не може визнати щирими. Обвинувачений жалю з приводу вчиненого не висловив, критичного осуду своєї поведінки не мав, бажання виправити ситуації не виявив, цивільний позов не визнав. В дебатах погодився тільки з тим, що міг заподіяти потерпілому легкі тілесні ушкодження.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно вимог ст. 67 КК України слід визнати рецидив злочинів.
Беручи до уваги викладене, суд вважає необхідним призначити обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ушкодженням його здоров`я, згідно ст.ст. 1190, 1195 ЦК України підлягає задоволенню в розмірі документально підтверджених витрат, здійснених на придбання ліків та медичних препаратів на основі платіжних документів на суму 1000 грн.

Згідно вимог ст.ст. 22, 1166, 1192 ЦК України відшкодуванню також підлягає вартість майна, яким заволоділи обвинувачені, зокрема: сумка вартістю 1 000 грн., мобільний телефон «Нокіа Люміа» вартістю 700 грн., грошові кошти в сумі 500 грн.

При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди, суд згідно вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України зважає на підстави і обставини, що обґрунтовані стороною позивача в судовому засіданні, зокрема на глибину душевних страждань, що пов`язані із заподіянням небезпечного для життя насильства, ступінь тілесних ушкоджень та їх негативних наслідків, вимушені зміни в життєвих планах, тривалість лікування і відновлення порушених прав, а також з огляду на засади розумності і справедливості, на підставі чого визнає доведеним частково від заявленої суми.

Оскільки матеріальну та моральну шкоду потерпілому заподіяно спільними діями обвинувачених, суд вважає необхідним покласти на останніх солідарну цивільну відповідальність згідно вимог ч. 1 ст. 1190 ЦК України.

За таких обставин цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Долю речових доказів по справі вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Вирішуючи питання про запобіжний захід обвинуваченого ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, то в зв`язку з постановленням обвинувального вироку й засудженням його до позбавлення волі, останньому слід залишити запобіжний захід тримання під вартою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370 і 374 КПК України,

засудив:

визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України і за цим законом призначити йому покарання 8 (вісім) 6 (шість) місяців років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою в СІЗО № 13 Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 25 серпня 2016 року.

На підставі ст.ст.4, 5, 72 КК України зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_5 в цьому кримінальному провадженні в період з 25 серпня 2016 року по 13 грудня 2017 року в строк призначеного покарання за цим вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України і за цим законом призначити йому покарання 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання рахувати з часу затримання ОСОБА_6 .

Цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 3 200 грн. та 10 000 грн. на відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно, а всього 13 200 (тринадцять тисяч двісті) грн.

Речові докази по справі паспорт громадянина України, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , ключі від автомобіля «Хюндай», мобільний телефон «LG», залишити потерпілому ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку, яку негайно після проголошення вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя