Провадження № 11-кп/780/842/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 18.09.2017

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2017 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, українця, громадянина України, одруженого, маючого вищу освіту, працюючого директором ТОВ «Геліосистеми Інжиніринг», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним за ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено від призначеного основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладений на нього обов`язок, передбачений п.3 ч.1 ст.76 КК України, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 3079 (три тисячі сімдесят дев`ять) грн. 80 коп.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів по справі, -

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком, 05.10.2016 року близько 12 години водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Fiat Doblo», д/н НОМЕР_1 , рухався по вул. Горького в с. Михайлівка-Рубежівка Києво-Святошинського району Київської області, від м. Ворзель в напрямку вул. Пролетарської с. Михайлівка-Рубежівка.

Рухаючись у вказаному напрямку, поблизу будинку № 4 по вул. Горького в с. Михайлівка-Рубежівка, водій ОСОБА_9 , при виникненні перешкоди в русі (калюжі на проїзній частині) не вжив всіх заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, продовжив рух, здійснив наїзд на калюжу, після чого не впорався з керуванням, змінив напрямок руху, а саме: виїхав на зустрічну смугу руху, при цьому не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Transporter», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , котрий рухався в зустрічному напрямку по вул. Горького в с. Михайлівка-Рубежівка, в межах своєї смуги руху.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Fiat Doblo», д/н НОМЕР_1 , потерпілий ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 467 від 24.10.2016 року смерть ОСОБА_12 , 1964 р. народження наступила в наслідок поєднаної травми голови та грудей.

Внаслідок ДТП водій автомобіля «Volkswagen Transporter», д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , який відмовся бути потерпілим у кримінальному провадженні, отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому лівого наколінника, який, згідно висновку експерта № 252/Д від 30.11.2016 року, відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для його зрощення необхідно більше 21 дня.

В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_9 порушив вимоги п.п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожували життя або здоров`я громадян, завдавати матеріальних збитків); пп. «б» п. 2.3 (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі); п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншими учасникам руху); п. 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Порушення водієм ОСОБА_9 вимог пп. 1.5, пп. «б» п. 2.3, 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настання наслідків у вигляді спричинення ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень та смерті потерпілого ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильності кваліфікації його дій, просить скасувати вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2017 року у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним за ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання 4 роки позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 погоджують з правильністю кваліфікації дій обвинуваченого та не оспорюючи фактичні обставини даного злочину, просить скасувати вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2017 року. Ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_9 покарання з іспитовим строком та не призначати додаткового покарання. Вважає, що судом першої інстанції не враховано особу обвинуваченого, який використовує автомобіль як джерело доходу для утримання його сім`ї та думку потерпілої ОСОБА_13 , яка просила призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, а також не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який частково підтримав свою апеляційну скаргу, просив суд покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст..76 КК України у відповідності із законом, проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого заперечував та просив відмовити в її задоволенні; не заперечував проти застосування щодо обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році»;

захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та клопотання про звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного основного та додаткового покарання на підставі п.»в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію», проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував;

обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу захисника та клопотання про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та просив клопотання задовольнити, звільнити його від призначеного покарання, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував;

представника потерпілої ОСОБА_13 захисника ОСОБА_10 , який в судовому засіданні, яке відбулося 13.09.2017 року проти задоволення клопотання про застосування щодо обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році» не заперечував,

вивчивши матеріали справи, дослідивши характеризуючі обвинуваченого матеріали, вислухавши учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;

2) необхідності застосування більш суворого покарання;

3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_9 та кваліфікації його дій за вчинення інкримінованого йому злочину, учасниками судового розгляду не оспорюється.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду.

Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Переглядаючи вирок суду в межах поданої прокурором апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд не порушив загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України, та повною мірою врахував, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом враховано, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, має постійне місце проживання, являється переселенцем з території України, де на даний час проводиться антитерористична операція, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст..67 КК України не встановлено.

Обґрунтовуючи свій висновок про застосування щодо ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України, суд врахував конкретні обставини вчинення обвинуваченим злочину дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх умов і підстав для виправлення ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства та на підставі ст.75 КК України звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, враховуючи дані про особу обвинуваченого, думку потерпілої, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України з призначенням додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами зі звільненням від призначеного основного покарання на підставі ст.75 КК України з встановленням іспитового строку.

Що стосується доводів прокурора, викладених в апеляційній скарзі про те, що суд допустив порушення при застосування положень ст.76 КК України, то колегія суддів їх вважає слушними.

Так, відповідно до ч.1 ст.76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В порушення вищезазначеної норми закону, суд першої інстанції поклав на обвинуваченого лише обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Тому, на думку колегії суддів, апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає до задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду щодо ОСОБА_9 зміні. В решті апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення.

Що стосується доводів захисника, викладених в апеляційній скарзі, в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про призначення обвинуваченому покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія приходить до наступних висновків.

Згідно п «в», ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016р., Верховна Рада України постановляє звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Відповідно до ч.1 ст.15 вищезазначеного Закону особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з наданої захисником обвинуваченого копії свідоцтва про народження , обвинувачений є батьком ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомостей про те, що він позбавлений батьківських прав немає, дитина проживає разом з обвинуваченим.

Враховуючи те, що обвинувачений визнаний винним у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання захисника в інтересах обвинуваченого необхідно задовольнити, ОСОБА_9 від відбування основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст.1, ч.1 ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016р.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2017 року щодо ОСОБА_9 в частині покладених обов`язків за ст.76 КК України змінити.

На підставі ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_9 покласти обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_9 від відбування основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст.1, ч.1 ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016р.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :
(підпис)(підпис)(підпис)