ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 196/1105/17
1-кп/0187/219/17
УХВАЛА

"05" грудня 2017 р. смт. Петриківка

Колегія суддів Петриківського районного суду Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , розглянувши в залі суду у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000723 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: смт Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, місце проживання: АДРЕСА_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 289 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

В проваджені Петриківського районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.
Прокурор просить призначити судового розгляду по даному кримінальному провадженню, оскільки відсутні підстави для прийняття рішень, передбачені п. п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України. Щодо не зазначення в обвинувальному акті розміру завданої правопорушенням шкоди пояснив, що діями обвинуваченого шкода потерпілому не завдана, оскільки автомобіль останньому було одразу повернуто.
Потерпілий в судове засідання не з`явився та надав до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без його участі.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_7 не заперечують проти призначення справи до судового розгляду.
Вирішуючи питання про можливість призначення судового розгляду, суд дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_5 прокурору, так як він не відповідає вимогам КПК України, виходячи з наступного.

В обвинувальному акту зазначено, що ОСОБА_5 , за співучасті з ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, при вчиненні певних дій, отримали змогу вільно розпоряджатись автомобілем ОСОБА_9 , що в розумінні кримінального закону є певним видом шкоди, при цьому, в подальшому викладаючи відомості про шкоду, завдану кримінальним правопорушенням слідчий зазначає, що матеріальної шкоди потерпілому не завдано.

Отже, обвинувальний акт з вищевказаним формулюванням обвинувачення не дає повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 що, у свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Крім того, відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.
Отже з урахуванням того, що в обвинувальному акті формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України неконкретизоване, мало розбіжності при викладенні фактичних обставин щодо завданої кримінальним правопорушенням шкоди, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 , якому у встановленому законом порядку обвинувачення висунуте не конкретно, а тому суд не має можливості розглянути такий обвинувальний акт і повертає його прокурору для усунення недоліків.
Крім того, суд звертає увагу, що в обвинувальному акті викладаючи фактичні обставини кримінального правопорушення, які слідчий вважає встановленими, останній зазначає, що ОСОБА_5 вчинено кримінальне правопорушення за співучасті з іншою особою: «разом із своїм братом ОСОБА_8 (матеріали кримінального провадження відносно якого були направлені до суду)», що є порушенням однієї із концептуальних засад кримінального провадження презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини (ст. 17 КПК України), оскільки за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. За таких обставин суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд даного обвинувального акту, так як вказане може привести до прийняття судового рішення відносно особи якій, за даним обвинувальним актом, обвинувачення не пред`явлено.
У відповідності до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
На підставі вищевказаного суд прийшов до висновку, що без усунення вказаних недоліків судовий розгляд кримінального провадження призначити неможливо, а обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
На підставі наведеного, керуючись статтями 314-317 КПК України, колегія судів,
п о с т а н о в и л а:

Обвинувальний акт з додатками по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України по кримінальному провадженню № 0000723 від 07.12.2016 повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, тоді особа може подати апеляційну скаргу протягом семи днів з дня її отримання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

____________ _____________ __________

ОСОБА_1 Колегія суддів Петриківського районного суду Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , розглянувши в залі суду у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000723 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: смт Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, місце проживання: АДРЕСА_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 289 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

В проваджені Петриківського районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.
Прокурор просить призначити судового розгляду по даному кримінальному провадженню, оскільки відсутні підстави для прийняття рішень, передбачені п. п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України. Щодо не зазначення в обвинувальному акті розміру завданої правопорушенням шкоди пояснив, що діями обвинуваченого шкода потерпілому не завдана, оскільки автомобіль останньому було одразу повернуто.
Потерпілий в судове засідання не з`явився та надав до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без його участі.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_7 не заперечують проти призначення справи до судового розгляду.
Вирішуючи питання про можливість призначення судового розгляду, суд дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_5 прокурору, так як він не відповідає вимогам КПК України, виходячи з наступного.

В обвинувальному акту зазначено, що ОСОБА_5 , за співучасті з ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, при вчиненні певних дій, отримали змогу вільно розпоряджатись автомобілем ОСОБА_9 , що в розумінні кримінального закону є певним видом шкоди, при цьому, в подальшому викладаючи відомості про шкоду, завдану кримінальним правопорушенням слідчий зазначає, що матеріальної шкоди потерпілому не завдано.

Отже, обвинувальний акт з вищевказаним формулюванням обвинувачення не дає повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 що, у свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Крім того, відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.
Отже з урахуванням того, що в обвинувальному акті формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України неконкретизоване, мало розбіжності при викладенні фактичних обставин щодо завданої кримінальним правопорушенням шкоди, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 , якому у встановленому законом порядку обвинувачення висунуте не конкретно, а тому суд не має можливості розглянути такий обвинувальний акт і повертає його прокурору для усунення недоліків.
Крім того, суд звертає увагу, що в обвинувальному акті викладаючи фактичні обставини кримінального правопорушення, які слідчий вважає встановленими, останній зазначає, що ОСОБА_5 вчинено кримінальне правопорушення за співучасті з іншою особою: «разом із своїм братом ОСОБА_8 (матеріали кримінального провадження відносно якого були направлені до суду)», що є порушенням однієї із концептуальних засад кримінального провадження презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини (ст. 17 КПК України), оскільки за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. За таких обставин суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд даного обвинувального акту, так як вказане може привести до прийняття судового рішення відносно особи якій, за даним обвинувальним актом, обвинувачення не пред`явлено.
У відповідності до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
На підставі вищевказаного суд прийшов до висновку, що без усунення вказаних недоліків судовий розгляд кримінального провадження призначити неможливо, а обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
На підставі наведеного, керуючись статтями 314-317 КПК України, колегія судів,
п о с т а н о в и л а:

Обвинувальний акт з додатками по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України по кримінальному провадженню № 0000723 від 07.12.2016 повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, тоді особа може подати апеляційну скаргу протягом семи днів з дня її отримання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3