Справа № 159/1969/17
Провадження № 1-кп/159/202/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням
судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
представника потерпілої ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу про обвинувачення
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мирин Ковельського району Волинської області, мешканки АДРЕСА_1 , з середньою освітою, вдови, пенсіонерки, не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001106 від 15 травня 2017 року),

в с т а н о в и в :
ОСОБА_7 14 травня 2017 року, біля 14 год., перебуваючи у торговому контейнері № 311 на Привокзальному ринку в м. Ковелі Волинської області, умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, схопила обома руками ОСОБА_4 за волосся на голові та, докладаючи зусилля, трясла, після чого взяла з прилавку книгу «Молитвослов» і нанесла нею декілька ударів по різним ділянкам тіла останньої, чим спричинила тілесні ушкодження у виді точкових крововиливів у потиличній ділянці волосистої частини голови, синця правого плеча, садна лівого передпліччя, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
ОСОБА_7 вину в пред`явленому обвинуваченні не визнала і показала, що між нею та потерпілою склалися неприязні відносини через те, що дочка останньої намагається «розбити» сім`ю її сина, зваблює його, а потерпіла цьому сприяє, замість того щоб поставити дочку на місце. 14 травня 2017 року вона зайшла до потерпілої в контейнер на Привокзальному ринку в м. Ковелі, з тим щоб поговорити на вказану вище тему. Розмова не склалася, загострилася і вона, рознервувавшись, вхопила потерпілу за волосся і пригнула до землі, книжкою її не била. Далі сутичка закінчилась.

Вина ОСОБА_7 підтверджується такими доказами.

Обидві сторони підтверджують існування між ними неприязних відносин, зумовлених відносинами сина обвинуваченої та дочки потерпілої.

Також обидві сторони підтверджують факт сутички між ними 14 травня 2017 року, біля 14 год., у торговому контейнері № 311 на Привокзальному ринку в м. Ковелі Волинської області, яка супроводжувалась фізичним насильством зі сторони обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_7 визнає, що схопила потерпілу за волосся і пригнула до землі, однак, заперечує, що била її книжкою. Потерпіла ж категорично настоює, що обвинувачена не лише схопила її за волосся, а і завдала кілька ударів книжкою «Молитвослов», яка лежала на прилавку у контейнері, по тілу.

Свідок ОСОБА_8 показала, що бачила як обвинувачена у ході конфлікту у контейнері вела себе агресивно і завдала кілька ударів книжкою по «плечку».

Свідок ОСОБА_9 показала, що обвинувачена у ході конфлікту у контейнері вела себе агресивно, незважаючи на її стримування, тягала потерпілу «за коси» та завдала їй кілька ударів предметом, схожим на книгу. Потерпіла при цьому не виявляла агресії і лише намагалася ухилитися від насильства.

З огляду на вказані показання свідків, показання потерпілої, обставини сутички, а саме, того, що саме обвинувачена прийшла до потерпілої в контейнер і спровокувала конфлікт, того, що обвинувачена швидко вийшла аж на такий рівень агресії, що схопила потерпілу за волосся, «верховодила» у сутичці, визначала її хід, немає жодних підстав для сумнівів в правдивості показань потерпілої про застосування обвинуваченою книжки для нанесення ударів по голові того, що «попало під руку» (книжка знаходилась тут же, в контейнері, в межах доступності для обвинуваченої). Заперечення обвинуваченою цієї обставини суд відхиляє.

Книга «Молитвослов», яку використовувала обвинувачена для нанесення ударів потерпілій, надана останньою і визнана речовим доказом постановою від 25 травня 2017 року.

Таким чином, ОСОБА_7 умисно завдала потерпілій легкі тілесні ушкодження, вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.
Обставин, що пом`якшують покарання, з числа, передбачених ст.66 КК України, суд не вбачає.
Суд враховує також те, що обвинувачена вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується у місці проживання, є особою похилого віку, має хронічні захворювання.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що покаранням для обвинуваченої має бути штраф.

Обвинувачена ОСОБА_7 заявила клопотання про звільнення її від покарання на підставі акту амністії.

Прокурор, потерпіла та її представник не заперечили проти застосування щодо обвинуваченої акту амністії.

Відповідно до ст.85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб; законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до ч.1 ст.6 згаданого Закону, особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію.

Відповідно до п.«ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017 року, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Обвинувачена ОСОБА_7 вчинила злочин невеликої тяжкості, за який не передбачено покарання у виді позбавлення волі, досягла пенсійного віку, що підтверджено пенсійним посвідченням.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_7 підлягає звільненню від покарання внаслідок акта амністії, про що заявила клопотання.

Щодо цивільного позову, то вимоги потерпілої щодо відшкодування майнової шкоди слід задовольнити повністю, а вимоги щодо відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково.

Вина обвинуваченої у вчиненні злочину, яким завдана шкода, доведена.

Обвинувачена повністю визнала позов потерпілої в частині майнової шкоди в сумі 263 грн. 69 коп.

Доводи потерпілої про те, що внаслідок дій обвинуваченої вона зазнала моральних страждань, є поза будь-яким сумнівом переконливими.

Таке насильство, як схопити і трясти за волосся, є надзвичайно болісним і принизливим, тим більше, коли це відбувається у людному місці, як було у цьому випадку. Тому обсяг перенесених потерпілою страждань від відчуття болю і приниження є значним. Також моральні страждання посилює розуміння потерпілою відсутності будь-якої підстави або приводу для насильства щодо неї (дочка потерпілої є дорослою людиною, яка самостійно визначає свою поведінку, так само як і син обвинуваченої). Підставою для моральних страждань є також побоювання потерпілої за свою репутацію, оскільки сутичка була публічною, відбувалася на ринку і безумовно могла стати підставою для пліток і пересудів.

Керуючись принципами розумності та справедливості, суд визнає достатньою для компенсації перенесених потерпілою моральних страждань суму у 4000 грн., тобто, меншу суму, ніж просила стягнути потерпіла.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,

з а с у д и в :
ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (на момент постановлення вироку у грошовому виразі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян складають 850 гривень).

Звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від відбування призначеного їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на підставі пункту «ґ» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Речовий доказ: книгу «Молитвослов» залишити у власності потерпілої ОСОБА_4 .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 у частині вимоги про відшкодування майнової шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_4 у відшкодування завданої їй майнової шкоди 263 (двісті шістдесят три) грн. 69 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 у частині вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_4 у відшкодування завданої їй моральної шкоди 4000 (чотири тисячі) грн.

В решті вимоги про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення вироку.

Головуючий ОСОБА_10