У Х В А Л А
іменем України
22 лютого 2018 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області
головуючий суддя ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000720, що надійшли з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру у відношенні ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в сел. Комсомольському Зміївського району Харківської області, є громадянином України, не одружений, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , не судимий,

щодо якого наявні підстави вважати, що він вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, у стані неосудності,

у с т а н о в и в:
02 серпня 2017 року в АДРЕСА_2 (82) ОСОБА_5 перебував за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_3 , де маючи умисел на позбавлення життя своєї матері ОСОБА_6 завдав їй ножові поранення в область грудної клітини, обличчя та спини, спричинивши їй наступні тілесні ушкодження: шість проникаючих сліпих колото-різаних поранень лівої половини грудної клітини, що ускладнилися у своїй течії розвитком травматичного лівобічного пневмотораксу, які є тяжкими тілесними ушкодженнями за ознаками небезпеки для життя; відкритий перелом основної фаланги 2-го пальця правої кисті зі зміщенням, який є середньої тяжкості тілесним ушкодженням, що викликало стійку втрату загальної працездатності від 10% до 33%; множинні непроникаючі колото-різані поранення в область голови, в область обличчя, правої верхньої кінцівки, які є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_5 виконав всі необхідні дії, направлені на протиправне позбавлення життя своєї матері, проте його умисел не був доведений до кінця, оскільки ОСОБА_6 була вчасно госпіталізована до Зміївської ЦРЛ, де їй своєчасно надано медичну допомогу.

Зазначеними діями ОСОБА_5 вчинив закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Вказані вище фактичні обставини, за яких ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Так, даними протоколу огляду місця події від 02.08.2017 підтверджується обстановка в квартирі АДРЕСА_4 , з місця події вилучено: два кухонних ножа, предмети зі слідами речовини бурого кольору, гудзик (а. п. 66-70).

Даними протоколів огляду місця події від 02.08.2017 року підтверджується, що під час огляду в приміщенні Зміївської ЦРЛ були вилучені предмети одягу, у якому були одягнені особа, у відношенні якої подано клопотання, ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_6 (а. п. 71-77).

Зазначені речі, які були вилучені під час огляду місця події були визнані речовими доказами та на них накладено арешт на підставі ухвали слідчого судді від 03.08.2017 з передачею на зберігання до камери схову Зміївського ВП ГУПН в Харківській області (а. п. 78-87).

Висновком судово-медичної експертизи №133-Зм/17 від 18.09.2017 підтверджується, що внаслідок діяння ОСОБА_5 у його матері потерпілої ОСОБА_6 мали місце наступні тілесні ушкодження: шість проникаючих сліпих колото-різаних поранень лівої половини грудної клітини, що ускладнилися у своїй течії розвитком травматичного лівобічного пневмотораксу, які є тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя в момент їх спричинення; відкритий перелом основної фаланги 2-го пальця правої кисті зі зміщенням, який є середньої тяжкості тілесним ушкодженням, що викликало стійку втрату загальної працездатності від 10% до 33%; множинні непроникаючі колото-різані поранення в область голови, в область обличчя, правої верхньої кінцівки, які є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а. п. 101-102).

Згідно висновків судово-медичних експертиз №577-Ис/17, №985-Ц/17, №986-Ц/17 на клинку ножа, виявленого та вилученого з місця події знайдені сліди крові людини, які можуть походити від потерпілої ОСОБА_6 (а. п. 104-105, 107-109, 111-114).

За висновком стаціонарної судово-психіатричної експертизи від №648 від 12.09.2017 року, ОСОБА_5 виявляв та виявляє в теперішній час ознаки хронічного психічного захворювання у формі шизофренії параноїдної. У період часу, до якого відноситься вказане кримінальне правопорушення, ОСОБА_5 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_5 не має змоги усвідомлювати свої дії та керуватись ними, що потребує до нього застосування примусових заходів медичного характеру - госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом (а. п. 129-134).

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні наполягала на прийнятті рішення щодо застосування відносно ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_5 з 18.08.2017 року перебуває на лікуванні в КЗОЗ "Обласна психіатрична лікарня №1" по теперішній час.

За даними повідомлень КЗОЗ "Обласна психіатрична лікарня" №303 від 22.01.2018, №720 від 15.02.2018, ОСОБА_5 за своїм психічним станом участь у судовому засіданні не може брати. З 12.09.2017 перебуває у 8 відділенні ОПЛ №1 з діагнозом: Шизофренія параноїчна форма, безперервний тип перебігу.

Відповідно до ст. 506 КПК України особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника.

Якщо характер розладу психічної діяльності чи психічного захворювання особи перешкоджає проведенню процесуальних дій за її участю або участі у судовому засіданні, прокурор, суд мають право прийняти рішення про проведення відповідних процесуальних дій без участі такої особи.

З урахуванням доводів прокурора ОСОБА_3 та правової позиції, висловленої захисником адвокатом ОСОБА_7 , судом прийнято рішення про судовий розгляд клопотання за відсутністю ОСОБА_5 , щодо якого передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки характер психічного захворювання перешкоджає проведенню судового розгляду з його участю.

Вислухавши учасників судового провадження, суд дійшов наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 4 ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

На підставі наданих стороною обвинувачення доказів, які досліджені в судовому засіданні, судом встановлено, що ОСОБА_5 , який перебував та перебуває у стані неосудності, було вчинено суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Зазначене суспільно небезпечне діяння ОСОБА_5 вчинив у стані неосудності.

Відповідно ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Частиною 5 ст. 94 КК України передбачено, що госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Оскільки ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя іншої особи, до нього може бути застосовувана госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

За таких обставин, клопотання про застосування у відношенні ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру - госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог п. п. 4, 5 ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370-372, 503, 506, 512, 513, 516 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
1. Клопотання заступника начальника СВ Зміївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , погоджене начальником Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_9 , про застосування примусових заходів медичного характеру - задовольнити.

2. Застосувати стосовно ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру -госпіталізацію до психіатричного закладу із суворим наглядом.

3. Речові докази: два кухонних ножа, речі зі слідами речовини бурого кольору, які передані на зберігання до Зміївського ВП ГУНП в Харківській області, - повернути потерпілій ОСОБА_6 , а у разі її відмови від їх отримання, - знищити.

4. На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1