АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/730/17 Справа № 695/1064/17 Категорія: ч.2 ст.366, ч.4 ст.191КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 серпня 2017 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Золотоноша Черкаської області, громадянку України, зареєстровану та проживаючу за адресою АДРЕСА_1 , не працююча, раніше судима: вироком Золотоніського міськрайонного суду від 30.10.2015 року за ч. 5 ст. 191 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями щодо розпорядження бюджетними коштами строком на 3 роки; на підставі ст. 75 КК України, звільнена від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням терміном на 3 роки;

визнана винною та засуджена:

- за ч. 2 ст. 366 КК України до 2-х (двох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями щодо розпорядження бюджетними коштами строком на 2 (два) роки та штрафом у розмірі 250 неоподаткуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250,0 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень.

- за ч. 4 ст. 191 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями щодо розпорядження бюджетними коштами строком на 2 роки 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, як основного так і додаткового, у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями щодо розпорядження бюджетними коштами строком на 2 роки 6 місяців та штрафом у розмірі 250 неоподаткуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250,0 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, враховуючи, що вироком Золотоніського міськрайонного суду від 30.10.2015 ОСОБА_7 засуджена за ч. 5 ст. 191 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями щодо розпорядження бюджетними коштами строком на 3 роки; на підставі ст. 75 КК України, звільнена від відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням терміном на 3 роки, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями щодо розпорядження бюджетними коштами строком на 3 роки та штрафом 250 неоподаткуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250,0 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим терміном на 3 (три) роки.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 в період іспитового строку періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави кошти в сумі 2201,0 грн. в порядку відшкодування витрат за проведення судових експертиз.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст.100 КПК України,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнана винною та засуджена за те, що вона, відповідно до наказу № 6-К від 08 лютого 2006 року працюючи головним бухгалтером Золотоніської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступенів Черкаської обласної ради та відповідно до посадової інструкції головного бухгалтера, затвердженої директором Золотоніської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату від 01.09.2008 року, будучи наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, а саме: здійснення нарахування та перерахування платежів до державного бюджету, внесків на державне соціальне страхування, засобів на фінансування капіталовкладень, заробітної плати працівників школи, податків та інших виплат і платежів; дотримання штатної, фінансової та касової дисципліни, контроль законності, своєчасності і правильності оформлення документів; проведення заходів попередження порушень фінансового та господарського законодавства; здійснення заходів спрямованих на дотримання державної фінансової дисципліни, у період часу з 01.06.2013 по 01.10.2013, перебуваючи в службовому кабінеті в приміщенні згадуваної школи за адресою: м. Золотоноша, вул. Паркова, 2, використовуючи своє службове становище в особистих корисливих інтересах з метою подальшого протиправного і безоплатного вилучення чужого майна, яке знаходилося у її правомірному володінні, з наміром в подальшому обернути його на свою користь та на користь третіх осіб, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання їх шкідливих наслідків підробила, шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів - відомостей зарахувань на карткові рахунки працівників Золотоніської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат зарплату за вересень 2013 року, наданих до АБ «Укргазбанк» вказавши замість нарахованих їй 1300 грн. - 16 300 грн., замість нарахованих ОСОБА_9 2000 грн. - 17 000 грн., посвідчивши їх підписом та гербовою печаткою, та відомостей зарахувань на карткові рахунки працівників Золотоніської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат зарплату за червень-вересень 2013 року наданих в електронному вигляді до ПАТ КБ „Приватбанк, вказавши замість нарахованих їй у червні 2013 року 1502, 08 грн. - 9 658, 49 грн., замість нарахованих в червні 2013 року ОСОБА_9 6300,62 грн. - 16 208,21 грн., в липні замість нарахованих їй 0 грн. - 3000грн., замість нарахованих ОСОБА_9 0 грн. - 40073,19 грн., в серпні замість нарахованих їй 0 грн. - 18 435,74 грн., замість нарахованих ОСОБА_9 0 грн. - 26 353,14 грн., замість нарахованих їй в вересні 2013 року 1300 грн. - 19 915, 97 грн., посвідчивши їх електронним цифровим підписом, достовірно знаючи що суми заробітної плати відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 завищено. Внаслідок умисних, протиправних дій ОСОБА_7 завдала збитків державним інтересам на загальну суму 153051 грн. 64 коп., що в 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян станом на 2013 рік, тобто спричинила тяжкі наслідки.

Вона ж, відповідно до наказу № 6-К від 08 лютого 2006 року, працюючи головним бухгалтером Золотоніської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступенів Черкаської обласної ради та згідно посадової інструкції головного бухгалтера, затвердженої директором Золотоніської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату від 01.09.2008 року, будучи наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, а саме: здійснення нарахування та перерахування платежів до державного бюджету, внесків на державне соціальне страхування, засобів на фінансування капіталовкладень, заробітної плати працівників школи, податків та інших виплат і платежів; дотримання штатної, фінансової та касової дисципліни, контроль законності, своєчасності і правильності оформлення документів; проведення заходів попередження порушень фінансового та господарського законодавства; здійснення заходів спрямованих на дотримання державної фінансової дисципліни, у період часу з 01.06.2013 по 01.10.2013, використовуючи своє службове становище в особистих корисливих інтересах з метою протиправного і безоплатного вилучення чужого майна, яке знаходилося у її правомірному володінні, з наміром в подальшому обернути його на свою користь та на користь третіх осіб, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання їх шкідливих наслідків, після внесення недостовірних відомостей про дійсний розмір заробітної плати та особистого подання документів в АБ „Укргазбанк та ПАТ КБ „Приватбанк, привласнила, шляхом попереднього зарахування банком та подальшого особистого зняття надмірно отриманої заробітної плати на загальну суму 62 154 грн. 02 коп., а саме за червень 2013 року - 8 156, 41 грн., за липень 2013 року - 3000 грн., за серпень 2013 року - 16 081,82 грн., за вересень 2013 року - 34 915,97 грн., та розтратила, шляхом зарахування на картковий рахунок ОСОБА_9 бюджетні кошти на загальну суму 90897 грн. 62 коп., а саме за червень 2013 року - 9 907,59 грн., за липень 2013 року - 40 073,19 грн., за серпень 2013 року - 25 916,84 грн., за вересень 2013 року - 15 000 грн. Внаслідок умисних, протиправних дій ОСОБА_7 завдала збитків державним інтересам на загальну суму 153051 грн. 64 коп., що в 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян станом на 2013 рік, тобто у великих розмірах.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, в своїй апеляційній скарзі, прокурор, просить вирок суду змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості. Дослідити дані, які характеризують особу обвинуваченої.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом виконані.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст.366, ч.4 ст.191 КК України вірно.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.366, ч.4 ст.191 КК України при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам справи, які досліджені судом в порядку ч.3 ст.349 КК України і які не оспорюються в апеляційній скарзі прокурора.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 раніше притягувалася до кримінальної відповідальності та її засуджено вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.10.2015 року за ч.5 ст.191 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна з позбавленням права обіймати посади, повязані з адміністантивно-господарськими функціями щодо розпорядження бюджетними коштами строком 3 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнена від відбування покарання з випробуванням у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строокм 3 роки.

Вироком суду першої інстанції від 10.08.2017 року ОСОБА_7 на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів також призначено основне покарання у виді 5 років позбавлення волі, і на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_10 призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями щодо розпорядження бюджетними коштами строком на 3 роки та штрафом 250 неоподаткуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250,0 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень та на підставі ст.75 КК України звільнив її від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, терміном на 3 роки.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику призначення судами кримінального покарання від 24.10.2003 №7 суд вправі визначити остаточне покарання за окремі злочини, що входять в сукупність злочинів, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглинанню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей кримінального кодексу України.

Отже, суд першої інстанції в порушення вимог кримінального кодексу України та Пленуму Верховного Суду «Про практику призначення судами кримінального покарання» не врахував при призначенні покарання ОСОБА_7 вимоги ч.4 ст.70 КК України.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК остаточного покарання. виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановления вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнала повністю, щиро розкаялась та активно сприяла розкриттю злочинів, крім того подала заяву, де проти апеляційної скарги прокурора не заперечувала, та просила розглянути апеляційну скаргу у її відсутність. За місцем проживання та попередньої роботи ОСОБА_7 характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, вживає заходи до відшкодування завданих вчиненням попереднього злочину збитки, злочин вчинила під впливом примусу директора школи, від якого була залежною по роботі та при цьому особисто не мала матеріальної вигоди, оскільки кошти привласнювали інші особи.

Колегія суддів вважає, що обвинувачена щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю злочину, вчинила злочин під впливом погрози, примусу та через службову і матеріальну залежність від свого керівника, що є пом`якшуючими обставинами відповідно до вимог ст.66 КК України та істотно зменшують ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та ступінь суспільної небезпечності, що дає підстави призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України.

Колегія суддів вважає, що дані про особу засудженої та обставини, які пом`якшують покарання є переконливими аргументами, які свідчать про можливість виправлення ОСОБА_7 в менш короткий строк покарання, передбаченого санкцією статті ч.4 ст.191 КК України.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Вказані обставини при призначенні покарання в повному обсязі не були враховані судом першої інстанції, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання.

Відповідно до вимог ст.413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність тягне за собою зміну судового рішення.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції і дані положення колегія суддів враховує при призначенні ОСОБА_7 покарання в тому числі із застосуванням положень ст.75 КК України.

Враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора, в зв`язку з чим вирок суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженою:

- за ч. 2 ст. 366 КК України до 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями щодо розпорядження бюджетними коштами строком на 2 роки та штрафом 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 гривень;

- за ч. 4 ст. 191 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями щодо розпорядження бюджетними коштами строком на 2 роки 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим як основного так і додаткового у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями щодо розпорядження бюджетними коштами строком на 2 роки 6 місяців та штраф 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 4250 гривень.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України ОСОБА_7 за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання за даним вироком, більш суворим покаранням призначеним ОСОБА_7 вироком Золотоніського міськрайонного суду від 30.10.2015 у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями щодо розпорядження бюджетними коштами строком на 3 роки та остаточно до відбуття призначити покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями щодо розпорядження бюджетними коштами строком на 3 роки та штрафом 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 гривень.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки.

Відповідно до п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 в період іспитового строку періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді :