Справа № 642/2548/17к
Провадження №1/642/453/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000138 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, не одруженого, маючого середньо-спеціальну освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше судимого: 27.11.2014р. Дергачівським районним судом Харківської області за ч.3 ст. 185 КК України до 5 р. позбавлення волі, із застосуванням положень ст. 75 КК України з відстрочкою виконання вироку на 3 р.,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -встановив:
14.02.2016р. близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_4 , за попередньою змовою і в групі з ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел направлений на відкрите заволодіння чужим майном із застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, знаходячись поблизу будинку №90 по вул. Полтавський Шлях в м. Харкові, підійшли до потерпілого ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_4 наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілого, від чого останній упав на землю. ОСОБА_4 продовжуючи свої злочинні дії направлені на відкрите заволодіння чужим майном, почав лазити по карманах потерпілого ОСОБА_6 , та із правої внутрішньої кишені останнього дістав гаманець, який матеріальної цінності для потерпілого не представляє, в якому знаходились грошові кошти в сумі 300 грн., з правої передньої кишені брюк дістав мобільний телефон СамсунгВ220, вартістю 270 грн. та пакет в якому знаходились дві пари окулярів, термос, зарядний пристрій до мобільного телефону та ліхтарик, які матеріальної цінності для потерпілого не представляють. ОСОБА_5 в свою чергу, реалізуючи свій злочинний намір, тримав потерпілого ОСОБА_6 за руки, щоб той не чинив опір.

Після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заволодівши майном потерпілого ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 570 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в пред`явленому йому обвинуваченні винними себе не визнав повністю, вказав, що в лютому 2016р. він зустрівся з ОСОБА_5 біля метро Холодна Гора, після спілкування вони разом пішли в магазин «АТБ». ОСОБА_5 попросив почекати 30 хв. і пішов в сторону ЮЖД вокзалу. Через 20 хв. ОСОБА_5 повернувся із банківською карткою і попросив зняти гроші з його картки. Вони підійшли до банкомату біля церкві, однак гроші не зняли так як вводили невірний пін-код. Після цього, він поїхав додому. Через півроку, 20.06.2016р. на виході із метро Холодна Гора його і ОСОБА_5 затримали працівники поліції і відвезли до відділу. Спочатку почали допит ОСОБА_5 , а його залишили чекати у коридорі. Він чув як працівники поліції били ОСОБА_5 після чого останній, підписав всі документи і йому прийшлось оговорити і його. Після допиту ОСОБА_5 до кабінету завели і його. Вибивали з нього покази, посилаючись на те, що він є учасником АТО і погрожували його сім`ї. Після цього, він був вимушений все підписати під тиском працівників поліції. Потім їх відпустили нічого не повідомивши, а вони в свою чергу не цікавилися про хід справи. Через півроку затримали ОСОБА_5 , а в травні 20167 р. затримали його, про те, що він був у розшуку нічого не знав, так як його не викликали і не повідомляли. Крім цього, пояснив, що у лютому 2016р. він винаймав будинок, де мешкав самостійно. ОСОБА_5 проживав в ОСОБА_7 . Кудимова бачив один раз, він був другом ОСОБА_5 з яким відбував покарання. Телефон потерпілого ніколи не бачив. Оговорив себе, так як боявся тиску. Вважає, що потерпілий його оговорив, так як виконував вказівки слідчого.

Однак, не зважаючи на заперечення обвинуваченим своєї вини, суд вважає, що вина ОСОБА_4 доведена зібраними у справі й перевіреними в судовому засіданні доказами.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 , показав, що 14.02.2016р. біля 20год. 30 хв. він йшов із ОСОБА_8 і перед мостом до нього підійшло двоє, це був обвинувачений ОСОБА_4 і ще один чоловік і попрохали запалити. Коли він поліз в кишеню, то відразу отримав удар у підборіддя, після якого він впав. Обвинувачений тримав його за ліву руку, а інший чоловік почав розривати куртку, порвав кишеню, дістав портмоне де було 300 грн., пенсійне посвідчення і банківську картку. Раптом закричала жінка, і після цього, вони його залишили і втекли. Жінка викликала поліцію. За медичною допомогою не звертався. Коли нападники лежали на ньому він роздивився обличчя нападників. Під час проведення слідчої дії він впізнав та вказав на обвинуваченого. В ході слідства йому повернули мобільний телефон. Цивільний позов підтримав, вказав, що портмоне, відновлення документів, окуляри дві пари, потребували витрат, а тому оцінює вказану шкоду як матеріальну у розмірі 1000грн., крім цього 300 грн. йому так і не повернули. Моральну шкоду оцінює у розмірі 10000 грн. так як деякий час він перебував у шоку через те, що з ним трапилось.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , показав, що обвинуваченого бачив всього один раз. Так, 03.02.2016р. він звільнився із тюрми і зустрів ОСОБА_5 з якими він провів цілий день разом. Крім цього, він разом із ОСОБА_5 вирішили разом знімати житло. Так, 17-18.02.2016р. в орендованій квартирі ОСОБА_10 з ОСОБА_11 повідомили його, що вони перебували разом в АТО. Так, після застілля він ліг спати, а у ранці не знайшов у кармані мобільний телефон і 200 грн. Однак, сім-карту поклали до гаманця. ОСОБА_12 дав йому мобільний телефон «Самсунг» червоного кольору. Так, протягом півтора місяця він користувався вказаним телефоном. Через деякий час працівники поліції зупинили його для встановлення особи і переписали імей-телефона, а через деякий час повідомили, що телефон крадений. Крім цього, повідомив, що ОСОБА_10 не повідомляв йому, де він взяв телефон.

-Згідно протоколу огляду місця події від 16.03.2016р. вбачається, як ОСОБА_9 добровільно видав мобільний телефон марки «Самсунг», що належить потерпілому. Крім цього, повідомив, що саме цей телефон у тимчасове використання йому надав ОСОБА_13 (а.с.90-92);

-Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 22.07.2016р. вбачається, як потерпілий ОСОБА_14 вказує на ОСОБА_4 , як на особу яка здійснила на нього напад (а.с.94-97);

-Згідно висновків експерта від 29.07.2016р. встановлено вартість мобільного телефону, що був викрадений у потерпілого, вартість якого складає 270,00 грн. (а.с.99-100);

-Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 11.01.2017р. встановлено як ОСОБА_5 розповідає про події, які відбувались 14.02.2016р., а саме про здійснення разом із ОСОБА_4 пограбування потерпілого ОСОБА_6 (а.с102-104);

-Постановою про виділення матеріалів досудового слідства від 13.01.2017р. матеріали відносно ОСОБА_4 виділені в окреме провадження через переховування останнього від органів досудового розслідування (а.с.105-106);

-Постановою від 13.01.2017р. зупинено досудове розслідування та оголошено ОСОБА_4 у розшук (а.с.108-109);

-Згідно протоколу одночасного допиту від 22.05.2017р. вбачається як ОСОБА_4 розповів як здійснив разом із ОСОБА_15 напад на ОСОБА_6 (а.с.117-119);

-Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22.05.2017р. вбачається як ОСОБА_4 на місці показує та поясню як здійснив разом із ОСОБА_15 напад на потерпілого (а.с.120123);

-Згідно вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 16.03.2017р. відносно ОСОБА_5 , вбачається, що останній вину у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 186 КК України визнав в повному обсязі та пояснив, як разом із ОСОБА_4 скоїв напад на потерпілого ОСОБА_6 (а.с.137140);

-Ухвалою апеляційного суду харківської області від 27.07.2017р. вищевказаний вирок залишено в силі (а.с.142143).

Оцінивши вищенаведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вказані докази є допустимими, належними, достовірними і достатніми для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, узгодженими між собою, і не викликають у суду сумнівів, тому суд кладе їх в основу вироку.

Доводи сторони захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, суд вважає не спростованими.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не причетний до даного правопорушення спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_16 , який прямо вказав на ОСОБА_4 як на особу, яка здійснила на нього напад, а також протоколом проведення слідчого експерименту, де обвинувачений особисто показав про обставини скоєння злочину. Крім цього, суд не бере до уваги, посилання обвинуваченого про здійснення на нього тиску з боку співробітників поліції, для отримання пізнавальних показів, так як відповідно до положень ст. 95 КПК України дає оцінку показам які безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Покази потерпілого послідовні та підтверджуються протоколами слідчих дій.

Також причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується обставинами викладеними у вироку Ленінського районного суду від 16.03.2017р.

Не визнання ОСОБА_4 своєї вини, суд розцінює як намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за скоєний злочин.

Таким чином, суд вважає, що винність обвинуваченого доказано повністю та кваліфікує його дії, що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я за ч. 2 ст. 186 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого в силу ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого в силу ст. 67 КК України, є скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, а саме згідно із ст. 12 КК України злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, є тяжким злочином, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, тяжких наслідків від злочину не настало, обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, наявність у потерпілого матеріальної та моральної шкоди.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що перевиховання обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства, а тому призначає йому покарання в межах санкції інкримінованої статті із застосуванням положень ст. 71 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Обвинуваченим та його захисником заявлено клопотання про застосування до ОСОБА_4 положень ст. 2 Закону України «Про амністію». Однак, під час вивчення матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого встановлено, що відповідно до ст.9 ЗУ «Про амністію», вказаний закон не може бути застосований до ОСОБА_4 .

Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин до повного відбуття покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 27.11.2014р., яким останнього засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. При призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків суд частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 27.11.2014р.

Суд, вислухавши пояснення потерпілого, який позовні вимоги підтримав, відповідача та його захисника, вважає, що заявлені позови підлягають до часткового задоволення Так, щодо вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, то відповідно до положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України позивачем не були надані докази про матеріальні збитки. У зв`язку з позбавленням попереднього образу життя, його віку, потерпілий зазнав моральні страждання, змушений був змінити свої життєві стосунки, і суд з підстав статті 23 ЦК України, визначає розмір грошової компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача на підставі ст.1167 ЦК України у розмірі вказаному у позовній заяві.

Доля речових доказів по справі вирішується судом згідно ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

засудив:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, призначивши покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до призначеного покарання частково приєднати покарання, не відбуте за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 27.11.2014р. та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк покарання, призначеного ОСОБА_4 за даним вироком суду у виді 6 (шести) років позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення в період з 20.05.2017 року по 20.06.2017р. (з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі).

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироку законної сили залишити попередній у виді тримання під вартою в умовах СІЗО м. Харкова.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 20.05.2017 року.

Речові докази п о справі: мобільний телефон марки «Самсунг», який переданий потерпілому під зберігаючу розписку залишити останньому як йому належний.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок моральної шкоди грошові кошти у розмірі10000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави витрати за проведення експертизи в розмірі 264 (двісті шістдесят чотири) гривні.

Вирок може бути оскаржено в апеляційний суд Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, засудженим з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий: