АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1244/17 Справа № 208/5238/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

слідчого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року, якою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, що зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту,

В С Т А Н О В И Л А:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 та обрано останньому запобіжний захід у виді домашнього арешту з 22:00 години до 06:00 години.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та дійсно щодо нього існує ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, та переховування від органів досудового розслідування та суду, що тягне необхідність застосування запобіжного заходу. Разом з тим, як зазначив слідчий суддя, ОСОБА_8 раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, за яким фактично і проживає вдвох із матір`ю пенсіонеркою, яка має захворювання та потребує піклування сина, а тому наведені обставини у сукупності не дають підстав для висновку про неможливість усунення цих ризиків шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання ОСОБА_8 під вартою.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді в повному обсязі та про постановлення нової ухвали, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, прокурор зазначає, що вищезазначена ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню через істотне порушення кримінального процесуального законодавства. Вказує, що у клопотанні про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу наведене достатнє підтвердження можливості усунення наявних щодо підозрюваного ризиків виключно шляхом тримання останнього під вартою. Також зазначає, що підозрюваний ніде не працює, утриманців не має та скоїв тяжкий злочин, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від чотирьох до восьми років.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав, підозрюваного та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, пояснення слідчого, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10.02.2011 р. у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 р. у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 р. у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

На думку колегії суддів, при обрані запобіжного заходу ОСОБА_8 ці вимоги закону були дотримані.

Так, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, зважаючи на те, що вона не оспорюється ані підозрюваним, ані апелянтом, та достатньою мірою підтверджується наданими матеріалами.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності відносно підозрюваного ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, втім недостатньої його вагомості для застосування до цього підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_8 саме цього виключного запобіжного заходу колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України лише у такий спосіб.

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого цьому підозрюваному кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, що відомості про особу підозрюваного та фактичні обставини кримінального правопорушення дають достатні підстави вважати, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є достатнім для забезпечення його належної поведінки та дієвості кримінального провадження щодо нього.

При цьому також приймається до уваги, що на протязі часу з дня обрання запобіжного заходу, - 22 вересня 2017 року, - до дня апеляційного розгляду не виникло будь-яких підстав для висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не є дієвим та достатнім для усунення наявних щодо ОСОБА_8 ризиків.

За викладених обставин колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року , якою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
____________________ ____________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4