Cправа №359/586/18
Провадження №1-кс/359/167/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 лютого 2018 року слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю представника установи виконання покарань ОСОБА_4 ,

за участю захисника ОСОБА_5 ,

за участю засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні клопотання захис-ника ОСОБА_5 про звільнення з-під варти

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадя-нина України, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні якого відсутні діти, засудженого вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського авто-номного округу-югри Тюменської області Російської Федерації від 24 березня 2014 року за ч.1 ст.30, ч.1 ст.228.1 КК РФ до позбавлення волі строком на 8 років,

встановив:
В січні 2018 року захисник ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним клопотанням та обґрунтовує його тим, що вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського авто-номного округу-югри Тюменської області Російської Федерації від 24 березня 2014 року ОСОБА_7 був засуджений за ч.1 ст.30, ч.1 ст.228.1 КК РФ до позбавлення волі строком на 8 років. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року вирок суду іноземної держави був приведений у відповідність до чинного кримінального законодавства України: зокрема, дії ОСОБА_8 були кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.3 ст.307 КК України, а призначене йому покарання було визначено у виді позбавлення волі строком на 8 років. Водночас, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2018 року була скасована ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року. Ця обставина свідчить про те, що починаючи з 17 січня 2018 року ОСОБА_7 утриму-ється в Бориспільській ВК №119 без жодних юридичних підстав. Тому захисник ОСОБА_5 просить невідкладно звільнити його підзахисного з-під варти.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_5 під-тримують клопотання та наполягають на його задоволенні.

Прокурор ОСОБА_3 заперечує проти задоволення клопотання та посилається на те, що ОСОБА_7 утримується в Бориспільській ВК №119 на підставі вироку Сур-гутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-югри Тюменської об-ласті Російської Федерації від 24 березня 2014 року, а також постанови судді Лабитнанг-ського міського суду Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації від 13 березня 2017 року. Ці судові рішення іноземного суду не скасовані. Це свідчить про те, що підстави для звільнення засудженого відсутні. Тому прокурор ОСОБА_3 вважає утримання ОСОБА_8 в установі виконання покарань законним та просить відмовити у задоволенні клопотання.

Представник Бориспільської ВК №119 ОСОБА_4 також заперечує проти клопо-тання.

Вислухавши пояснення учасників кримінального процесу, а також дослідивши пись-мові докази, приєднані до клопотання, та матеріали особової справи засудженого, суд дій-шов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автоном-ного округу-югри Тюменської області Російської Федерації від 24 березня 2014 року ОСОБА_6 був засуджений за ч.1 ст.30, ч.1 ст.228.1 КК РФ до позбавлення волі строком на 8 років.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року вирок суду іноземної держави був приведений у відповідність до чинного кримінального законо-давства України: зокрема, дії ОСОБА_6 були кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.3 ст.307 КК України, а призначене йому покарання було визначено у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Постановою судді Лабитнангського міського суду Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації від 13 березня 2017 року було задоволено клопотання ОСОБА_9 : засуджений був переданий в Україну для відбування призначеному йому кримінального покарання.

Відповідно до ч.3 ст.206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбав-лену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких три-мається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення свободи особи.

Згідно з п.«а» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбав-лено свободи, крім випадку законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Встановлено, що ОСОБА_6 утримується в Бориспільській ВК №119 на підставі вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-югри Тюменської області Російської Федерації від 24 березня 2014 року, а також постанови судді Лабитнангського міського суду Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації від 13 березня 2017 року. Ці судові рішення набрали законну силу та не скасо-вані. Підстави для утримання засудженого в установі виконання покарань не припини-лись.

Крім того, утримання ОСОБА_6 в Бориспільській ВК №119 спрямовано виключ-но на забезпечення виконання призначеного йому кримінального покарання, що є кінце-вою метою кримінального судочинства, та сприяє зміцненню іміджу України в міжнарод-ній системі кримінального судочинства в сфері боротьби з незаконним обігом наркотич-них засобів. Безумовно, такі цілі становлять суспільний інтерес, що виправдовує утриман-ня засудженого в установі виконання покарань. Ця обставина свідчить про дотримання п.«а» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З огляду на це слідчий суддя вважає, що підстави для звільнення ОСОБА_6 з Бориспільської ВК №119 відсутні.

Відпов ідно до ч.2 ст.611 КПК України виконання покарання в Україні стосовно пере-даної особи, засудженої вироком суду іноземної держави, здійснюється згідно з кримі-нально-виконавчим законодавством України. Щодо засудженого, переданого для від-бування покарання в Україні, настають такі самі правові наслідки, як і щодо осіб, засуд-жених в Україні за вчинення такого ж кримінального правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.11 Конвенції про передачу засуджених осіб, якщо процедура заміни вироку здійснюється після передачі засудженої особи, держава виконання вироку тримає цю особу під вартою або іншим чином забезпечує її присутність у державі виконання вироку до закінчення цієї процедури.

Встановлено, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2018 року була скасована ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року, а питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність до чинного кримі-нального законодавства України призначено до нового розгляду у суді першої інстанції. Це свідчить про те, що процедура заміни вироку ОСОБА_6 не закінчена. Тому ви-рішення питання про подальше відбування цим засудженим покарання, а також утри-мання його в установі виконання покарання відноситься до повноважень саме Шевченків-ського районного суду м. Києва, а не слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Слідчий суддя вважає, що ця обставина є ще однією підставою для відмови у задо-воленні скарги.

Керуючись ч.2 ст.369, ст.370, ч.3 ст.371, ст.372 КПК України слідчий суддя

ухвалив:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_6 з-під варти відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги не пізніше 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя
Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_1