АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 612/100/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1621/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Незаконне заволодіння транпортним засобом
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,
секретар - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 612/100/17-к за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст.289ч.2 КК України.
за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року,
У С Т А Н О В И Л А:
Вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:
28 квітня 2009 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі 75 КК України звільнений від покарання з випробовуванням на один рік;
22 жовтня 2010 року за ч.2 ст. 296 КК України на 3 роки обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;
09 серпня 2011 року за ч. 1 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі; 02 жовтня 2012 року звільнений з Балаклійського виправного центру УДПтС №106 умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 22 дні на підставі постанови Балаклійського районного суду Харківської області від 24.09.2012 року;
27 лютого 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробовуванням на 1 рік 6 місяців; Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2015 року звільнений від відбування призначеного покарання за закінченням іспитового строку,
визнано винним і засуджено за ч.2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. В силу ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки. У відповідності до п.п. 1,2 ч.І ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 351 гривня 84 копійки. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_7 не обирався. Вирішено долю речових доказів.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області ставить питання про скасування вироку в частині призначення покарання, ухвалення нового вироку в цій частині і призначення покарання в виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією належного обвинуваченому майна.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 17 грудня 2016 року, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливого мотиву та діючи з прямим умислом, направленим на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою використання, повторно, таємно проник до гаражу, що належить потерпілій ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_3 , та незаконно заволодів транспортним засобом - автомобілем ЗАЗ 110308, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 40105 гривень. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Крім того, 18 грудня 2016 року ОСОБА_7 , перебуваючи на АДРЕСА_4 , побачив, що поблизу домоволодіння знаходиться той самий транспортний засіб - автомобіль ЗАЗ 110308, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 . Маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливого мотиву та діючи з прямим умислом, направленим на незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, з метою використання, заволодів цим транспортним засобом вартістю 40105 гривень. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, ніким з учасників судового розгляду не оспорені.
Що стосується апеляції заступника прокурора області, колегія суддів, розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, вважає, що суд першої інстанції призначив покарання, достатнє і необхідне для виправлення обвинуваченого та запобігання новим злочинам.
Так, згідно вимог п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 1 своєї Постанови №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів».
Усіх цих вимог суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому і звільняючи від його відбування з застосуванням ст.ст.75 та 76 КК України, дотримався, урахувавши характер, ступінь суспільної небезпеки злочину, який є умисним, тяжким, дані про особу обвинуваченого, який є судимим чотири рази за умисні злочини, посилається на щире каяття, характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є учасником бойових дій.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст.66 КК України суд правильно визнав те, що він щиро розкаявся у вчиненому, та активне сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував заподіяні збитки, що підтвердила потерпіла ОСОБА_9 , яка письмово заявила, що не має претензій до обвинуваченого. Відповідно до ст.67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_10 суд також правильно визнав скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння. Тому суд вважав за необхідне обрати відносно ОСОБА_7 у виді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією ч.2 ст.289 КК України зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України. Посилання суду на застосування відстрочки виконання вироку колегія суддів вважає помилковою. Але не правильність висновку щодо можливості виправлення обвинуваченого та запобігання новим злочинам без ізоляції від суспільства ця помилка не вплинула.
Колегія суддів урахувала конкретні обставини злочинів, що були інкриміновані обвинуваченому і, ураховуючи зазначені позитивні обставини щодо нього, не вбачає підстав піддати сумніву висновки суду першої інстанції щодо можливості досягнення цілей покарання, зазначених у ст.50 КК України без фактичного його відбування. Посилання прокурора на необґрунтованість таких висновків та на неправильне застосування ст.75 КК України, на думку колегії суддів, є непереконливими.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.
Вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали.

Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ ____________________

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13