УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №290/779/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.4 ст.185 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_3 ,
суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
секретаря ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в кримінальне провадження №290/779/17 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Романівського районного суду Житомирської області від 06 грудня 2017 року відносно
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
та мешканця
АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого,
не працюючого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України
за участю: прокурора ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить змінити вирок суду першої інстанції, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. На підставі п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що в порушення вимог ст.ст. 50, 75 КК України судом належним чином не оцінені всі обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження та призначення покарання обвинуваченого. Також, судом першої інстанції не взято до уваги при призначенні покарання ОСОБА_8 щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, його молодий вік, добровільне відшкодування завданих збитків, що пом`якшує вину, в порядку ст.66 КК України. Обвинуваченим ОСОБА_8 завдано збитків на загальну суму 214 405, 49 грн., але на даний час залишилось невідшкодованих 77 500 грн.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Романівського районного суду Житомирської області від 06 грудня 2017 року без змін.
Згідно вироку Романівського районного суду Житомирської області від 06 грудня 2017 року, визнано ОСОБА_8 винуватим у скоєнні злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України та призначено покарання п`ять років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 вирішено обчислювати з дня приведення вироку до виконання.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 111653 грн. 66 коп. на відшкодування матеріальної шкоди.
Вказаними діями ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачене частиною 4 статті 185 КК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу задовольнити, пояснення потерпілої, яка покладається на розсуд суду, думку прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.4 ст.185 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, ОСОБА_8 по місцю проживання характеризується посередньо, офіційно не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, не одружений, є раніше судимим.
Обвинувачений на досудовому розслідуванні активно сприяв розкриттю злочину, в судовому засіданні щиро каявся, що судом першої інстанції визнано обставиною, що пом`якшує покарання. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення рецидиву злочинів.
Що стосується посилань обвинуваченого на суворість призначеного йому покарання, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався встановлених вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до тяжких, особу обвинуваченого, всі пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк в межах санкцій ч.4 ст.185 КК України.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає можливості застосування відносно обвинуваченого ст.ст.75, 76 КК України. Оскільки на переконання суду, саме призначення покарання у виді реального позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винуватого, а тому дане покарання не можна вважати надто суворим, як про це вказує апелянт.
В апеляційній скарзі не наведено та не встановлено в суді апеляційної інстанції сукупності даних, які б були підставою для зміни вироку суду в частині пом`якшення покарання обвинуваченому.
На час ухвалення оскарженого вироку, обвинувачений ОСОБА_8 будь-яких заходів на відшкодування потерпілій заподіяної шкоди не вживав. Часткове, незначне погашення обвинуваченим шкоди потерпілій в розмірі 500 гривень, мало місце після ухвалення вироку та не є підставою для його зміни, а може бути враховано під час виконання судового рішення. Інша грошова сума в розмірі 1300 доларів США була повернута потерпілій внаслідок реалізації майна придбаного обвинуваченим за викрадені в потерпілої грошові кошти.
За таких обставин, ухвалений судом першої інстанції вирок в частині призначення обвинуваченому покарання є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд -
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення, а вирок Романівського районного суду Житомирської області від 06 грудня 2017 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді: