Справа № 761/1542/17
Провадження № 1-кс/761/1298/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2017 року м.Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання у кримінальному провадженні № 120 161 001 000 130 87 за за ч. 1 ст.3641 КК України, про арешт майна

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м.Києва звернувся старший слідчий СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 з погодженим прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 120 161 001 000 130 87 за ч. 1 ст.3641 КК України на грошові кошти фізичних осіб, які знаходяться на банківських рахунках, відкритих у ПУАТ «Фідобанк» за адресою м. Київ, вул. Васильківська, 10.

У ході досудового розслідування з`ясовано, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заволоділи грошовими коштами банку ПАТ «Фідобанк» від імені 251 вкладників на загальну суму 48 617 208, 93 грн.
Вважаючи, що зазначені грошові кошти є предметом кримінального правопорушення та є речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий просив накласти на них арешт з метою запобігання їх відчуження.

У судовому засіданні слідчий наполягав на задоволенні клопотання з наведених у клопотанні підстав.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши доводи слідчого, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Наведена засада гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичне позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 КПК, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу.

Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Враховуючи, що слідчий суддя має можливість встановити наявність у кримінальному провадженні певних обставин виключно з матеріалів поданого клопотання, на його ініціатора і покладається відповідний обов`язок.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що надані матеріали, зокрема, висновок за результатами вивчення фактів дроблення депозитних вкладів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від 12.08.2014 певною мірою підтверджують причетність зазначених осіб до заволодіння чужим майном, однак не дають підстав для встановлення об`єктивних даних, які б підтверджували факт вчинення кримінального правопорушення за ст. 3641 КК України.

Також, вирішуючи питання про можливість використання грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках ПУАТ «Фідобанк», як доказу у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що наведений чинник заслуговує на негативну оцінку через те, що доказом у цьому кримінальному провадженні мають бути документи щодо заволодіння грошовими коштами.

Однак, надані слідчому судді матеріали необхідних відомостей не містять, що свідчить про недоведеність, що грошові кошти на рахунках ПУАТ «Фідобанк» мають ознаки предмету кримінального правопорушення, тобто можуть бути доказами у кримінальному провадженні.

Також, вирішуючи, чи виправдовують потреби досудового розслідування саме такий ступінь втручання у права та свободи особи, слідчий суддя враховує, що ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Вказаний принцип пропорційності вимагає доведення стороною обвинувачення обґрунтованості застосування достатньо суворого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Однак, як з`ясовано вище, не є переконливими доводи слідчого, що накладенням арешту забезпечується збереження речових доказів.

На переконання слідчого судді, вказані фактори дають достатні підстави для відмови у задоволенні клопотання.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 8, 9, 16, 131, 170, 173 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 про накладення у кримінальному провадженні № 120 161 001 000 130 87 арешту на грошові кошти фізичних осіб, які знаходяться на банківських рахунках відкритих у ПУАТ «Фідобанк» за адресою м. Київ, вул. Васильківська, 10, відмовити.

На ухвалу упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва.
Слідчий суддя ОСОБА_1