печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, в інтересах якої подано скаргу ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Генеральної прокуратури України від 04.08.2017 про видачу до Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В :

28.08.2017 адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 звернувся із скаргою на постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_8 про видачу до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 209, п.п. «е», «ж», «з», ч. 2 ст. 105 КК російської Федерації.

В обґрунтування скарги зазначає, що рішення Генеральної прокуратури України про видачу ОСОБА_3 іноземній державі, а саме: Російській Федерації є незаконним та підлягає скасуванню, в «Постанавлении о розыске обвиняемого» від 05.11.2004, складеного слідчим прокатуратури Рязанської області Російської Федерації, та в «Постановлении об избрании меры пресечения в виде заключения под стражу» від 28.09.2005 судді Железнодорожнього районного суду міста Києва Рязані Російської Федерації немає даних про дату вчинення ОСОБА_3 інкримінованих йому злочинів, що на її твердження перешкоджає визначенню строків давності для вирішення питання про притягнення його до кримінальної відповідальності. При цьому, адвокат стверджує, що згідно «Постановления о привлечении в качестве обвиняемого» від 28.09.2005 вбачається, що найбільш тяжкий за санкцією злочин, який інкримінують ОСОБА_3 , вчинений 15.09.1999, тобто з моменту вчинення даного злочину минуло більш ніж 17 років. У зв`язку з чим, адвокат, посилаючись на положення щодо строків давності, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 48 КК України (в редакції чинній на 15.09.1999) та положення ч. 3 ст. 48 КК України (в редакції чинній на 15.09.1999), вважає, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин, у вчиненні якого 15.09.1999 обвинувачується ОСОБА_3 , закінчився 16.09.2009. Відповідно до п. б частини 1 статті 57 Конвенції «Про правову допомогу і правові відношення в цивільних, сімейних і кримінальних справах» м. Мінськ, Республіка Білорусь, 22.01.1993 видача винних осіб не провадиться, якщо на момент одержання вимоги карне переслідування відповідно до законодавства запитуваної Договірної Сторони не може бути порушено або вирок не може бути приведено у виконання внаслідок закінчення терміну давності або з іншої законної підстави. З вказаних міркувань, адвокат вважає, що рішення про екстрадицію є таким, що не відповідає чинному українському законодавству і прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини. Також адвокат стверджує про те, що існує велика ймовірність, що у випадку екстрадиції в Російську Федерацію ОСОБА_3 який переховувався в Україні, він буде піддаватися підвищеному ризику та буде позбавлений мінімальних гарантій об`єктивного судового дослідження обставин справи.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 та особа, в інтересах якої подано скаргу ОСОБА_3 , скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судовому засіданні проти скарги заперечували, росили в задоволенні скарги відмовити.

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, вислухавши думку адвокат ОСОБА_4 та особа, в інтересах якої подано скаргу ОСОБА_3 , прокурорів, приходжу до наступного висновку.

Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_8 постановлено видати до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 209, п.п. «е», «ж», «з», ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, у провадженні відділу з розслідування особливо важливих справ слідчого управлення Слідчого комітету російської Федерації по Рязанській області перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні 1 ст. 209, п. «а» ч. 3 ст. 163; п. «а» ч. 3 ст. 163; п.п. «е», «ж», «з», ч. 2 ст. 105; ч. 4 ст. 159; п. «в» ч. 2 ст. 179; п. «а» ч. 3 ст. 111; ч. 3 ст. 222 КК Російської Федерації.

Органом досудового розслідування 17.06.2016 винесено постанову про притягнення ОСОБА_3 як обвинуваченого у вчиненні вказаних злочинів та у звязку з ухиленням від слідства 22.09.2005 його оголошено в міжнародний розшук.

Желєзнодорожним районноим судом м.Рязані Російської Федерації 28.09.2005 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід тримання під вартою.

Російськими правоохоронними органами ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він:

1) у період із 1990 року по 2004 року брав участь у стійкій збройній групі (банді), створеній з метою нападу на громадян і організації, та здійснював керівництва такою групою (бандою), тобто вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 209 КК Російської Федерації;

2) із квітня 1995 року по квітень 1997 року вчинив вимагання чужого майна з погрозою застосування насильства, знищення або пошкодження чужого майна, у великому розмірі, організованою групою, тобто злочин, передбачений п. «а» ч. 3 ст. 163 КК Російської Федерації;

3) у період із травня 1993 року по грудень 1998 вчинив вимагання чужого майна з погрозою застосування насильства, знищення або пошкодження чужого майна, організованою групою, тобто злочин, передбачений п. «а» ч. 3 ст. 163 КК Російської Федерації;

4) 15.09.1999 у складі організованої групи вчинив вбивство, загально небезпечним способом, з корисливих мотивів, поєднане з бандитизмом, тобто злочин, передбачений п.п. «е», «ж», «з» ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації;

5) з листопада 1998 року по грудень 1998 року у складі організованої групи вчинив шахрайство, у великому розмірі, тобто злочин, передбачений ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації;

6) у квітні 1998 року у складі організованої групи з погрозою застосування насильства, знищення або пошкодження чужого майна примусив до укладення угоди за відсутності ознак вимагання, тобто скоїв злочин, передбачений п. «в» ч. 2 ст. 179 КК Російської Федерації;

7) 15.09.1999 у складі організованої групи умисно заподіяв тяжку шкоду здоров`ю, небезпечну для життя людини, загальнонебезпечним способом, за наймом, тобто , злочин, передбачений п. «а» ч. 3 ст. 111 КК Російської Федерації;

8) у період із серпня 1999 року по 15.09.1999 у складі організованої групи вчинив незаконну передачу, перевезення, носіння вогнепальної зброї і боєприпасів, тобто злочин, передбачений ч.3 ст. 222 КК Російської Федерації.

До Генеральної прокуратури України 20.12.2016 надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_9 для притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_3 затриманий на території Київської області 15.11.2016 у зв`язку із розшуком російськими правоохоронними органами. Фастівським міськрайонним судом Київської області 17.11.2016 до нього у порядку ст. 583 КПК України застосовано тимчасовий арешт, а 22.12.2016 Шевченківським районним судом м. Києва екстрадиційний арешт.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.03.2017 ОСОБА_3 змінено запобіжний захід із екстрадиційного на домашній арешт із забороною залишати в період із 22.00 год. до 6.00 год. місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, в ході екстрадиційної перевірки, проведеної прокуратурою Київської області за дорученням Генеральної прокуратури України, встановлено, що строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 1 ст. 209 КК Російської Федерації не закінчився, оскільки згідно з наданими російською стороною документами він вчинений у період із 1998 року по грудень 2004 року.

Строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений п.п. «е», «ж», «з» ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації, не закінчився, оскільки санкція зазначеної статті передбачає - максимальний термін покарання - довічне позбавлення волі, а відповідно до ч. 4 ст. 49 КК України питання про застосування давності до особи, що вчинила особливо тяжкий злочин, за який згідно із законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом.

Вказане спростовує протилежні доводи адвоката як безпідставні та необґрунтовані.

При цьому, суд, враховуючи положення п.п. «е», «ж», «з» ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації, ч. 1 ст. 209 КК Російської Федерації, ч. 4 ст. 49 КК України погоджується з доводами прокурора щодо порядку застосування строків давності по цих злочинах.

Відповідно до ч. 4 ст. 591 КПК України при розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що доводи адвоката щодо закінчення строків давності по всіх злочинах, у вчиненні яких ОСОБА_3 обвинувачується російським правоохоронними органами, не знайшли свого підтвердження, відсутні підстави стверджувати про безпідставність рішення його видачу (екстрадицію), а відтак, і відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Таким чином, скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись п.18 ст.3, ст. 591 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Генеральної прокуратури України від 04.08.2017 про видачу до Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

Слідчий суддя ОСОБА_1