Ухвала
Іменем України
22 січня 2018 р.

м. Київ
справа № 536/197/16-к

провадження № 51-89 ск 17
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2017 року
встановив:
вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець
та мешканець АДРЕСА_1 ,
засуджений за частиною 3 статті 286 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту затримання, після набрання вироком законної сили.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 20 жовтня 2015 року о 8 годині 40 хвилин керуючи власним автомобілем «DAF» моделі

«XF105.460» державний номер НОМЕР_1 з причепом марки «ПР» моделі «BODEX PC 2442» державний номер НОМЕР_2 , рухався по мокрому асфальтобетонному покриттю проїзної частини автодороги Полтава-Олександрія зі сторони смт Павлиш Онуфріївського району в напрямку с.Підгірне Кременчуцького району.

В цей час в зустрічному напрямку по своїй смузі руху рухався автомобіль «ВАЗ 2108» державний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який перевозив в якості пасажирів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 під час руху, на ділянці дороги 123 км.+530 м., де проїзна частина має підйом та закруглення з права на ліво стосовно напрямку руху водія «ВАЗ 2108», а водія ОСОБА_5 відповідно спуск та закруглення з ліва на право, останній в порушення вимог п.12.1 ПДР України, не врахував дорожню обстановку, втратив керування, внаслідок чого допустив занос причепа «ПР» моделі «BODEX PC 2442» на зустрічну смугу де сталося зіткнення лівою бічною частиною причепа з лівою передньою частиною автомобіля «ВАЗ 2108».
В результаті ДТП водій автомобіля «ВАЗ 2108» ОСОБА_7 та пасажири ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 загинули.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2017 року вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений просить змінити судові рішення шляхом пом`якшення йому покарання. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Свої вимоги засуджений обґрунтовує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не в повній мірі врахували ставлення особи до вчиненого та поведінку після вчиненого злочину, оскільки він надав одразу потерпілим допомогу, зупинив інші автомобілі, викликав швидку допомогу, а також те, що злочин вчинено з необережності. Крім того визнав свою вину, щиро розкаюється, сприяв слідству, та разом з його роботодавцем відшкодували потерпілим завдану шкоду. Звертає уваги на позицію потерпілих, які просили не позбавляти його волі.
Також засуджений зазначає, що апеляційним судом не достатньо вмотивовано необхідність призначення йому покарання пов`язаного з ізоляцією від суспільства. До того ж вказує, що в супереч частини 2 статті 65 КК України, при сукупності всіх позитивно характеризуючих даних та обставин, що пом`якшують покарання, судами

неправильно визначено про неможливість застосувати до нього статті 69, 75 КК України та призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України, та кваліфікація його дій в касаційній скарзі засудженого не оспорюються та не заперечуються.

Доводи касаційної скарги засудженого щодо необхідності звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75, КК України із застосуванням статті 69 цього Кодексу, є неспроможними.
Так, відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з частиною 1 статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначені покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому, суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, враховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів вчинених з необережності, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про його особу, котрий за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно, працює, має двох неповнолітніх дітей, утримує хвору матір похилого віку, раніше не судимий, також врахував думку потерпілих, які просили суд не позбавляти останнього волі та яким він відшкодував заподіяні збитки, що є пом`якшуючими покарання обставинами, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

При цьому зазначив, що не вбачає можливості для застосування статтей 75, 69 КК України, оскільки злочином спричинена смерть чотирьом особам за наявності порушень правил дорожнього руху.

Вказані обставини надали суду апеляційної інстанції всі підстави для висновку, що при призначені покарання судом першої інстанції правильно визначенні вид та його розмір в межах санкції Закону про кримінальну відповідальність та саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого.
З обраним судом першої інстанції видом та визначеним строком відбування засудженим покарання погодився і суд апеляційної інстанції. Зокрема, апеляційним судом зважено на те, що засуджений ОСОБА_6 визнав вину з урахуванням щирого каяття, дані про особу засудженого, а саме позитивні характеристики, утримання неповнолітніх дітей,та матір похилого віку, працює та з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, думки потерпілих, які просили не позбавляти засудженого волі. При цьому, взявши до уваги ступінь небезпеки вчиненого злочину, а саме наслідки, які настали у вигляді загибелі чотирьох осіб, надали суду підстави для незмінності обраного засудженому виду та визначеним строку відбування покарання.
За таких обставин, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КК України.
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо призначеного покарання у колегії суддів також сумнівів не викликають, оскільки при призначенні покарання враховувалися та оцінювалися всі обставини, на які покликається засуджений у касаційній скарзі. При тому, що врахуванню підлягають обставини у їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це ставить вимогу засуджений.
Наведені ж у касаційній скарзі доводи засудженого попри їх сукупність та зміст не спростовують правильності визначення судами першої та апеляційної інстанцій форми відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства.
Що стосується доводів засудженого щодо можливості пом`якшення покарання шляхом застосування вимог статті 75 КК України та статті 69 цього Кодексу то колегія судді не погоджується з ними, оскільки судами правильно враховані наслідки зазначеного злочину, а саме в результаті якого загинули чотири особи, суди правильно, прийшли до висновку та призначили справедливе та достатнє покарання. Тобто, судами

під час призначення ОСОБА_11 покарання були враховані всі обставини скоєного злочину та наслідки, які настали від порушення останнім Правил дорожнього руху.
Відтак, обґрунтування вимог касаційної скарги захисника не містять таких доводів, які б викликали необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з наданих до неї копій судових рішень вбачається, що задоволенню вони не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України, суд

постановив:
відмовити засудженому ОСОБА_4 , у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2017 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3