справа №622/790/14-к
провадження №1-кп/619/393/17
ВИРОК
іменем України

03 листопада 2017 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченої - ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Бугаї Золочівського району Харківської області, громадянки України, пенсіонерки, вдови, маючої неповну середню освіту, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.297 КК України,
03.05.2014 приблизно о 13год.00хв. ОСОБА_4 , знаходячись на території кладовища, розташованого неподалік ВАТ «Восток» по вул. Вокзальна в смт Золочів Харківської області, де, маючи прямий умисел, направлений на заволодіння квітами з могил, переслідуючи при цьому корисливий мотив та нехтуючи етичними засадами суспільства, в частині пошани до померлих, а також місць їх поховання, проявляючи аморальність до соціальних цінностей, достовірно усвідомлюючи, що її умисні дії можуть негативно відобразитись на психічному стані родичів померлого (похованого) і ігноруючи це - шляхом вільного доступу проникла до місця поховання (могили) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , де, з клумби, викрала квіти петунії в кількості 8 рослин (вартістю 5 грн/шт.), після чого, разом з викраденим майном, з місця злочину зникла. В результаті протиправних дій ОСОБА_4 , близьким родичам похованого - ОСОБА_6 було завдано матеріальну шкоду в розмірі 40,00грн.
Крім того, того ж дня, приблизно о 13год.10хв., ОСОБА_4 , знаходячись на території кладовища, розташованого неподалік ВАТ «Восток» по вул. Вокзальна смт Золочів Харківська область, де, маючи прямий умисел, направлений на заволодіння квітами з могил, переслідуючи при цьому корисливий мотив та нехтуючи етичними засадами суспільства, в частині пошани до померлих, а також місць їх поховання, проявляючи аморальність до соціальних цінностей, достовірно усвідомлюючи, що її умисні дії можуть негативно відобразитись на психічному стані родичів померлого (похованого) і ігноруючи це - шляхом вільного доступу проникла до місця поховання (могили) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , де, з клумби, викрала квіти петунії в кількості 8 рослин (вартістю 5 грн/шт.), після чого з місця злочину втекла, але, за декілька хвилин, разом з викраденим майном, була викрита та зупинена родичами померлого - ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . В результаті протиправних дій ОСОБА_4 , близьким родичам похованого ОСОБА_8 було завдано матеріальну шкоду в розмірі 40,00грн.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала повністю, у вчиненому щиро розкаялася, підтвердила факт і обставини вчинення злочину, так, як це зазначено вище.
Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч.4 ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням доказів, які характеризують її особу.
Вина обвинуваченої ОСОБА_4 у скоєнні вище зазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченою не оспорюються.
Дії обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.3 ст.297 КК України (в редакції на момент вчинення злочину), тобто незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі померлого, вчинене з корисливих мотивів, повторно.
При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_4 суд враховує щире каяття, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України визнається обставиною, яка пом`якшує її покарання.
Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що вона раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, пенсіонер, проживає в Зміївському геріатричному пансіонаті.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який являється тяжким злочином, наслідки, що настали, дані про особу винної та обставину, що пом`якшує покарання, при цьому, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст.297 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті, оскільки відповідно до ч.3 ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі до осіб, що досягли пенсійного віку застосоване бути не може.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи тяжкість злочину, особу винної, відсутність тяжких наслідків вчиненого злочину, ставлення винної до скоєного, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком та застосовує ст. 75 КК України. На період випробувального терміну суд покладає на неї обов`язки, передбачені ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України, які вважає необхідними та достатніми для її виправлення.
Долю про речові докази суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.297 КК України та призначити їй покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового терміну в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
У відповідності зі ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази квіти петунії в кількості 16 рослин, що знаходяться на зберіганні у потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_8 залишити у користуванні останніх.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1