Справа № 583/3213/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" грудня 2017 р. м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Камертон», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальне провадження № 0000107 від 18.11.2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , прож. АДРЕСА_2 , знаходиться у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , освіта середня спеціальна, солдата за призовом під час мобілізації, раніше не судимого

за ст. 407 ч. 3 КК України
в с т а н о в и в:
На підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 18.03.2014 року № 303/2014 солдат ОСОБА_7 18.05.2014 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

У зв`язку зі створенням в м. Охтирка Сумської області нового військового формування ОСОБА_7 переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , де наказом командира від 13.11.2014 року № 30 призначений на посаду робітника підсобного 1 інженерно-будівельного відділення 2 інженерно-будівельного взводу 4 будівельно-інженерної роти. З 14.01.2016 року знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_7 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

У такий спосіб з моменту видання первинного Указу Президента України 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_7 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

15.12.2014 року обвинувачений ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період, в порушення вимог ст.ст.17,65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, без дозволу командування військової частини, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, не з`явився вчасно без поважних причин на службу після лікування до військової частини польова пошта В НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_3 , в умовах особливого періоду.

Під час незаконної відсутності у військовій частині солдат ОСОБА_7 обов`язків військової служби не виконував, проводив час на власний розсуд, займаючись справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

18.11.2017 року обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомивши протиправність своїх дій, добровільно, самостійно з`явився до військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , де продовжив виконання своїх службових обов`язків. У зв`язку з цим ОСОБА_7 відданий як такий, що прибув до розташування військової частини та приступив до виконання обов`язків військової служби та зарахований на всі види забезпечення.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, з метою таємного ухилення від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він зобов`язаний проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , без дозволу командування вказаної військової частини, без поважних причин у період з 15.12.2014 року по 17.11.2017 року включно, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта В НОМЕР_3 , за адресою: АДРЕСА_3 , в умовах особливого періоду.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав вину у скоєному кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся, пояснив, що не отримавши дозволу від командування, самовільно залишив військову частину. 18.11.2017 року повернувся до військової частини для подальшого проходження служби.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі, обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у скоєнні злочину знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і його дії суд кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції, яка діяла станом на 05.03.2015 року), тобто самовільне залишення місця військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене особами, зазначеними в ч. 2 ст. 307 КК України.

Суд не знаходить передбачених ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому.

До визначених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

При призначенні покарання суд враховує вперше скоєння обвинуваченим злочину середньої тяжкості, за який у разі визнання його винуватим, йому загрожує покарання у виді до 5 років позбавлення волі, характер, ступінь суспільної небезпечності та наслідки скоєного, відомості про особу обвинуваченого, який має на утриманні малолітню дитину, стан його здоров`я - на обліку в нарко- та психдиспансері не перебуває, має постійне місце проживання та місце реєстрації, має на утриманні малолітню дитину, звідки характеризується позитивно, від сусідів скарг не надходило, позитивно характеризується за місцем військової служби, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З досудової доповіді органу з питань пробації, яким взято до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, історію правопорушень, його спосіб життя, а також середній рівень ймовірності вчинення повторного правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, вбачається, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень за місцем проживання обвинуваченого.

Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме з`явлення із зізнанням, каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, а також враховуючи позитивну характеристику обвинуваченого з місця постійного проживання та військової служби, вперше притягнення до кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення більш м`якого виду покарання, ніж передбачене санкцією ч. 3 ст. 407 КК України, а саме, у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів громадян.

У зв`язку із відсутністю клопотань щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили, суд не вбачає підстав для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження.

Судові витрати та матеріальна шкода у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 66-69 КК України, ст.ст. 331, 349, 370, 371, 374-376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

з а с у д и в:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання за цим законом з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 діб з часу його проголошення, а засудженим в цей же строк з часу отримання копії вироку.

Суддя Охтирського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_10