П О С Т А Н О В А
Іменем України

03 квітня 2018 р. м. Київ
Справа № 488/3852/16-к

Провадження № 51-911 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 23 травня 2017 року щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 71 КК України та за правилами ст. 72 КК України за сукупністю злочинів визначено покарання, призначене вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2016 року, у виді штрафу в сумі 850 грн - виконувати самостійно.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5 655 грн.
Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 23 травня 2017 року вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання скасовано, ухвалено новий, яким визначено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
У решті вирок суду першої інстанцій залишений без змін.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 16 липня 2016 року близько 09.30, перебуваючи біля будинку №7 на вул. Рибній у м. Миколаєві, відкрито заволодів золотою підвіскою вагою, 2,85 г, та золотою сережкою, вагою 1,5 г, належними потерпілій ОСОБА_8 , спричинивши останній матеріальної шкоди на загальну суму 5 655 грн.
Крім того, ОСОБА_7 14 серпня 2016 року близько 18.10, перебуваючи на вул. Самойловича у м. Миколаєві, повторно, відкрито заволодів золотим ланцюжком, вагою 6 г, та золотою підвіскою, вагою 2 г, належними потерпілій ОСОБА_9 , спричинивши останній матеріальної шкоди на загальну суму 10 400 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_7 рішенням суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості, просить його змінити, звільнивши ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги всіх пом`якшуючих обставин, зокрема того, що на утриманні ОСОБА_7 знаходиться його матір, яка потребує постійного догляду, відсутність скарг за місцем проживання та його ставлення до вчиненого. При цьому апеляційний суд належним чином не мотивував свого рішення, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65-67 КК України, а судове рішення ст.ст. 370, 420 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Захисник і засуджений підтримали подану касаційну скаргу та просили останнього звільнити від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, при цьому висловили незгоду з правильністю засудження за епізодом від 16 липня 2016 року щодо потерпілої ОСОБА_8 .
Прокурор заперечив проти скарги захисника, водночас просив у порядку ст. 433 КПК України змінити судові рішення в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 за епізодом від 16 липня 2016 року.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України в касаційній скарзі захисником не оспорюються.
Так, у поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просив змінити судові рішення лише в частині призначення покарання, при цьому жодним чином не порушуючи питання кваліфікації дій свого підзахисного. Також захисник, надаючи пояснення в судовому засіданні та висловлюючи свою незгоду із засудженням ОСОБА_7 за епізодом від 16 липня 2016 року щодо потерпілої ОСОБА_8 , не заявив про зміну чи доповнення касаційної скарги.
Тобто, відповідно до вимог чинного законодавства предметом розгляду суду касаційної інстанції залишились заявлені захисником вимоги, на які були посилання у його касаційній скарзі.
Крім того, з матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 під час судового провадження за участю сторони захисту визнавав свою причетність до інкримінованих злочинів, давав визнавальні показання й не оспорював фактичних обставин їх вчинення, що дало суду першої інстанції підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Щодо доводів касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу засудженого, відсутність обтяжуючих чи пом`якшуючих покарання обставин, тобто дотримався вимог статей 65 67 КК України.
Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвалений вирок відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 23 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3