Провадження № 1-кп/742/118/18
Єдиний унікальний № 742/588/18
ВИРОК
Іменем України
28 березня 2018 року м. Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Прилуки кримінальне провадження, що внесене в ЄРДР за № 0000085 по обвинуваченню:
ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України,

одруженого, не працюючого,

раніше не судимого, уродженця

м.Прилуки, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,
потерпілого - ОСОБА_5 ,
представника потерпілого - ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
17.01.2018 року, близько 12 год. 40 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту, яка розташована навпроти будівлі Прилуцької міської ради в м. Прилуки по вул. Незалежності на ґрунті особистих неприязних відносин до ОСОБА_5 , вчинив з останнім сварку, в ході якої умисно наніс останньому один удар правим кулаком в область лівого ока, в результаті чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа та двох забійних ран в лівій очній ділянці з синцем в лівій очній ділянці, які згідно висновку судово-медичної експертизи від
31.01.2018 року за № 32 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи допитаним в судовому засіданні, свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.125 КК України не визнав та надав показання, що о 12 год. 40 хв. 17.01.2018 року він, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, дійсно наніс один удар правою рукою в обличчя потерпілому ОСОБА_5 , оскільки останній начебто зумовлював ряд конфліктних ситуацій на роботі його дружини. Обвинувачений вказав, що після нанесеного ним удару потерпілий впав, однак він йому допоміг підвестись з землі. ОСОБА_3 визнав факт нанесення ним потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді двох забійних ран в лівій очній ділянці з синцем в лівій очній ділянці, категорично заперечивши можливість спричинення від удару закритого перелому кісток носа. Доводи обвинуваченого мотивовані тим, що після удару у потерпілого була відсутня кровотеча з носу, що є характерною ознакою при переломі. ОСОБА_3 підтвердив перебування на зупинці інших громадян, зокрема і свідка ОСОБА_8 . Заявлений цивільний позов потерпілого визнав частково.
Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає за можливе прийняття обвинувального вироку у справі.

Аналізуючи всі показання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що всі вони, хоча й містять у собі часткове заперечення всього обсягу тілесних ушкоджень, завданих потерпілому, проте не дозволяють суду взяти їх за основу правдивого пояснення ним подій, оскільки, спростовуються матеріалами справи та встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи.

Більш того, не зважаючи на заперечення ОСОБА_3 вини в пред`явленому обвинуваченні, з усіх наданих суду доказів, у тому числі і показань обвинуваченого, отриманих в ході судового слідства, беззастережно слідує, що обставини скоєння ним злочину достовірно встановлені судом та підтверджуються показаннями свідків, іншими, нижче зазначеними, перевіреними в судовому засіданні письмовими доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 надав показання, що близько 12 год. 30 хв. 17.01.2018 року, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, отримав від обвинуваченого один удар правою рукою в область ока та носа. Від отриманого удару він впав на землю. Працівники поліції доставили його та обвинуваченого до райвідділу, де було надано ним пояснення щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень. В подальшому він був оглянутий медичними працівниками Прилуцької міської лікарні, якими було зафіксовано отримані ним травми та надана медична допомога. Наполягав на задоволенні

заявлених позовних вимог, що викладені в цивільному позові.

Будучи допитаним в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 надала показання, що 17.01.2018 року, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, побачила як обвинувачений тримав руками потерпілого за верхній одяг. В останнього вже був синець та розсічення в області лівого ока. Свідок не бачила самого удару, однак обвинувачений особисто їй підтвердив факт нанесення ним потерпілому тілесних ушкоджень, мотивуючи провокуванням останнім конфліктних ситуацій з його дружиною. Свідок вказала про відсутність неприязних стосунків як з обвинуваченим, так і з потерпілим.

Допитаний в ході судового засідання свідок ОСОБА_9 надав показання, що 17.01.2018 року, перебуваючи неподалік від зупинки громадського транспорту, був очевидцем нанесення обвинуваченим одного удару правою рукою в обличчя потерпілого. Свідок заперечив обізнаність щодо причин конфлікту, підтвердивши появу виникнення у потерпілого, після удару обвинуваченим, тілесних ушкоджень на лівій стороні обличчя у вигляді почервоніння.

Будучи допитаним в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_10 , категорично підтвердив достовірність, науково-обгрунтованість та правильність висновків зроблених ним під час проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_5 . Експерт зазначив, що морфологічні властивості, локалізація та ступінь загоєння виявлених у потерпілого ушкоджень, не суперечать можливості їх утворення 17.01.2018 року.

З безпосередньо досліджених в судовому засіданні заяви потерпілого ОСОБА_5 від 17.01.2018 року та зареєстрованих рапортів в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення за №621,622,625 підтверджується факт звернення потерпілого до правоохоронних органів з приводу нанесення йому незнайомим чоловіком тілесних ушкоджень /а.с.58-62/.

Відповідно до висновку експерта від 18.01.2018 року № 32, оголошеному в судовому засіданні, у ОСОБА_5 було виявлено закритий перелом кісток носа, дві забійні рани в лівій очній ділянці з синцем в лівій очній ділянці. Вищевказані ушкодження могли утворитись в результаті ударних дій тупого предмета. Морфологічні властивості, локалізація та ступінь загоєння виявлених у потерпілого ушкоджень, не суперечать можливості їх утворення 17.01.2018 року /а.с.64-66/.

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 31.01.2018 року та ілюстративної фото таблиці, проведеного за участі потерпілого, останній ретельно показав розвиток та динаміку скоєного відносного нього обвинуваченим злочину, деталізуючи характер та спосіб нанесення йому удару, місцезнаходження останнього в ході протікання конфлікту /а.с.74-78/. Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового засідання, в присутності захисника, також підтвердив обставини, що викладені в протоколі слідчого експерименту, в тому числі і особисту участь в інкримінованому

йому злочині.

Стосовно не запрошення ОСОБА_3 для проведення слідчого експерименту, суд зазначає, що закон не містить імперативної вимоги щодо запрошення підозрюваного для проведення слідчого експерименту за участю потерпілого або свідків, віддаючи слідчому право вирішити це питання на підставі його внутрішнього переконання. Крім того, на час проведення слідчого експерименту ОСОБА_3 не мав статусу підозрюваного /а.с.79/.
Нанесення 17.01.2018 року саме обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 підтверджується також протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі як потерпілого, так і свідка ОСОБА_8 , які в своїй сукупності узгоджуються з показаннями ОСОБА_3 /а.с.70-73/.

Під час судового розгляду, з огляду на показання ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_8 , отримані беззаперечні дані щодо наявності неприязних стосунків у обвинуваченого відносно потерпілого, що власне і стали передумовою нанесення останньому тілесних ушкоджень.

Твердження обвинуваченого і його захисника про недоведеність стороною обвинувачення факту отримання потерпілим тілесного ушкодження у вигляді закритого перелому носа, з огляду на висновки експертизи від 18.01.2018 року № 32 та показання експерта, є вочевидь не переконливими. Так, в судовому засіданні встановлено, що саме після нанесення обвинуваченим удару потерпілому, останній викликав працівників поліції та звернувся за медичною допомогою. Згідно результатів рентгенографії кісток носа №177861 від 17.01.2018 року, що були надані ОСОБА_5 , підтверджується факт перелому кісток носа без зміщення /а.с.65/. Достовірність вище вказаного результату рентгенографії стороною захисту не заперечувалась. Доводи обвинуваченого про ймовірність існування перелому у потерпілого ще до нанесення ним удару нічим, окрім особистого припущення, жодним належним доказом не підтверджені, більше того спростовуються показаннями експерта, а відтак не можуть бути взяті судом до уваги.

Доводи сторони захисту щодо недостатності матеріалів для проведення судово-медичної експертизи потерпілого є необґрунтованими. Судово-медичним експертом надано обґрунтований категоричний висновок з зазначенням в ньому виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень та їх походження, що свідчить про достатність наданих йому матеріалів для проведення експертизи. Висновок експерта узгоджується з іншими доказами, в тому числі показаннями потерпілого та свідків, даними ними як в судовому засіданні, так і під час проведення слідчого експерименту щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень.
Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо неналежності та недопустимості як доказу показань свідка ОСОБА_9 . Свідок, будучи попередженим про кримінальну відповідальність надав послідовні показання, які узгоджуються з показаннями потерпілого та не суперечать змісту досліджених письмових доказів. Окрім того, в розпорядження суду не надано доказів в підтвердження будь-якої зацікавленості свідка ОСОБА_9 у вирішенні провадження, а деякі розбіжності та неточності в його показаннях не мають суттєвого значення для правильного встановлення фактичних обставин справи.
Оцінюючи зібрані по справі та перевірені в судовому засіданні докази у їх сукупності, співставленні та взаємозв`язку, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, суд приходить до висновку, що обвинувачення пред`явлене ОСОБА_3 за ч.2 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, знайшло своє підтвердження, а дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані правильно.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

У зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні, визнаючи фактичні обставини скоєного ним злочину, але частково заперечуючи обсяг завданих тілесних ушкоджень, незважаючи на дослідження письмового висновку експерта та його безпосереднього допиту щодо можливості перелому кісток носа за фактичних обставин справи, так і не визнав вину, суд позбавлений можливості визнати часткове визнання ним вини як щире каяття, тобто як обставину, що пом`якшує відповідальність за скоєний ним злочин.

Обговорюючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, місце скоєння, особу обвинуваченого: вік та задовільний стан здоров`я, сімейний стан, соціальне становище - безробітний, статус учасника бойових дій, неодноразові заохочення грамотами за виконання службових обов`язків /а.с.88-94/, позитивну характеристику за місцем проживання /а.с.86/, раніше не судимого /а.с.83/, відсутність відомостей про перебування обвинуваченого на обліках в лікаря-нарколога і лікаря-психіатра /а.с.84-85/, а також даних щодо його притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, які пом`якшують

та обтяжують покарання, фактичні обставини скоєного злочину, досудову доповідь Прилуцького міськрайонного відділу з питань пробації /а.с.14-16/, позицію прокурора, думку потерпілого та його представника, і вважає про необхідність призначення покарання в межах санкції статті у виді штрафу, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Розглядаючи заявлений потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку /а.с.30-32/.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст.1195 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду, тощо.

Провина обвинуваченого у заподіянні ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні. Проте, надані позивачем докази копії автобусних квитків від 05.02.2018 року на загальну суму 207 грн. 21 коп., через об`єктивну неможливість встановлення судом причинного зв`язку між ними та наслідками скоєного злочину, позбавляють суд можливості визнати їх належними доказами в підтвердження понесення потерпілим матеріальних витрат /а.с.13/.
Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно до п.9 постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає, виходячи з характеру та об`єму заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань.
Визначаючи розмір моральної шкоди, потерпілий посилався на те, що в момент отримання тілесних ушкоджень він переніс фізичний біль, зазнав душевних страждань через протиправну поведінку обвинуваченого та вимушених змін в його життєвих та професійних стосунках.
На підставі вищевикладеного, суд вважає доведеним факт заподіяння потерпілому ОСОБА_5 з боку обвинуваченого ОСОБА_3 моральної шкоди. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позову в повному обсязі, оскільки потерпілим не надано суду належних доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру саме на суму, заявлену в позові.
Проте, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи те, що потерпілий дійсно зазнав тілесних ушкоджень від дій саме обвинуваченого, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди і вважає можливим та достатнім стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого в порядку відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 3 000 грн.
Суд, з огляду відсутності клопотань цивільного відповідача щодо не співмірності витрат, також вбачає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 6 600 грн, що підтверджується відповідним розрахунком та квитанцією про їх сплату.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_3 не обирався і підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Речові докази та процесуальні витрати у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 3 229 (три тисячі двісті двадцять дев`ять) гривень. 05 копійок в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 6600 (шість тисяч шістсот) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Прилуцького
міськрайонного суду ОСОБА_1