Провадження № 1-кс/369/3642/17
УХВАЛА
Іменем України
23.11.2017 року м. Київ
Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури юриста 1 класу ОСОБА_3 , про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002824 від 30.07.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся прокурор Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 з даним клопотанням про арешт майна, яке мотивоване тим, що у провадженні Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області перебуває кримінальне провадження за №0002824 від 30.07.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Під час досудового розслідування 07.10.2016 року допитаний ОСОБА_4 повідомив, що на початку травня 2016 року він особисто вирішив придбати у власність 2 земельні ділянки для будівництва будинків саме в Києво-Святошинському районі. Він відразу подзвонив зі свого мобільного телефону (номер НОМЕР_1 ) своєму товаришеві на ім`я ОСОБА_5 на номер мобільного телефону ( НОМЕР_2 ) та попросив його дізнатися про те, чи не продає хтось дві земельні ділянки у селі Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району, які б недорого коштували. Через деяких час (приблизно через три дні) йому на вказаний номер телефону подзвонив ОСОБА_5 та сказав, що є дві земельні ділянки по АДРЕСА_1 , які можна придбати. Сказав, що їх продає брокер на ім`я ОСОБА_6 . Після цього він під`їхав туди та подивився на ці земельні ділянки, вони його зацікавили. Далі, ОСОБА_4 подзвонив ОСОБА_5 та сказав, щоб він зустрівся з цим ОСОБА_6 з приводу остаточної вартості по цих земельних ділянках і взяв в нього ксерокопії державних актів, щоб перевірити ці земельні ділянки на предмет того, чи не обтяжені вони, чи не арештовані тощо. Потім ОСОБА_5 зустрівся з ОСОБА_6 , взяв у нього інформацію по цих земельних ділянках, перевірив їх у нотаріуса та у сільській раді. ОСОБА_5 сказав, що все нормально. Після цього ОСОБА_4 остаточно вирішив, що буде купувати ці земельні ділянки. В травні 2016 року, він, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зустрілися в нотаріуса ОСОБА_7 (адреса: АДРЕСА_2 ). Крім них ще був ОСОБА_8 та один не знайомий чоловік. Там вони почали оформляти договір купівлі-продажу. Руслан дістав документи на земельну ділянку, площею 0,0800 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:003:0212, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме державний акт та витяг з ДЗК, інші супутні документи. Він же безпосередньо спілкувався з нотаріусом. Нотаріус ще раз перевірив, чи немає обтяжень на вказану земельну ділянку. Після цього вони уклали нотаріально договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки. За цим правочином ОСОБА_4 розрахувався там у нотаріуса, передавши грошові кошти у сумі 38 тисяч доларів США Вовкунцю. Ці гроші там у нотаріуса розділили між собою ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та невідома особа, про яку він говорив. Зокрема, 7 тисяч доларів США взяв собі ОСОБА_8 , іншу суму між собою поділили приблизно навпіл ОСОБА_6 та той невідомий чоловік. Там же, у нотаріуса ОСОБА_4 та ОСОБА_5 домовилися з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з приводу придбання мною іншої земельної ділянки площею 0,0800 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:003:0231, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вовкунець сказав, що він їде на Західну Україну, щоб зустрітися із власником останньої вказаної земельної ділянки, оформити на себе доручення, оскільки цей власник через стан здоров`я не може приїхати. Тому ОСОБА_8 наголосив, що земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , він зможе продати «по довіреності». Через тиждень вони зустрілися в нотаріуса ОСОБА_10 в тій самій будівлі ( адреса: Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Соборна, 46). На зустріч прийшли: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , який приніс документи на земельну ділянку (державний акт та витяг з ДЗК тощо). Чи приносив він довіреність на продаж земельної ділянки, оформлену на ОСОБА_8 , ОСОБА_4 не пам`ятає. Через пів години приїхав ОСОБА_8 . Він був сам. Процедура оформлення договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки проходила в принципі так само, які і першого разу. ОСОБА_4 віддав грошові кошти у сумі 38 тисяч доларів США ОСОБА_8 , який взяв ці гроші та більшу їх частину віддав ОСОБА_6 , яку саме точно не знає. Крім того, як і першого разу, ОСОБА_4 сплатив усі платежі, які стосувалися оформлення правочину, приблизно по 12 тисяч гривень, особисто. Після «здєлки» вони розійшлися. Після першої «здєлки» ОСОБА_4 вирішив здійснити поділ придбаної земельної ділянки, звернувшись до органів держгеокадастру. На наступний день після купівлі ним другої земельної ділянки до нього подзвонили із сільської ради та сказали, щоб приїхав, бо куплені ним вказані земельні ділянки ніби то шахрайським способом. Він приїхав до Петропавлівської сільської ради та зустрівся там із особою на ім`я ОСОБА_11 , як потім виявилося він є сином власниці вказаних земельних ділянок. Він показав ОСОБА_4 державні акти на вказані земельні ділянки. ОСОБА_4 розказав ОСОБА_12 , як він купив ці земельні ділянки. ОСОБА_13 йому сказав, щоб він віддав йому ці земельні ділянки через суд. На даний час тривають судові засіданні за позовом ОСОБА_14 та ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про визнання недійсними правочинів по цих земельних ділянках.
Як встановлено слідством, 19.05.2016 року між ОСОБА_15 (продавець) та ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_16 (покупець), укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0800 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:003:0212, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, під час вчинення даного правочину продавцем надано на підтвердження права власності на вказану земельну ділянку державний акт Серія ЯЖ №879324 від 01.10.2008 року.
Водночас, 02.06.2016 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_17 подано позов до ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , приватного нотаріуса ОСОБА_7 про визнання недійсним вказаного договору. У своїй позовній заяві ОСОБА_17 зазначає, що вона є власником вказаної земельної ділянки із таким ж кадастровим номером на підставі державного акту серія ЯЖ №206103 від 17.08.2009 року.
Так, згідно з договором купівлі-продажу від 18.12.2009 року ОСОБА_15 продав, а ОСОБА_17 купила земельну ділянку, площею 0,0800 га (під забудовою), що знаходиться в АДРЕСА_1 , надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Кадастровий номер земельної ділянки 3222:485901:01:003:0212.
При цьому, під час вчинення даного правочину продавцем надано на підтвердження права власності на вказану земельну ділянку державний акт Серія ЯЖ №879324 від 01.10.2008 року.
У рамках даного кримінального провадження перевіряється на причетність до вчинення злочину ОСОБА_15
07.10.2016 року у рамках даного кримінального провадження визнано речовим доказом: земельну ділянку площею 0, 0800 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0212.
Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником зазначеної земельної ділянки до 20.10.2017 значилася за ОСОБА_16 , а з 20.10.2017 за ОСОБА_17 .
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
У даному випадку на вказане нерухоме майно, слід накласти арешт на майно для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Метою арешту є збереження вказаного нерухомого майна як речових доказів у даному кримінальному провадженні.
При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
З викладеного вбачається, що вказана нерухома річ є предметом шахрайства, була об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом, тобто є речовими доказами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У даному випадку слід накласти арешт на майно із забороною розпоряджанням майном (проте без заборони використання майна) так як існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до подальшої передачі майна.
Тому слідчий просив накласти арешт на земельну ділянку площею 0, 0800 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0212, яка на даний час належить ОСОБА_17 . Заборонити розпоряджатися наступним нерухомим майном: земельною ділянкою площею 0, 0800 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0212, яка на даний час належить ОСОБА_17 .
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, та просив суд задовольнити його в повному обсязі.
Клопотань, щодо фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування від учасників не надходило.
Враховуючи припис ст. 107 КПК України, суд вважає за можливе розглянути вказане клопотання без фіксації технічними засобами.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч. 2 ст. 167 KПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.
Стаття 170 КПК України визначає що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Стаття 171 КПК України визначає що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Як вбачається з матеріалів клопотання, що у провадженні слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області, перебуває кримінальне провадження № 0002824 від 30.07.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 листопада 2017 року земельна ділянка площею 0, 08 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1:01:003:0212, належить ОСОБА_17 .
Постановою Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області від 07 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні № 0002824 від 30.07.2016 року визнано речовим доказом земельну ділянку площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0212.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що клопотання обґрунтоване та підлягає до задоволення, оскільки є достатні підстави вважати, що вказані у клопотанні земельні ділянки відповідають критеріям, зазначеним ст. 98 та ст.167 КПК України та існує можливість використання даного майна як доказів у кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на земельну ділянку площею 0, 0800 га. за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0212, яка належить ОСОБА_17 .
Заборонити розпоряджатися наступним нерухомим майном: земельною ділянкою площею 0, 0800 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0212, яка належить ОСОБА_17
Ухвала виконується слідчим негайно.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1