Категорія:ч.2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження, за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 січня 2017 року щодо ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Луцьк Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого,
засуджено:
за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено попереднім.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено обчислювати з 28 листопада 2016 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження, а саме з 28 листопада 2016 року до вступу даного вироку в законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 07 квітня 2016 року близько 13 год. 30 хв., знаходячись у підвальному приміщенні житлового буд. АДРЕСА_2 , умисно, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, яке виразилося у двох поштовхах потерпілого ОСОБА_9 правою рукою в ділянку голови, відкрито викрав мобільний телефон, марки «Samsung Rex 80», imei НОМЕР_1 , вартістю 800 грн., у якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «МТС Україна», вартістю 10 грн., на рахунку якого були грошові кошти у сумі 5 грн., а також з правої кишені штанів останнього, грошові кошти в сумі 80 грн. чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 895 грн..
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_8 повторно, а саме 17 травня 2016 року, близько 22 год. 55 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись неподалік буд. АДРЕСА_3 , умисно, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, яке виразилося в нанесенні обвинуваченим потерпілому ОСОБА_10 одного удару лівою рукою в праву ділянку обличчя, відкрито викрав його мобільний телефон, марки «FLY IQ 4413», ІМЕІ НОМЕР_2 , вартість якого, згідно висновку товарознавчої експертизи за №294 від 16.06.2016 року становить 1 200 грн., у якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «МТС Україна» вартістю 10 грн. на рахунку якого були грошові кошти в сумі 10 грн., флеш картка ємністю 8 Gb, вартістю 100 грн. та чохол марки «Perfektum» вартістю згідно вказаного вище висновку експерта, становить 126 грн. чим завдав потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1 446 грн.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_8 повторно, а саме 19 травня 2016 року, близько 13 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу гаражного кооперативу «Стир», що по вул. Шевченка, 26 Г в м. Луцьку Волинської області, умисно, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою відкритого викрадення чужого майна відкрито викрав у потерпілого ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Lenovo A1000», вартість якого, згідно висновку товарознавчої експертизи за № 294 від 16.06.2016 року становить 1 170 грн., у якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «МТС Україна», вартістю 10 грн., на рахунку якого, були грошові кошти в сумі 30 грн., що виразилось у вимозі негайної передачі йому мобільного телефону, на що потерпілий ОСОБА_11 відразу передав обвинуваченому ОСОБА_8 свій вищевказаний мобільний телефон, з яким ОСОБА_8 втік з місця події чим завдав потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 1 210 грн.
У поданих на вирок апеляційних скаргах:
- прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, в той же час, посилається на невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. Вказує на те, що хоча ОСОБА_12 і вважається таким, що судимості не має, раніше неодноразово притягувався до кримінального відповідальності. Після обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, порушив його умови та переховувався від органу досудового розслідування, у зв`язку із чим, був оголошений в розшук. Просить скасувати вирок суду в частині призначеного останньому покарання та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій останнього за ч. 2 ст. 186 КК України вважають вирок суду в частині призначеного покарання надто суворим. Посилаються на те, що судом не враховано пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, а також те, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується посередньо. У зв`язку з цим, просять вирок щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити, призначивши більш м`яке покарання, яке б відповідало тяжкості вчинених ним злочинів та особі винного.
В поданих до аеляційої скарги доповненнях обвинувачений ОСОБА_8 просить звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі, відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги з мотивів викладених в них та просили їх задовольнити, заперечивши, при цьому, апеляційну скаргу прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечивши, при цьому, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з наступних підстав.
В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, обґрунтовано зроблений судом на підставі об`єктивно досліджених доказів, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, що по суті апеляційних скарг не оспорюється.
Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст.186 КК України є правильною і також учасниками судового провадження не оскаржується.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в апеляційних скаргах про призначення йому надто суворого покарання є безпідставними.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повній мірі.
Як вбачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 мінімальний термін покарання, передбачений санкцією статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про його особу, зокрема те, що ОСОБА_8 є особою молодого віку, хоч і вважається не судимим в порядку ст. 89 КК України, проте раніше притягувався до кримінальної відповідальності, знову вчинив нові злочини, які за ступенем тяжкості, відповідно до ст. 12 КК відносяться до категорії тяжких, два з яких вчинені при обтяжуючих обставинах, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 суд визнав: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, його молодий вік, а також часткове відшкодування завданих збитків.
Твердження сторони захисту про повне відшкодування збитків не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах кримінального провадження містяться лише заяви потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про відсутність претензій до ОСОБА_8 , дані про відшкодування збитків ОСОБА_11 , відсутні. Тоді як, незаявлення цивільного позову не засвідчує відшкодування завданих збитків.
До обтяжуючих обставин суд правильно відніс вчинення злочинів відносно потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в стані алкогольного сп`яніння.
Тобто, при призначенні покарання ОСОБА_8 судом враховано ступінь тяжкості вчиненим ним злочинів, дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Врахувавши усі обставини по кримінальному провадженню, в тому числі й ті, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 , суд, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції статті, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, яке за розміром є мінімальним покаранням, передбаченим санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Доводи обвинуваченого, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.
Врахував суд і інші обставини, в тому числі й ті, на які посилається прокурор у своїй апеляції, зокрема те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив нові тяжкі злочини, два з яких при обтяжуючих обставинах та з застосуванням насильства відносно потерпілих, а тому обгрунтовано призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст.186 КК України, яке відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів і не є надто суворим чи м`яким.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, підстав для скасування вироку та призначення ОСОБА_8 більш суворого чи пом`якшення призначеного покарання, з мотивів наведених в апеляційних скаргах прокурора, обвинуваченого та його захисника, апеляційний суд не знаходить.
Обвинувачений ОСОБА_8 просив про звільнення його від відбування покарання на підставі ст.ст. 2, 3 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Апеляційний суд вважає, що заявлене обвинуваченим клопотання до задоволення не підлягає, так як положення вказаного Закону не дають підстав для їх застосування, у зазначеному випадку, і відповідно звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення, у кримінальному провадженні не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 січня 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання її копії, шляхом подачі касаційних скарг.
Головуючий
Судді: