Справа №639/375/18
Провадження №1-в/639/211/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2018 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника Холодногірської ВК №18 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мосьпанове Чугуївського району Харківської області, українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, не одруженого, до арешту не працюючого, засудженого: 1) 28.11.2014 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна; 2) 29.05.2015 року Зміївським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна; 3) 25.12.2015 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, відбуваючого покарання у Холодногірській ВК №18,-

ВСТАНОВИВ:
До Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у відповідності до вимог ст. 81 КК України звернувся засуджений ОСОБА_4 .

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що на теперішній час засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Представник Холодногірської ВК №18 вважав клопотання засудженого передчасним.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий: 1) 28.11.2014 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна; 2) 29.05.2015 року Зміївським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25.12.2015 року за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення, що складає 1 рік 2 місяці 18 днів.

Початок строку: 28.11.2014 року, кінець строку: 04.07.2019 року.

На момент розгляду клопотання, тобто станом на 15.02.2018 року засуджений ОСОБА_4 відбув 4 роки 7 місяців 11 днів, лишилось 1 рік 4 місяці 19 днів.

Як вбачається з характеристики засудженого, ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 28.11.2014 року. За час тримання в Харківській УВП №27 характеризувався негативно, порушив режим тримання, а саме у засудженого було вилучено зарядний пристрій, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, мав 1 стягнення, адміністрацією установи не заохочувався, до праці не залучався. З 11.01.2016 року відбуває покарання у ДУ «Холодногірська ВК №18». За час перебування в установі характеризується посередньо. З метою стимулювання правослухняної поведінки 2 рази заохочувався адміністрацією установи, але належних висновків для себе не зробив, свідомо не виконує передбачені законодавством вимоги персоналу установи та публічно демонструє зневажливе ставлення до цих вимог, що виражається у нанесенні собі татуювання, яке є негативним прикладом для інших засуджених, за що і був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, має одне стягнення. Працевлаштований газоелектрозварювальником на виробництві установи, до праці ставиться задовільно. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання тільки за призначенням. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи з метою встановлення з ними неслужбових стосунків, виконує передбачені законодавством вимоги персоналу установи під наглядом адміністрації. На заходи виховного характеру та дисциплінарного впливу реагує задовільно. У виконанні робіт із благоустрою установи не вбачає суспільної необхідності. Приймає участь у програмі диференційного впливу «Професія», «Підготовка до звільнення», до реалізації програм ставиться безвідповідально. Соціально-корисні зв`язки підтримує з батьками, братом шляхом листування, телефонних розмов, побачень, отримує від них посилки та передачі. Вину у скоєнні злочину не визнав. Згідно вироку суду має судові витрати у розмірі 1945,05 грн., з яких сплатив 304,72 грн.

Суд зазначає, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Згідно матеріалів наданих до суду, до ОСОБА_4 за час перебування останнього в установі було застосовано два заохочення, з метою стимулювання правослухняної поведінки, мав два стягнення за зберігання зарядного пристрою та нанесення татуювання.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, за вчинення якого був засуджений ОСОБА_4 відноситься до умисних тяжких злочинів.

Таким чином, суд враховує тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_4 умисного тяжкого злочину та форму вини, а саме вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, значний строк невідбутого покарання, посередню характеристику, несумлінне виконання законних вимог персоналу установи, відтак приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення, оскільки наданими матеріалами не доведено виправлення засудженого на даний час, а тому суд вважає дане клопотання передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 539 КПК України роз`яснити засудженому, що повторне звернення з приводу умовно-дострокового звільнення від відбування покарання може мати місце не раніше ніж через рік з дня винесення ухвали суду про відмову.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженим, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1