Ухвала 26 грудня 2017 р. м. Київ справа № 161/185/17 Верховний Суд, засідаючи колегією Касаційного кримінального суду (Перша палата) у складі: ОСОБА_1 , головуючого, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суддів,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 14 листопада 2017 року про залишення вироку без змін.
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вирок відносно нього та виправдатийого за частиною другою статті 186 КК України.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам статті 427 КПК України, касаційний суд дійшов висновку, що скаргу подано без дотримання положень пунктів 4 та 5 частини другої статті 427 КПК України. Так, у касаційній скарзі засуджений не сформулював прохання до касаційного суду, яке б узгоджувалось з вимогами статті 436 КПК України.
Відповідно до статті 436 КПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення. Вимога до суду касаційної інстанції має відповідати вимогам вказаної статті.
Окрім того, скаржник не пояснив, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Оскільки засуджений просить скасувати вирок щодо нього, то така вимога повинна узгоджуватись із положеннями частини першої статті 438 КПК України. Цією статтею передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
У касаційній скарзі засуджений наводить доводи, що за своїм змістом стосуються неповноти судового розгляду, невідповідності висновків судів, викладених у рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження. Однак, такі доводи відповідно до статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки судом касаційної інстанції. Відповідно до частини першої статті 433 КПК України суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Оспорюючи обґрунтованість свого засудження ОСОБА_4 вказує на незаконність лише вироку суду першої інстанції. Однак засуджений не зазначає порушень закону, допущених апеляційним судом при постановленні ухвали за результатами розгляду його апеляції на вирок суду. Він також не наводить, які саме доводи його апеляційної скарги залишилися поза увагою цього суду.
Засудженому слід звернути уваги на приписи статей 404, 409, 419 КПК України відповідно до яких, саме суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на ті доводи, що наведені в ній.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим статтею 427 КПК України, суд, керуючись частиною першою статті 429 КПК України, постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 14 листопада 2017 року залишити без руху.
Встановити, що зазначені в ухвалі недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. У разі не усунення недоліків касаційної скарги в установлений строк, її буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5