Справа № 727/8689/17
Провадження № 1-кп/727/371/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі: Судді ОСОБА_1
при секретарі судових засідань ОСОБА_2
за участю сторони обвинувачення:
- прокурора ОСОБА_3
- потерпілої ОСОБА_4
Обвинувачений ОСОБА_5 09.07.2017 року біля 21.13 години, перебуваючи по вул. Головній м. Чернівців на зупинці громадського транспорту біля входу до Центрального парку культури і відпочинку імені Т.Г. Шевченка, з метою таємного викрадення чужого майна, підійшов до автомобіля марки «Мерседес Бенц Спрінтер 313 сді» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований за вище вказаною адресою та переконавшись, що його ніхто не бачить, відчинивши праві передні двері транспортного засобу, діючи умисно, таємно, протиправно викрав з переднього пасажирського сидіння належні ОСОБА_4 речі, а саме - жіночу сумку із шкірозамінника, червоного кольору, вартістю 200 гривень в якій у гаманці знаходилися гроші в сумі 8000 гривень, мобільний телефон Нокіа Е 72 імел НОМЕР_2 , вартістю 1000 гривень у якому була сім-карта оператора МТС НОМЕР_3 , вартістю 30 гривень, на рахунку якої находилися гроші в сумі 10 гривень, а також кредитну картку «Приват Банк», яка для потерпілої матеріальної цінності не представляє і після вчиненого, з місця злочину пішов, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши таким чином своїми протиправними діями потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 9240 гривень.
В судовому засіданні до початку розгляду справи по суті з`ясування і перевірки їх доказами, потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідно заявлено клопотання про затвердження угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим, укладеної 04.09. 2017 року. При розгляді вищенаведеної угоди, в порядку вимог ст. 474 КПК України, встановлено, що угода між потерпілою і обвинуваченим 04.09. 2017 року укладена на підставі ст. ст. 468, 469, 471 КПК України на умовах того, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин наведених вище; розкаявся у скоєному кримінальному правопорушенні; шкоду завдану злочином в повному обсязі потерпілій відшкодував.
Сторони угоди погодились із кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 КК України та узгодили до призначення покарання останньому у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 грн. в дохід держави.
На момент підписання 04.09.2017 р. угоди про примирення потерпіла ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 розуміли наслідки укладення такої угоди, згідно ст.473 КПК України, підстави оскарження обвинувального вироку в апеляційному порядку (ст.394 ч.3 п.2) КПК України) та касаційному порядку (ст.424 ч.3 п.2) КПК України), про що їм було роз`яснено і в судовому засіданні та підтверджено сторонами угоди.
Обвинувачений ОСОБА_5 відмовився від здійснення прав, передбачених ст.474 ч.5 п.1 КПК України, а потерпіла ОСОБА_4 погодилася із тим, що буде позбавлена права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вказане вище кримінальне правопорушення (крім випадку невиконання обвинуваченим ОСОБА_5 умов угоди) і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.
В судовому засіданні також було установлено, що обвинувачений ОСОБА_5 розуміє, що у разі невиконання ним угоди від 04.09. 2017 року про примирення (ст.476 КПК України) потерпіла ОСОБА_4 має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду із клопотанням про скасування вироку та вимагати судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
Обвинувачений ОСОБА_5 розуміє, що умисне невиконання ним угоди від 04.09. 2017 року є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 1 КК України.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 і обвинувачений ОСОБА_5 підтвердили факт примирення між собою, просять затвердити укладену 04.09. 2017 р. між ними угоду та призначити погоджене ними покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ст. 185 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 грн. в дохід держави.
Сторона обвинувачення прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти кваліфікації дій ОСОБА_5 за ст. 185 ч. 1 КК України та узгодженої сторонами угоди наведеної вище міри покарання, однак, просив, у зв`язку з невиконанням вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.09. 2017 року, який набрав чинності 30.10. 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_5 було визнано винним і призначено покарання за ст. 309 ч.1 КК України у вигляді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян 1700 грн. при призначенні покарання застосувати правила вимог ч. 4 ст. 70 КК України і повністю приєднати покарання за вказаним вироком суду.
В судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_5 і в його інтересах захисником ОСОБА_6 підтверджено було що вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.09. 2017 року, який набрав чинності 30.10. 2017 року не виконаний, штраф призначений в розмірі 1700 грн. засудженим ОСОБА_5 не сплачений; крім цього, останній не заперечував, що дійсно крадіжку в потерпілої ОСОБА_4 з автомобіля він вчинив до обставин (17.08. 2017 року) наведених у вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці, а саме 09.07. 2017 року; разом з цим заперечив застосування при призначенні покарання вимог ч. 4 ст. 70 КК України, вважаючи, що вироки повинні виконуватися самостійно.
Потерпіла ОСОБА_4 не заперечувала проти застосування при призначенні покарання вимог ч. 4 ст. 70 КК України.
Судом крім наведеного також з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє своє право на судовий розгляд, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України. Також з`ясовано у потерпілої ОСОБА_4 , що вона розуміє наслідки затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, за пред`явленим йому обвинуваченням - ч.1 ст. 185 КК України визнав повністю, розкаявся у вчиненому; збитки завдані злочином повністю потерпілій відшкодував, потерпіла ОСОБА_4 претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не має, що відповідно було нею підтверджено в засіданні.
Судом встановлено, що укладення 04.09. 2017 року угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що фактично сторонами угоди було підтверджено і в судовому засіданні. Також, встановлено, що угода про примирення між потерпілою і обвинуваченим від 04.09. 2017 року відповідає вимогам закону та змісту в рамках ст. 471 КПК України. Умови угоди про примирення відповідають інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальне правопорушення суд вірно кваліфікує за ст. 185 ч.1 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) і вважає, що вона не підлягає іншій кваліфікації, в тому числі за більш тяжке кримінальне правопорушення, ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення цієї угоди про примирення.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує характер суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, досліджені матеріали кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого (а.с. 49 54 т.2), а саме що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відшкодував шкоду потерпілій, відсутність претензій матеріальної морального характеру з боку ОСОБА_4 , сприяв органу слідства в розкритті кримінального правопорушення; згідно даних висновку судової психіатричної експертизи від 23.08. 2017 року № 400 міг віддавати звіт своїм діям і керувати ними, є громадянином іншої держави. Крім наведеного, враховуються умови угоди про примирення, укладеної 04.09. 2017 року між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 , узгоджену сторонами угоди міру покарання і можливість обвинуваченого виконати взяті на себе за цією угодою зобов`язання, що ним було підтверджено в засіданні, пояснивши, що він працює. Обставинами, в силу вимог ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає його щире каяття у вчиненому, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне визнання ним вини у пред`явленому обвинуваченні та відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди.
Обставин, що згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.На підставі узгодженої 04.09. 2017 року сторонами угоди, міри покарання суд вважає, що її слід призначити ОСОБА_5 з урахуванням тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особи узгодженої сторонами угоди міри покарання, яке буде для ОСОБА_5 необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Разом з цим при призначенні покарання суд вважає за необхідне застосувати правила вимоги ст. 70 ч.4 КК України, оскільки в засіданні достеменно було встановлено що ОСОБА_5 27.09. 2017 року засуджений за ст. 309 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу 1700 грн. за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці який набрав чинності 30.10. 2017 року і фактично штраф за вказаним вироком суду ним не сплачений, в матеріалах справи відсутні посилання про це на докази, що в засіданні було підтверджено самим обвинуваченим у присутності захисника.
Вимогами ст. 70 ч. 4 КК України визначено, що у разі, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, то в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.
Отже, призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 буде відповідати принципу необхідності і достатності для його виправлення, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, якою визначено, що «…кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, відповідно закону, який встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення...».
Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Речові докази в рамках кримінального провадження підлягають вирішенню згідно ст. 100 КПК України. Заходи кримінального забезпечення до обвинуваченого не застосувалися. Судові витрати по справі відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 318, 337, 345, 350 468, 471, 473- 476 КПК України, суд, ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.1 КК України та призначити йому за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 грн. в дохід держави.
На підставі ст. 70 ч.4 КК України, за сукупністю злочинів, до призначеного покарання, шляхом повного складання, приєднати не відбуту частину покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.09.2017 року, який набрав чинності 30.10.2017 року і остаточно до відбування призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді у вигляді штрафу в розмірі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 1700 грн. в дохід держави
На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України, зокрема: засудженим з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без їх згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення їм наслідків укладення угоди; потерпілим з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою та сьомою статті 474 цього Кодексу; стороною обвинувачення - прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Суддя ОСОБА_1