пр. № 1-кс/759/3957/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2017 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю "САНАМ ТОРГ" ОСОБА_2 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого сідді Святошинського районного суду м.Києва від 10.10.2017 року,

ВСТАНОВИВ:
30.11.2017 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю "САНАМ ТОРГ" ОСОБА_2 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого сідді Святошинського районного суду м.Києва від 010.10.2017 року.

Заявник вказав, що 10 жовтня 2017 р. слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 м. Києва ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000065 від 06.10.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України, постановив ухвалу, відповідно до резолютивної частини якої ухвалив накласти арешт на майно, що належить та використовується TOB «Санам Торг» (код СДРПОУ 41466327). в т.ч.: вироби з чорних металів: ланцюги роликові для велосипедів - 7400 шт., насоси повітряні ручні для велосипедів, побутові, в асортименті - 1800 шт.; запасні частини до двох колісних велосипедів: крісло дитяче для встановлення на багажник, металевий каркас обитий полівінілхлоридом - 2040 шт., передні вилки - 500 шт., зірочки коліс вільного руху, задні - 600 шт., гальма задні у комплекті - 200 шт., сідла велосипедні - 7500 шт., педалі - 6500 пар., шатун - 4700 шт., ручки на кермо - 1200 шт., рулевий набір на вилку - 600 шт., винос керма - 2850 шт., корзина-багажник - 1100 шт., частини кривошипно - шатунного механізму: картридж -1500 шт., каретка -3450 шт., клин - 300 шт., а також майно в контейнері «CMAU5357741», що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Вєтрова (Воровського), 35.

Заявник пояснив, що зі змісту Ухвали слідчого судді у справі № 759/15139/17 від 10 жовтня 2017 р. про накладення арешту на майно, він вбачає, що кримінальне провадження № 0000065 від 06.10.2017 року відкрито за фактом того, що невстановлені слідством особи, з метою прикриття незаконної діяльності зареєстрували суб`єкт підприємницької діяльності TOB «Санам Торг» (код СДРПОУ 41466327) на ОСОБА_2 , який значиться директором та засновником вказаного підприємства. Вказавши,що допитаний у якості свідка ОСОБА_2 повідомив, що ніякого відношення до створення та фінансово- господарської діяльності TOB «Санам Торг» (код СДРПОУ 41466327) не має, про факт реєстрації підприємства на його ім`я, йому нічого невідомо, контрактів, зовнішньо- економічних договорів, угод не складав та не підписував, документи бухгалтерського, " податкового обліку не складав та не підписував, товар який ввозиться на митну територію України йому не належить. Мотивуючи вищезазначеним, слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого, наклав арешт на майно TOB «Санам Торг».

Заявник вказав, що вказане майно TOB «Санам Торг» було придбано у Компанії «Guangzhou Cronus Bicycle CO LTD» згідно договору № UA17-08 від 01.08.2017 року.06.10.2017 року до митного оформлення в митному режимі «імпорт» подано митну декларацію IM 40 EE UA805180/2017/015916 на вказаний товар.

Однак, як взказує заявник, слідчий суддя дійшов висновку про те, що вищевказаний товар є доказом у кримінальному провадженні, а тому таке майно має бути арештовано.

Заявник зазначає, що дійсно, 01.08.2017 р. між TOB «Санам Торг» (код СДРПОУ 41466327) в особі його директора ОСОБА_2 укладено та підписано договір № UA17-08 від 01.08.2017 року з Компанією «Guangzhou Cronus Bicycle CO LTD», на виконання якого на адресу TOB «Санам Торг» було поставлено вищезазначений товар, який було укладено з метою настання реальних фінансово-господарських операцій, що підтверджується фактом того, що товар було дійсно поставлено на адресу TOB «Санам Торг» у контейнері у порт «Одеса» на митну територію України. Вказував, що допитаний у якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що до фінансово-господарської діяльності TOB «Санам Торг» він жодного стосунку не має, не реєстрував таке підприємство та фактично не є його директором, то заявник вказав, що 05.10.2017 р. працівниками Святошинської ДПІ м. Києва ОСОБА_2 був викрадений з місця свого проживання, і у період часу з 05.10.2017 р. по 09.10.2017 р. незаконно утримувався в приміщенні Святошинської ДПІ м.Києва; на нього постійно чинився психологічний та моральний тиск, наслідком чого став його допит у Святошинському суді м. Києва, під час якого він дав показання, які йому було продиктовано працівниками податкової, та до давання яких його було примушено.

Крім того, заявник зазначив, що юридична особа вважається створеною з дати її держреєстрації. І припинити господарську діяльність такого підприємства можуть або його засновники за власним рішенням, або суд. Водночас слід зважати на те, що на сьогодні навіть суд не зможе назвати підприємство фіктивним. Та й взагалі терміна «фіктивна юридична особа» у чинному законодавстві України немає. Проте саме припинити юридичну особу (скасувати державну реєстрацію на підставі судового рішення) можна, якщо під час судового розгляду справи підтвердяться ознаки фіктивності юридичної особи, в т. ч. визнання реєстраційних документів недійсними (ст. 55-1 ГК України). Говорячи саме про підтвердження ознак фіктивності, мається на увазі звернення податкового органу до адміністративного суду з позовом про визнання недійсними реєстраційних документів юридичної особи у разі виявлення однієї з ознак фіктивності, названих вище. Чинний Податковий кодекс України надає право податковим органам звертатися до суду з адміністративними позовами про припинення юридичної особи, про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів господарських суб`єктів, скасування державної реєстрації самої юридичної особи та змін до її установчих документів (п. 67.2 ПК України). Якщо судом таки прийнято рішення про припинення юридичної особи, то таке підприємство є припиненим з дати внесення відповідного запису до ЄДР, а не з дати набрання чинності рішенням суду (ч. 2 ст. 104 ЦК України, ч. 12 ст. 36 Закону про держреєстрацію). Отже, заявник вказує, що підприємство, навіть визнане таким, що має ознаки фіктивності, до дати внесення запису до ЄДР про його припинення є діючим з відповідними наслідками щодо укладених угод.

Одже, як вважає, заявник жодним чином не доведено факт того, що TOB «Санам Торг» є «фіктивним» або «з ознаками фіктивності», або було створено з метою прикриття незаконної діяльності, як про те зазначено в ухвалі слідчого судді, а тому доводи слідчого судді в цій частині є такими, що не відповідають дійсним обставинам.Також, доказом того, що Товариство виконує свою підприємницьку діяльність виключно в межах, визначених діючим законодавством є те, що жодна з його господарських угод не визнана нікчемною та/або фіктивною.

Заявник, вважає, що майно TOB «Санам Торг», на яке було накладено арешт не є речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому необхідність застосування визначеного заходу кримінально-правового характеру не є доцільною.

Крім того, зазначив, що той факт, що TOB «Санам Торг» та його службові особи не є стороною кримінального провадження, вказаною у ч. 4 та ч. 5 ст. 170 КПК України, а також органами досудового розслідування зазначаються інші особи, як такі, що вчинили кримінальне правопорушення, надає йому право на звернення з вказаним клопотанням. Грошові кошти, що належать TOB «Санам Торг», на які було накладено арешт, через недоведеність таких підстав, не відповідають критеріям поняття «речовий доказ», то вони не можуть бути у подальшому використані в рамках розслідування кримінального провадження як такий.

Заявник також вказує, що враховуючи ті обставини, що є пряма відсутність відносно TOB «Санам Торг» та його службових осіб таких ознак, як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, само собою доводить наявність підстав для скасування арешту на майно, у зв`язку з тим. що відпала така необхідність.

В судове засідання з"явився представник ОСОБА_2 з"явився, скаргу підтримав у повному обсязі та просить її задовольнити. Надав суду копію нотраріально посвідченої заяви Нечай-Гумен В. В Прокурору міста Києва про вчинення проти нього примусових дій з бокупрацівників ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. КИєві які вчиняли нс нього тиск з метою вчинення дій, щодо дачі показів, як їм були для чогось потрібні з використанням службового становища.

В судовому засіданні слідчий Святошинського УП ГУ НП України в м. Києві, проти скасування арешту заперечував, вкуазував, що підприємство TOB «Санам Торг» є з ознаками фіктивності, допитаний під час досудового розслідування директор ОСОБА_2 повідомив суд, що він не є директорм, а тому на нього здійснюєся можливий тиск, тому він вчиняє дії та не визнає своїх свідчень наданих як свідок на цьому етапі.

Кримінальний кодекс України у ст. 205 під терміном «фіктивне підприємництво» розуміє вчинення таких дій: «створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона».

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» роз`яснюється, що: під незаконною діяльністю, про яку йдеться у ст. 205 КК України, слід розуміти такі види діяльності, які особа або не має права здійснювати взагалі, або ж, маючи право на це за певних умов чи з дотриманням певного порядку, здійснює з їх порушенням; на наявність мети прикриття незаконної підприємницької діяльності або здійснення її видів, щодо яких є заборона (фіктивного підприємництва), може вказувати використання викрадених, знайдених, підроблених, позичених паспортів або тих, що належали померлим громадянам, а також документів осіб, які дали згоду зареєструвати юридичну особу на своє ім`я. Використання при цьому підроблених документів або їх підробка мають додатково кваліфікуватися за ст. 358 чи ст. 366 КК України; такий злочин вважається закінченим з моменту державної реєстрації СПД (юрособи) або набуття права власності на нього;суб`єктами цього злочину є громадяни України, особи без громадянства, іноземці (як службові особи, так і неслужбові), які з визначеною в цій статті метою вчинили дії, спрямовані на створення (заснування чи реєстрацію) або придбання СПД.

Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. У частині 2 статті 234 ЦК України прямо вказано, що фіктивний правочин визнається недійсним саме судом. У Листі Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 16.09.2011 р. № 7319, вказано, що особливу увагу слід звернути на припис акта цивільного законодавства України, викладений в частині 1 статті 204 ЦК України, згідно з яким правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності). Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом, а не актами податкової перевірки.

Стосовно наведеного заявник вказує на те, що 05.10.2017 р. працівниками Святошинської ДПІ м. Києва ОСОБА_2 був викрадений з місця свого проживання, і у період часу з 05.10.2017 р. по 09.10.2017 р. незаконно утримувався в приміщенні Святошинської ДПІ м. Києва; на нього постійно чинився психологічний та моральний тиск, наслідком чого став його допит у Святошинському суді м. Києва, під час якого він дав показання, які йому було продиктовано працівниками податкової, та до давання яких його було примушено.

Будь-яких інших доказів існування обґрунтованих підстав вважати, що було вчинено злочин суду надано не було, а оскільки клопотання про накладення арешту розглядалося за відсутності представника ТОВ «Санам Торг» чи його директора ОСОБА_2 у слідчого судді не було підстав сумніватися в правомірності й допустимості протоколу допиту свідка від 06.10.2017.

В той же ж час, враховуючи наявні в клопотанні про скасування арешту пояснення щодо викрадення свідка з місця свого проживання, і його незаконне утримання з 05.10.2017 р. по 09.10.2017 р. в приміщенні Святошинської ДПІ м. Києва, вчинення на свідка психологічного та морального тиску, наслідком чого став його допит, під час якого він дав показання, які йому було продиктовано працівниками податкової, та до давання яких його було примушено, необхідно враховувати наступне. В судовому засіданні також надані нотаріально засвідчені пояснення ОСОБА_2 з даного приводу.

Стаття 87 КПК України передбачає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (частина 1 даної статті). Відповідно до пунктів 2-3 частини другої статті 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист.

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані (ч. 4 ст. 87 КПК України).

Враховуючи встановлені слідчим суддею обставини отримання пояснень свідка ОСОБА_2 , такі свідчення необхідно було б визнавати недопустимими, а тому їх не можна брати до уваги.

За таких обставин, взагалі відсутні докази вчинення злочину.

Підстави і мета накладення арешту закріплені в статті 170 КПК України.

Згідно частини 1 вказаної статті - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Оскільки матеріали кримінального провадження взагалі не містять доказів вчинення злочину, то і підстав для накладення арешту не може існувати, що виключає можливість накладення арешту.

Щодо підстав для скасування арешту, слідчий суддя керується наступним.

Частиною 1 статті 174 КПК України встановлюється, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Оскільки заявник (скаржник) є власником майна, то в силу ч. 1 ст. 174 КПК України він наділений правом заявити клопотання про скасування арешту.

З матеріалів справи вбачається, що арешт на майно заявника накладено за клопотанням слідчого СВ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, у зв`язку із чим необхідно звернути увагу на наступне.

Статтею 216 КПК України визначено підслідність кримінальних проваджень відповідним органам досудового розслідування. Частиною 3 вказаної статті встановлено наступне: слідчі органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 204, 205, 205 1, 212, 212 1, 216, 218 1, 219 Кримінального кодексу України.

Відповідно до пункту 348.2 статті 348 Податкового кодексу України податкова міліція складалася із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. На податкову міліцію покладалося завдання по запобіганню кримінальним та іншим правопорушенням у сфері оподаткування та бюджетній сфері, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення (п. 348.2 ст. 348 ПК України).

Повноваження податкової міліції, в тому числі, і щодо розслідування кримінальних правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері визначалися Розділом XVIII-2 Податкового кодексу України. Проте, 01.01.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», пунктом 134 якого виключено із Податкового кодексу України розділ XVIII-2 ПОДАТКОВА МІЛІЦІЯ, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для діяльності податкової міліції.

Наведене свідчить про відсутність законодавчого врегулювання діяльності податкової міліції, а тому на час звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на майно заявника слідчий СВ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві не був суб`єктом права на звернення з таким клопотанням, що унеможливлює накладення арешту на майно, оскільки відповідне клопотання подане неналежним суб`єктом.

Наведене свідчить про необґрунтованість накладення арешту, що в силу ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для його скасування.

Необхідно звернути увагу також і на те, що в силу ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт було накладено з метою збереження речових доказів.

За таких обставин необхідно встановити сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що арештоване майно є доказом злочину, а в силу ч. 3 ст. 170 КПК України арешт можна було б накласти за наявності достатніх підстав вважати, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ст. 98 КПК України).

Проте, оскільки наявність злочину ґрунтується виключно на недопустимому доказі (покази директора отримані під тиском), а інші підстави чи розумні підозри вчинення злочину відсутні, необхідно констатувати відсутність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що арештоване майно є доказом злочину.

З огляду на наведені обставини справи необхідно врахувати і прецедентну практику Європейського суду з прав людини, викладену у справі «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF EAST/WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE).

В пунктах 166-168 даного рішення зазначається, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» [ВП], заява N 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Перепьолкінс проти Латвії» [ВП], заява N 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»,пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Слідчий суддя враховує, що вилучення і арешт майна це є втручанням державного органу у право на мирне володіння майном, а тому, враховуючи практику ЄСПЛ, таке втручання повинно бути законним, тобто, повинні бути дотримані відповідні положення національного законодавства, а дії держави, яку в даному випадку представляє слідчий ДФС та слідчий суддя, повинні відповідати принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля.

При розгляді клопотання про скасування арешту слідчим суддею встановлено, що в даному випадку арешт накладено за клопотанням особи, яка не була суб`єктом права на звернення з таким клопотанням (неналежний суб`єкт звернення), що унеможливлювало накладення арешту на майно. Також встановлено об`єктивну відсутність підстав для накладення арешту, що зазначалися слідчим у клопотанні, що також виключало можливість накладення арешту. Наведене свідчить про те, що втручання у право на мирне володіння майном не відповідає принципу законності, а тому право ТОВ «Санам Торг» на мирне володіння майном підлягає поновленню.

Наведене вище свідчить про необґрунтованість накладення арешту, що в силу ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для його скасування, а тому заява ТОВ «Санам Торг» підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170, 174 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:
Заяву директора Товариства з обмеженою відповідальністю «САНАМ ТОРГ» ОСОБА_2 про скасування арешту задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді від 10.10.2017 року по справі ун. № 759/15139/17 пр. № 1-кс/759/3339/17, в досудовому розслідуванні внесеного до ЄРДР за № 0000065 від 06.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України.

Скасувати арешт на майно, що належить та використовується ТОВ «Санам Торг» (), в т.ч.: вироби з чорних металів: ланцюги роликові для велосипедів - 7400 шт., насоси повітряні ручні для велосипедів, побутові, в асортименті - 1800 шт.; запасні частини до двох колісних велосипедів: крісло дитяче для встановлення на багажник, металевий каркас обитий полівінілхлоридом - 2040 шт., передні вилки - 500 шт., зірочки коліс вільного руху, задні - 600 шт., гальма задні у комплекті - 200 шт., сідла велосипедні - 7500 шт., педалі - 6500 пар., шатун - 4700 шт., ручки на кермо - 1200 шт., рулевий набір на вилку - 600 шт., винос керма - 2850 шт., корзина-багажник - 1100 шт., частини кривошипно - шатунного механізму: картридж -1500 шт., каретка -3450 шт., клин - 300 шт., а також майно в контейнері «СМАU5357741», що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Вєтрова (Воровського), 35 .

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1