Номер провадження:1-кп/521/293/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2018 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представника потерпілих, адвоката ОСОБА_11
обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16
захисників адвокатів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку ст. 314 КПК України обвинувальний акт у відношенні: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України; ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -
До Малиновського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт та додані до нього матеріали у відношенні ОСОБА_12 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України; ОСОБА_13 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України; ОСОБА_14 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_15 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_16 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Прокурори під час підготовчого судового засідання висловили думку, щодо можливості призначення судового розгляду за вказаним обвинувальним актом. Окрім того, прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою всім обвинуваченим з залишенням обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 розмір застави у сумі 2 500 000 гривень. В задоволені клопотань захисників щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченим прокурори просили відмовити. Не заперечували надати матеріали кримінального провадження для ознайомлення, однак тільки після призначення до судового розгляду обвинувального акту. Вважали передчасним об`єднання обвинувального акту щодо ОСОБА_14 з вказаним обвинувальним актом. Залишили на розсуд суду питання щодо цивільних позовів.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_24 та потерпілі повністю підтримали позицію прокурора. В частині залишення цивільних позовів без розгляду заперечували.
Захисники адвокати ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 не заперечували щодо призначення до судового розгляду обвинувального акту.
Адвокат ОСОБА_21 подав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору прокуратури Одеської області в зв`язку невідповідністю його вимогам ст. ст. 109, 110, 278, 291 КПК України.
Всі адвокати заперечували проти задоволення клопотань заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 про обрання запобіжних заходів обвинуваченим у вигляді тримання під вартою та просили відмовити у їх задоволенні.
Одночасно адвокат ОСОБА_17 просила змінити обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжний захід з тримання під вартою на особисту поруку (Поручитель адвокат ОСОБА_25 )
Адвокат ОСОБА_23 просив змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_16 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Адвокат ОСОБА_18 просила змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_14 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.
Адвокат ОСОБА_26 діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просив задовольнити дві скарги в порядку ст. 303 КПК України, а саме визнати незаконною бездіяльність слідчого СВ Примосрького ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_27 яка полягає в нерозгляді клопотання підозрюваного ОСОБА_12 від 15.09.2017 року про проведення процесуальних та слідчих дій у кримінальному провадженні; та визнати незаконними дії слідчого СВ Приморського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_27 про відмову адвокату ОСОБА_26 в ознайомленні в порядку ст. 290 КПК України з матеріалами кримінального провадження.
Адвокат ОСОБА_18 звернулась з клопотанням щодо об`єднання кримінальних проваджень стосовно обвинуваченого ОСОБА_14 в одне провадження та просила у випадку призначення до судового розгляду обвинувального акту залишити цивільні позови потерпілих без розгляду, оскільки ними не сплачений судовий збір в частині вимог про стягнення моральної шкоди.
Всі обвинувачені підтримали своїх захисників та просили відмовити заступнику керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в задоволенні клопотань про обрання запобіжного заходу. Обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 просили суд призначити до судового розгляду обвинувальний акт.
Обвинувачений ОСОБА_15 підтримав думку свого захисника адвоката ОСОБА_21 та просив суд повернути обвинувальний акт прокурору відділу прокуратури Одеської області.
Обвинувачений ОСОБА_12 просив суд ознайомити його з матеріалами негласних (слідчих) розшукових дій.
Вивчивши обвинувальний акт та приложені до нього матеріали, вислухавши скарги, клопотання та думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.
1.Питання призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту. Вирішення клопотання адвоката ОСОБА_21 про повернення обвинувального акту. 3.Скарга адвоката ОСОБА_28 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , про визнання незаконними рішення про висунення обвинувачення.
Під час підготовчого судового засідання, судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_12 , який є адвокатом, здійснено повідомлення про підозру прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 .
Частиною 1 статті 276 КПК України встановлено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 КПК України, у відповідних випадках. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 КПК України.
Частиною 1 статі 480 КПК України, передбачається, що особливий порядок кримінального провадження застосовується стосовно (серед інших осіб): п. 7 адвоката.
Частиною 1 статті 481 КПК України також встановлено, що письмове повідомлення про підозру здійснюється (серед інших): адвокату Генеральним прокурором, його заступником, керівником регіональної прокуратури в межах його повноважень.
Факт порушення ст. ст. 276, 277, 278, 481 КПК України щодо здійснення повідомлення про підозру обвинуваченому ОСОБА_12 судом встановлений під час судового засідання 26.12.2017 року про що постановлена відповідна ухвала суду.
Оскільки мотиви зазначеного рішення суду могли б бути перешкодою у подальшій реалізації стороною обвинувачення своїх прав, суд обмежився лише трактуванням факту порушення вимог закону.
Констатуючи факт порушення, суд зазначає, що дискусію у питанні повідомлення ОСОБА_12 про підозру фактично викликає термін здійснюється, який законодавцем зазначений як в ст. 276 КПК України так і в ст. 481 КПК України.
На думку сторони обвинувачення здійснення, як дія, не передбачає безпосереднього вручення Генеральним прокурором, його заступником, керівником регіональної прокуратури адвокату повідомлення про підозру, а лише вимагає складання повідомлення про підозру та відповідно вказані особи мають право на доручення здійснення повідомлення про підозру будь-якому прокурору який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням.
Не погоджуючись з вказаною думкою, суд зазначає наступне.
Термін здійснюється безпосередньо пов`язаний з виконанням та реалізацією певних дій. Нагальним прикладом безумовно є здійснення права власності, що передбачено ст. 319 Цивільного Кодексу України. При цьому спектр дій пов`язаний з реалізацією права власності не тільки не обмежується, а навпаки розширюється завдяки терміну здійснюється.
У даному випадку здійснення передбачає як складання повідомлення про підозру так і його вручення в день складання. Таке трактування закону є конституційно-правовим, оскільки надає особі певні засоби забезпечення його прав. Якщо б законодавець бажав обмежити право здійснення, або розмежовував таку дію, на складання та вручення безумовно це знайшло б своє відображення у нормі закону.
Натомість законодавець розуміючи певний статус окремої категорії осіб, їх професійні обов`язки та суспільне становище, встановив особливий порядок кримінального провадження, як юридичну гарантію їх професійного статусу. Однією із гарантій є здійснення повідомлення про підозру виключно певними посадовими особами прокуратури. Гарантією у даному випадку є не сама процесуальна форма, а законодавчо закріплений обов`язок посадових осіб та державних органів виконувати встановлену законом процедуру.
Здійснюючи повідомлення про підозру керівник регіональної прокуратури не обмежений доводами повідомлення, не має жодних зобов`язань перед підлеглими прокурорами та вільний від жодних упереджених думок, які могли бути сформовані під час досудового розслідування, а тому може прийняти своє процесуальне рішення повідомивши про підозру особу або відмовивши у вказаній дії.
Безпосередня участь керівника регіональної прокуратури у вказаній процесуальній дії також свідчить про контроль та нагляд за діями прокурорів які здійснювали процесуальне керівництво досудового розслідування.
Серед інших дій, керівник регіональної прокуратури зобов`язаний був невідкладно повідомити підозрюваному ОСОБА_12 про його права передбачені ст. 42 КПК України. При цьому прокурор повинен не просто вказати учаснику кримінального судочинства на наявність у нього певного права, а саме роз`яснити його сенс і зміст в зрозумілих для нього виразах. Слід також мати на увазі, що обов`язок прокурора полягає не тільки роз`яснити підозрюваній особі її права, обов`язки і відповідальність, але й забезпечити можливість здійснення цих прав.
Таким чином, особисте здійснення повідомлення про підозру керівником регіональної прокуратури є не формальною нормою, а є однією з гарантій кримінального провадження, яка повинна розглядатись як захід, що забезпечує можливість реалізації фізичною особою належних йому прав і свобод або як умови і засоби, що забезпечують фактичну реалізацію та повну охорону прав і свобод людини.
Викладені судом обставини, свідчать про суттєві порушення вимог КПК України при здійсненні повідомлення про підозру обвинуваченому ОСОБА_12 . Вказані порушення може бути усунуто лише після повернення обвинувального акту прокурору, шляхом здійснення процесуальної дії (повідомлення про підозру) відповідним, належним керівником регіональної прокуратури у відповідності до ст. ст. 276, 277, 278, 481 КПК України.
Одночасно, суд повторює, що визнання факту здійснення повідомлення особі про підозру з порушенням вимог КПК України не може бути підставою для визнання доказів не допустимими, зміни процесуального статусу обвинуваченого та бути підставою для зміни запобіжного заходу.
Таким чином, скарга адвоката ОСОБА_28 в порядку ст. 303 КПК України про визнання незаконними рішення про висунення обвинувачення ОСОБА_12 не підлягає задоволенню.
Суд не погоджується з доводами клопотання адвоката ОСОБА_21 щодо неналежного формулювання обвинувачення, оскільки обставини викладені захисником (відомості про подію злочину, час, місце, спосіб правопорушення та інш.) можливо встановити та усунути виключно під час судового розгляду.
Не зазначення в реєстрі матеріалів досудового розслідування всіх реквізитів та певних відомостей, на думку суду також не є перешкодою для призначення до судового розгляду обвинувального акту.
Таким чином, клопотання захисника адвоката ОСОБА_21 підлягає частковому задоволенню. Обвинувальний акт та додані до нього матеріали у відношенні ОСОБА_12 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України; ОСОБА_13 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України; ОСОБА_14 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_15 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_16 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України підлягає поверненню прокурору відділу прокуратури Одеської області в зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України, для усунення виявлених недоліків.
Судом також встановлені інші порушення вимог КПК України, які викладені нижче в ухвалі суду та які можливо усунути тільки під час досудового розслідування, тобто після повернення обвинувального акту прокурору.
2.Скарги адвоката ОСОБА_26 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 від 23.01.2018 року.
Станом на день складання обвинувального акту 20.09.2017 року, вказане клопотання розглянуто не було.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.
Оскільки клопотання підозрюваного під час досудового розслідування не було розглянуто відповідно до вимог ст. 220 КПК України, суд вважає, що слідчий незаконно позбавив підозрюваного свого права на спростування доводів сторони обвинувачення під час досудового розслідування.
Окрім того, не вирішення клопотання підозрюваного свідчить про порушення ст. 291 КПК України, оскільки відповідний реєстр матеріалів досудового розслідування не містить жодних відомостей про вирішення вказаного клопотання, а саме найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, час її проведення та відповідні реквізити.
При вирішенні скарги адвоката ОСОБА_26 на рішення слідчого про відмову в ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, судом встановлено, що 15.09.2017 року адвокат звернувся до слідчого СВ Приморського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_27 з клопотанням про надання йому для ознайомлення матеріалів кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 290 КПК України.
19.09.2017 року слідчим на адресу адвоката направлений лист, відповідно до змісту якого, слідчий фактично відмовляє в ознайомлені з матеріалами кримінального провадження, оскільки відповідно до ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси стороні захисту підозрюваного ОСОБА_12 встановлений термін ознайомлення з матеріалами провадження до 15.09.2017 року. Відповідно сторона захисту вважається такою, що реалізувала своє права на доступ до матеріалів. Також роз`яснено право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у порядку ст. 317 КПК України.
Суд вважає, що доводи слідчого не є такими, що узгоджуються з вимогами ст. ст. 20, 290 КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так положення ст. 290 КПК України в частині обов`язку прокурора або слідчого надати доступ до матеріалів досудового розслідування не можна трактувати абстрактно, без зв`язку з фактичними обставинами. Право на ознайомлення, є правом кожної особи, незалежно від процесуального статусу. Відповідно час на ознайомлення повинен надаватись не стороні кримінального провадження, як загальній категорій кримінального процесу, а конкретній особі, яка є її складовою.
У даному випадку порушення слідчого є не тільки в позбавлені захисника права на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до складання обвинувального акту та направлення його до суду, але й в невирішені його клопотання в порядку ст. 220 КПК України, без винесення відповідної постанови.
Ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси не є обмеженням права на ознайомлення адвоката ОСОБА_26 , оскільки угоду про правову допомогу останній уклав після її постановлення. Закінчення строків досудового розслідування не можуть бути виправданням дій слідчого. У будь-якому випадку слідчий на протязі п`яти днів (з часу подання клопотання до складання та затвердження обвинувального акту) міг прийняти заходи для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування адвоката, та у випадку зволікання останнього при ознайомленні здатний зафіксувати вказаний факт та виконати вимоги ч. 10 ст. 290 КПК України.
Пункт 3 підпункт b) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права (серед інших): мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
В розумінні Конвенції право на захист, мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту стосуються не тільки особисто обвинуваченого, але й його захисника.
Для визначення того, чи це положення було дотримане, необхідно проаналізувати загальні умови, створені для сторони захисту. Існує очевидний логічний зв`язок між вимогою щодо часу в пункті 3(b) статті 6 Конвенції і вимогою щодо негайного повідомлення особі висунутих обвинувачень у пункті 3(а) статті 6 Конвенції. Яким є достатній час для підготовки захисту, залежить від обставин загалом, в тому числі від характеру і складності справи та стадії провадження.
У вказаному провадженні стороною обвинувачення зібрано доказів у 11 томах. Кожен том в середньому складає 400 аркушів (від 338 до 656 аркушів).
Тобто слідчий при певних умовах, міг організувати ознайомлення професійного адвоката з матеріалами у найкоротші строки (менше п`яти днів), в тому числі надати йому можливість зробити копії або відображення відповідних матеріалів.
У рішенні ЄСПЛ у справі Іглін проти України п. 65 Суд зазначає, що підпункт «b» пункту 3 статті 6 гарантує обвинуваченому «адекватний час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту», а отже, ця гарантія означає, що підготовка захисту по суті головних обвинувачень може включати проведення з його боку всіх «необхідних заходів». Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без перешкод можливості викласти суду, який розглядає справу, всі необхідні аргументи захисту і таким чином вплинути на результат провадження.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Брікмон проти Бельгії, суд встановив наступне. Вважається, що можливості (в розумінні п. 3(b) статті 6 Конвенції), які мають бути забезпечені стороні захисту, повинні включати відповідні умови для дослідження доказів, зокрема вивчення документів або статей, - однак у кожному окремому випадку заявник, котрий стверджує, що було порушено пункт 3(b) статті 6 Конвенції, має продемонструвати, що в усіх відповідних ситуаціях у нього була необхідність у такій можливості, щоб відповідно підготуватися до захисту.
У вказаному провадженні позбавлення адвоката права на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України є суттєвим порушенням загальних засад кримінального провадження і правом на захист в розумінні п. 3(b) статті 6 Конвенції.
Усунення вказаного порушення не може бути здійснено в порядку ч. 2 ст. 317 КПК України не тільки в зв`язку з відсутністю вказаних матеріалів провадження у суду, але й в зв`язку з тим, що встановлене порушення є перешкодою для подальшого судового розгляду. При цьому суд виходить з того, що прокурором та слідчим неналежним чином виконані вимоги ст. 290 КПК України. Будь-яких об`єктивних перешкод для належного та неупередженого ознайомлення обвинувачених з матеріалами провадження судом не встановлено.
Оскільки будь-яких гарантій захисту прав обвинувачених КПК України не передбачає, суд вважає, що повернення обвинувального акту прокурору та надання можливості захиснику ознайомитись з матеріалами провадження буде відповідати як правам людини так і слугувати гарантією захисту від необґрунтованого обмеження сторони захисту у праві на ознайомлення з матеріалами провадження до направлення обвинувального акту до суду.
4.Питання об`єднання кримінальних проваджень у відношенні ОСОБА_14
15.12.2017 року Малиновським районним судом м. Одеси (під головуванням судді ОСОБА_29 ) постановлено ухвалу у вказаному кримінальному провадженні відповідно до якої кримінальне провадження направлено до колегії суддів Малиновського районного суду м. Одеси для вирішення питання про об`єднання з кримінальним провадженням у відношенні ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 обвинувачених у скоєнні злочинів передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ст. 257 КК України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 334 КПК України, матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 КПК України. У разі якщо на розгляд місцевого суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.
Частина 1 статті 217 КПК України встановлює, що у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднанні матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а також матеріали досудових розслідувань, по яких не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюється ці розслідування, вчиненні однією особою (особами).
Оскільки ряд злочинів вчиненні однією особою ОСОБА_14 , є підстави для об`єднання кримінальних проваджень з метою швидкого, об`єктивного та неупередженого судового розгляду.
Суд вважає, що об`єднання проваджень на вказаній стадії судового провадження не буде порушенням вимог ст. 334 КПК України, оскільки не призведе до порушення прав жодної сторони.
5.Клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 щодо ознайомлення з матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій.
Оскільки всі учасники судового провадження не заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченого про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, суд вважає за необхідне вказане клопотання задовольнити.
Суд у даному випадку не констатує факту порушення права на ознайомлення обвинуваченого, оскільки матеріали досудового розслідування містять ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування стороні підозрюваного ОСОБА_12 , після спливу якого сторона кримінального провадження вважається такою, що реалізувала своє право на доступ до матеріалів.
6.Питання обрання (продовження) запобіжного заходу обвинуваченим.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 314 КПК України, підготовче судове засідання відбувається згідно з правилами, передбаченими КПК України для судового розгляду.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до п. 5 рішення Конституційного Суду України від 23.11.2017 року № 1-р/2017, У справі № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України, під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження.
Оскільки всім обвинуваченим вже обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд може лише вирішити питання про зміну, скасування чи продовження вже обраного запобіжного заходу.
Відповідно клопотання прокурора в цій частині підлягає частковому задоволенню, оскільки не узгоджується не тільки з нормами КПК України, але й з Рішенням Конституційного Суду України.
Суд не погоджується з доводами сторони захисту, щодо не можливості розгляду питання продовження строку тримання під вартою обвинувачених без подання відповідного клопотання прокурором виключно в порядку ст. 199 КПК України як продовження строку тримання під вартою, з наступних підстав.
Суд вважає, що предметом судового розгляду у обох випадках є єдине питання, а саме право на свободу. Втручання у право на особисту свободу належить до числа найсерйозніших обмежень основних свобод. Під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в іншій спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбаченому КПК України /ч. 1 ст. 12 КПК України/.
На думку суду, в контексті питання тримання під вартою мають бути чітко врегульовані два питання: перше це умови, за яких допускається таке тримання під вартою; друге гарантії, що мають бути надані особі, що затримана та тримається під вартою. Обов`язковою умовою у даному випадку є наявність правильно оформленого затримання, існування підозри, наявність конкретних підстав (ризиків) для прийняття рішення щодо тримання під вартою. Щодо гарантій, то безумовно це право постати перед повноважним судом, який має право на вирішення питання тримання під вартою.
У даному випадку судом перевірені підстави затримання, обґрунтованість підозри, ризики які існували та існують на теперішній час необхідності тримання під вартою. Всі обвинувачені постали перед повноважним судом та змогли реалізувати своє право на спростування доводів сторони обвинувачення. Тобто судом дотриманні всі вимоги Кримінально процесуального законодавства України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Своєрідне трактування норм КПК України стороною захисту на думку суду не узгоджується ані з вимога ст. 8 КПК України Верховенство права, ані з положеннями Конвенції.
Суд вважає, що керуючись принципом верховенства права, для будь-якої людини, що позбавлена свободи головним є вирішення у найкоротший строк питання законності, необхідності та доцільності її тримання під вартою. При цьому назва процесуального документу, за яким її позбавляють свободи для неї не має жодного значення.
Суд відмічає, що процедура розгляду питання обрання та продовження строку тримання під вартою ідентична. Єдиною відмінністю окрім назви процесуального документу (клопотання прокурора) є мотиви та підстави (ризики) які необхідні для обрання та продовження запобіжного заходу. В судовому засіданні прокурор чітко повідомив мету, мотиви та підстави які необхідні для продовження запобіжного заходу, а також повідомив в зв`язку з чим ним були подані клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, замість клопотань про продовження строку тримання під вартою.
Як тлумачення за точним змістом, так и тлумачення за загальним змістом мають своєю задачею встановити справжню, дійсну волю законодавця, яка виражена в законі, від якої слід відрізняти припущення або бажання, що не втілилися в законі.
Оскільки судове тлумачення закону є офіційним тлумаченням, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. ст. 199, 314, 315 КПК України за їх логічним та систематичним змістом, з урахуванням умов і факторів при яких вони реалізується і які впливають на її зміст і вважає, що зобов`язаний провести судовий розгляд клопотань прокурора незалежно від їх назви.
Щодо суті клопотань прокурора, судом встановлені наступні фактичні обставини.
З урахуванням положень статті 177 КПК України, суд зазначає, що головними ризиками, які на думку суду продовжують існувати щодо всіх обвинувачених у вказаному кримінальному провадженні є можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення обвинуваченими. За час проведення підготовчого судового засідання жодні ризики не зменшились. Постановляючи ухвалу суд виходить з обставин які були повідомлені йому прокурором та потерпілою ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні заявила про факти погроз її життю та здоров`ю, а також здоров`ю її близьких родичів у зв`язку з розглядом вказаного кримінального провадження.
Обставини які інкримінуються обвинуваченим є особливо тяжкими кримінальними правопорушеннями. Обґрунтованість підозри, яка є підставою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вимагає раціональних підстав, так би мовити об`єктивних доказів, які б змогли переконати незалежного спостерігача: по-перше у тому, що вони існують, а по-друге, що вони підтверджують обставини правопорушення.
Обґрунтованість правової позиції прокурора безумовно можливо перевірити лише під час судового розгляду. Разом з тим, суд вважає, що відомостей, які повідомлені прокурором під час підготовчого судового засідання, достатньо у даній стадії процесу, для висновку про те, що раціональні підстави для підозри у скоєнні зазначених злочинів об`єктивно існують і підтверджують підозру всіх обвинувачених у вчиненні інкримінованих злочинів. Закон не вимагає, щоб під час підготовчого судового засідання факт вчинення злочинів був встановлений достовірно. Досить мати дані, які вказують на можливість їх вчинення та відомості про обґрунтовану підозру. Вказані дані і відомості прокурором в судовому засіданні представлені.
Оскільки всі докази досліджуються судом безпосередньо, на думку суду у випадку не забезпечення належної поведінки обвинувачених, існують певні ризики впливу на повноту чи достовірність усних доказів у вказаному провадженні, які до дослідження їх судом можуть бути змінені та/або спотворені, що безумовно вплине на повноту та об`єктивність судового розгляду. Суд вважає, що є підстави вважати, що обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюються у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів в складі організованої групи, а деякі у складі організованої озброєної банди у жовтні 2016 року.
Суд погоджується з доводами деяких захисників та обвинувачених щодо неможливості дослідження у вказаній стадії кримінального процесу доказів по провадженню, а тому не надає жодної оцінки доказам які були повідомлені суду під час підготовчого судового засідання. Натомість обставини злочинів викладені в клопотаннях прокурора та обвинувальному акті, поведінка обвинувачених під час вчинення правопорушень та після їх вчинення, рід занять та правова обізнаність деяких обвинувачених, а також їх соціальні зв`язки свідчать про необхідність застосування певних заходів забезпечення кримінального провадження, які будуть адекватними порушеному праву. При прийняті такого рішення, суд не має права ігнорувати заяву потерпілої ОСОБА_8 про злочин щодо неї і відповідних погроз які пов`язані з розглядом вказаного кримінального провадження.
Окрім того, суду поза розумним сумнівом не надано відомостей про те, що обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у випадку зміни запобіжного заходу на більш м`який не будуть переховуватись від суду та не вчинять інших правопорушень. Вказані гарантії є необхідною умовою зміни запобіжного заходу у вказаному кримінальному провадженні.
Зазначені ризики виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Строк тримання під вартою обвинуваченим необхідно продовжити на строк 60 (шістдесят) днів.
Обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу передбачені ст. 178 КПК України, також були перевірені судом при продовженні вказаного запобіжного заходу, а саме: відомості про осіб обвинувачених, обґрунтованість підозри, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими (за кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 187 КК України може бути призначено покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років; за кримінальне правопорушення передбачене ст. 257 КК України може бути призначене покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до п`ятнадцяти років; за кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 190 КК України може бути призначене покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років), вік та стан здоров`я обвинувачених (об`єктивних відомостей про захворювання які перешкоджають їх перебуванню у слідчому ізоляторі суду не надані), наявність постійного місця мешкання (реєстрації) в м. Одесі, наявність постійного офіційного місця роботи, відсутність судимостей.
Суд також повторює, що в подальшому після дослідження всіх необхідних доказів по провадженню та з урахуванням думки учасників судового розгляду, судом може бути вирішено питання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, з метою не допустити перетворювання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого в майбутньому вироку про позбавлення свободи (Рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 року «Ноймер проти Австрії).
Вирішуючи питання, щодо обчислення строку тримання під вартою обвинуваченого, а також строку дії ухвали суду, судом встановлено наступне.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.
Згідно ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК України.
Процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (або мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії /ч. 1 ст. 113 КПК України/.
Для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого КПК України, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 534 КПК України, у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні.
Таким чином, встановлення судом строку дії ухвали суду з будь-якої дати, є виключним правом суду, оскільки КПК України не встановлює будь-яких обмежень, щодо вказаного питання. Суд вважає за необхідне обчислювати строк тримання під вартою за цією ухвалою суду з моменту закінчення строку дії попередньої ухвали суду, тобто з 06.02.2018 року. При обчисленні строку тримання під вартою, суд враховує строк з якого було взято під варту обвинуваченого. На думку суду порушення встановлених судом строків тримання під вартою, яке можливо під час постановлення кожного наступного судового рішення, може призвести до порушення обчислення загального строку тримання під вартою обвинуваченого і таким чином до порушення прав особи на свободу та особисту недоторканість.
Вказана правова позиція не суперечить Європейській конвенції з прав людини та практики Європейського суду з прав людини, оскільки відповідає вимогам п. 1 ст. 5 Конвенції.
7., 8., 9.Клопотання адвокатів ОСОБА_17 , ОСОБА_23 та ОСОБА_18 щодо зміни запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 .
Суд вважає, що клопотання захисників адвокатів ОСОБА_17 , ОСОБА_23 та ОСОБА_18 щодо зміни обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на інші більш м`які запобіжні заходи, не підлягають задоволенню, з підстав зазначених в п. 6 Ухвали, оскільки обставини встановлені під час підготовчого засідання та ризики, які викладені в ухвалі суду свідчать про необхідність залишення найсуворішого запобіжного заходу без змін.
10.Питання щодо залишення цивільних позовів потерпілих без розгляду.
Оскільки суд не призначає до судового розгляду обвинувальний акт, відповідно не вирішує по суті питання сплати судового збору за звернення з цивільним позовом до суду про стягнення моральної шкоди.
Керуючись ст. 314 КПК України, СУД, -
1.Клопотання адвоката ОСОБА_21 про повернення обвинувального акту задовольнити частково.
Повернути обвинувальний акт та додані до нього матеріали у відношенні ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України; ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України прокурору відділу прокуратури Одеської області в зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України, для усунення виявлених недоліків.
2.Скарги адвоката ОСОБА_26 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 від 23.01.2018 року задовольнити частково.
Визнати незаконною бездіяльність слідчого СВ Приморського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_27 , яка полягає в нерозгляді клопотання підозрюваного ОСОБА_12 від 15.09.2017 року про проведення процесуальних та слідчих дій у кримінальному провадженні.
4.Клопотання адвоката ОСОБА_18 щодо об`єднання кримінальних проваджень (фактично обвинувальних актів) у відношенні ОСОБА_14 задовольнити.
Об`єднати в одне провадження обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_14 за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України (№ 521/9884/17, № пр. 1-кп/521/197/18), з обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_12 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України; ОСОБА_13 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України; ОСОБА_14 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_15 обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_16 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (№ 521/1022/17; № пр. 1-кп/521/293/18).
Присвоїти єдиний номер справи та номер провадження а саме: № 521/1022/17; № пр. 1-кп/521/293/18.
5.Клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 щодо ознайомлення з матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій задовольнити.
6.Клопотання заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_5 задовольнити частково.
Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_5 на строк 60 (шістдесят) днів.
Розмір застави який визначений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.10.2017 року обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 залишити без змін.
Підстав для звільнення обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 не має.
Строк дії ухвали суду щодо продовження строку тримання під вартою становить 60 (шістдесят днів) і обчислюється з моменту закінчення строку попередньої ухвали суду, тобто з 06.02.2018 року. Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою припиняє свою дію 07.04.2018 року.
7.В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_17 щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_12 з тримання під вартою на особисту поруку відмовити.
8.В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_23 щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_16 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.
9.В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_18 щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_14 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід відмовити.
10.В задоволені клопотання адвоката ОСОБА_18 щодо залишення без розгляду цивільних позовів потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 відмовити.
Ухвала суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
Ухвала суду, може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення, через суд, який ухвалив судове рішення.
Копія ухвали негайно після її проголошення вручається учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3