Провадження № 11-кп/792/537/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 682/514/17-к Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.12.2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11
розглянула в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 14 липня 2017 року задоволено клопотання прокурора та звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності підозрюваного:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гусятин Чемеровецького району Хмельницької області, українця, громадянина України, розлученого, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 за №0000029 від 17.10.2013 року, закрито.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_12 відмовлено.

Органами досудового розслідування, ОСОБА_10 підозрюється в тому, що з листопада 2000 року він був знайомий з ОСОБА_12 , оскільки останній кілька разів купував у нього горілку. В кінці грудня 2000 року ОСОБА_12 залишив у заставу за куплену самогонку свій фотоапарат іноземного виробництва з умовою повернення його після проведення розрахунку. В подальшому ОСОБА_12 неодноразово звертався до ОСОБА_10 з вимогою повернути йому належний фотоапарат, повертаючи при цьому гроші за куплену горілку. Однак ОСОБА_10 відмовлявся повернути фотоапарат на ґрунті чого між ними виникла суперечка.

10.01.2001 року біля 11:45 години виникла чергова суперечка внаслідок відмови повернути фотоапарат, під час якої ОСОБА_12 застосував фізичну силу і вдарив ОСОБА_10 ногою в плече. ОСОБА_10 , знаходячись на сходовій площадці п`ятого поверху, біля дверей квартири АДРЕСА_2 , під час суперечки, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, з метою позбавлення життя на ґрунті помсти за нанесену образу та побої, з малої відстані здійснив постріл з рушниці в ліву середню ділянку спини ОСОБА_12 , внаслідок чого останній отримав вогнепальне поранення тулуба з пошкодженням внутрішніх органів, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що потягло тривалий розлад здоров`я, проте потерпілий з місця події втік, позбавивши ОСОБА_10 можливості довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, кваліфікуюча ознака якого є замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Крім того встановлено, що 12.01.2001 року під час проведення санкціонованого обшуку в приміщенні квартири за адресою АДРЕСА_3 , де на той час проживав ОСОБА_10 , було виявлено та вилучено: 50 г бездимного пороху «Сокіл», який згідно з висновком експерта № 15 (54) від 31.01.2001 року відноситься до вибухових речовин метальної дії; 2 патрони, які згідно з висновком експерта № 16 від 31.01.2001 року є боєприпасами до нарізної вогнепальної стрілецької зброї, які ОСОБА_10 восени 2000 року незаконно придбав на ринку в м. Славуті у невстановленої досудовим розслідуванням особи, переніс та зберігав за місцем проживання за вказаною адресою, без передбаченого законом дозволу, в порушення Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року та інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, знаряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 року.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1ст.263 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є носіння і зберігання, придбання бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

ОСОБА_10 перебував у розшуку з 08.01.2003 року, затриманий 05.10.2016 року та цього ж дня повідомлений про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

24 лютого 2017 року до місцевого суду надійшло клопотання від прокурора про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_10 у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Задовольняючи клопотання прокурора, місцевий суд виходив із того, що з дня вчинення ОСОБА_10 злочину минуло більше 15 років і останній до кримінальної відповідальності за вчинення інших злочинів на території України не притягувався.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник потерпілого подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, відмовивши у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження.

Свої вимоги аргументує тим, що ОСОБА_10 до спливу 15-річного строку з дня вчинення злочину 10.01.2001 року, вчинив 12.03.2009 року новий злочин, передбачений ч.1 ст.393 КК України, а тому перебіг строку давності перервався, що позбавляло місцевий суд підстав для задоволення клопотання прокурора.

Наголошує апелянт і на тому, що станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали, досудове слідство відносно ОСОБА_10 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.393 КК України, триває.

Заслухавши доповідь судді, позицію підозрюваного, захисника та прокурора, які вважали судове рішення законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні апеляційного суду представник потерпілого ОСОБА_9 не відмовився від підтримання апеляційної скарги, але повідомив апеляційний суд, що немає можливості висловити свою позицію на підтримку апеляційної скарги за станом здоров`я. Разом з тим будь-яких підтверджуючих документів з цього приводу апеляційному суду не надав, незважаючи на ту обставину, що медичний заклад знаходиться поруч з приміщенням суду, в якому перебував у судовому засіданні ОСОБА_9 , та судом була оголошена перерва на декілька годин і апелянт мав можливість звернутися в лікарню за медичною допомогою і надати апеляційному суду офіційну довідку про стан свого здоров`я на підтвердження хвороби, якщо вона мала місце, чого зроблено не було, а тому у апеляційного суду не було перешкод для розгляду апеляційної скарги представника потерпілого з прийняттям відповідного рішення у даному провадженні, незважаючи на не відмову від підтримання апеляційної скарги представником потерпілого.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності особи у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими ж підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, тому суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 та ч.1 ст.263 КК України, які, відповідно до положень ст.12 КК України, є особливо тяжким та тяжким злочином.

Подія злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, мала місце 10.01.2001 року, а злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України 12.01.2001 року.

Згідно з п.5 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 15 років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Ця норма кримінального закону є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.
З врахуванням того, що з дня вчинення ОСОБА_10 злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 та ч.1 ст.263 КК України, минуло більше 15 років, місцевий суд обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та звільнив ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, з чим і погоджується колегія суддів.

Судова колегія визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника потерпілого про те, що у суду не було законних підстав вважати, що в кримінальному провадженні закінчилися строки давності, так як підозрюваний вчинив 12.03.2009 року новий злочин, передбачений ч.1 ст.393 КК України, по якому триває досудове розслідування, а тому перебіг строку давності у нього перервався.

Такі твердження автора апеляційної скарги порушують принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст.17 КПК України, яка випливає зі ст. 62, 129 п.3 Конституції України, п.2 ст.11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п.2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Обґрунтовано суд першої інстанції при закритті кримінального провадження залишив без розгляду цивільний позов потерпілого, роз`яснивши у мотивувальній частині ухвали, що право потерпілого на відшкодування заподіяної злочином шкоди в даному випадку може бути реалізовано в порядку цивільного судочинства.

Як вважає колегія суддів, судове рішення в цій частині достатньо мотивовано, з посиланням на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, відповідно до яких, що узгоджується й з викладеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 02 липня 2004 року №13 "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих", у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається, потерпілому роз`яснюється право звернутися з позовними вимогами в порядку цивільного судочинства без сплати державного мита. Також згідно з вимогами ч.7 ст.128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Тобто, невідшкодування обвинуваченим з будь-яких причин під час досудового слідства або судового розгляду заподіяної шкоди, так само як і не визнання ним цивільного позову в кримінальному провадженні, не є перешкодою для звільнення такої особи від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі не наведено належним чином умотивованих, переконливих доводів на обґрунтування того, що під час судового розгляду кримінального провадження неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів, не встановивши підстав для скасування судового рішення, відмовляє у задоволенні апеляційної скарги представника потерпілого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2017 року, якою звільнено підозрюваного ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .