Справа № 367/2459/17
Провадження № 1-кп/367/307/2017
У Х В А Л А
10 листопада 2017 року Ірпінський міський суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному 27.12.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004252, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, -

в с т а н о в и в:
До Ірпінського міського суду з Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 27.12.2016р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004252, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону і його можливо призначити до слухання.

Захисник вказувала на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України), тому що обвинувачення є не конкретизованим і не зрозумілим, а сам обвинувальний акт складено по провадженню, яке було відкрито за іншим злочином. У зв?язку з цим просила повернути обвинувальний акт прокурору.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Оглянувши обвинувальний акт, суд дійшов висновку, що він не відповідає вимогам КПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про:

1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;

3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;

5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування;

7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.

У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження.
Слідчий невідкладно у письмовій формі повідомляє керівника органу прокуратури про початок досудового розслідування, підставу початку досудового розслідування та інші відомості, передбачені частиною п`ятою цієї статті (ч. 6 ст. 214 КПК України).

Зазначеним нормам закону кореспондують норми Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, яке затверджено Наказом Генерального прокурора України від 17.08.12 № 69 (з подальшими змінами) на виконання вимог ч. 2 ст. 214 КПК України.

Згідно з п. 2.8 цього Положення у разі зазначення у заяві, повідомленні про декілька вчинених кримінальних правопорушень або які були виявлені безпосередньо прокурором, слідчим чи працівником іншого підрозділу незалежно від часу їх учинення, наявності осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, відомості про них заносяться до Реєстру за кожним правопорушенням окремо.

Судом встановлено, що згідно витягу з кримінального провадження № 0004252 (а.с. 92) відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 27.12.2016 р. у зв?язку з надходженням 27.12.2016 р. заяви ОСОБА_6 про те, що службові особи вимагають у неї надання їм неправомірної вигоди. Підозрюваними зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 1 ст. 368 КК України до кримінальної відповідальності притягуються за прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Отже, диспозиція цієї норми охвачує декілька окремих складів злочину. Тому одержання службовою особою неправомірної вигоди і прохання надати таку неправомірну вигоду є окремими злочинами.

Виходячи зі змісту обвинувального акту, що надійшов до суду, ОСОБА_5 звинувачують у тому, що він 11.01.2017 р. та 16.01.2017 р., будучи службовою особою, отримав неправомірну вигоду. При цьому, він не звинувачується у проханні 27.12.2016 р. надати таку неправомірну вигоду.

Жодних даних про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення обвинуваченим злочинів 11.01.2017 р. та 16.01.2017 р. суду не надано.

Суд не приймає до уваги посилання прокурора на те, що відбулась зміна правової кваліфікації правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.12.2016р., оскільки не може бути змінена кваліфікація дій, які ще 27.12.2016 р. не були скоєні.

Суд не бере до уваги витяг з кримінального провадження №0004252 від 29.07.2017 р. (а.с. 95), де у фабулі зазначено, що кримінальне провадження відкрито у зв?язку з надходженням 27.12.2016 р. заяви ОСОБА_6 про те, що службові особи вимагали та отримали у неї неправомірну вигоду, оскільки в заяві від 27.12.2016 р. не могли бути вказані дані про злочини, які вчинені у майбутньому, 11.01.2017 р. та 16.01.2017 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Отже, обвинувальний акт від 28.02.2017 р. не відповідає зазначеним вище вимогам КПК України, тому що його складено у кримінальному провадженні, відомості про яке не було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Однак, обвинувальний акт не містить вказівки у вчиненні якого злочину обвинувачується ОСОБА_5 з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, зазначено лише: «Формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 386 КК України».

До того ж, обвинувальний акт містить суперечності, а саме: ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він 11.01.2017 р. отримав від ОСОБА_7 5 000,00 грн., як частину неправомірної вигоди, але при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення жодних таких обставин не зазначено.

Також не зазначено де саме в приміщенні Ірпінської міжрайонної МСЕК перебувала ОСОБА_6 , коли передавала неправомірну вигоду ОСОБА_7 11.01.2017 р. та 16.01.2017 р.

Не вказано також коли було узгоджено між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 суму коштів, які повинна була надати ОСОБА_6 , хоч ця обставина має значення для визначення наявності попередньої домовленості.

Зазначені вище недоліки обвинувального акту позбавляють обвинуваченого права знати у чому він конкретно обвинувачується і мати змогу спростовувати такі обставини, збирати докази для цього і надати їх в подальшому суду, тобто захищатись від обвинувачення, а суд позбавляє можливості роз?яснити обвинуваченому у чому він обвинувачується.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_8 звернулась зі скаргою на дії слідчого та прокурора в кримінальному провадженні, в якій просила визнати протиправними дії слідчого Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 у складанні обвинувального акту від 28.02.2017 р. у кримінальному провадженні, внесеному 27.12.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004252, по факту отримання ОСОБА_5 неправомірної вигоди; Визнати протиправними дії прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 , які полягають у затвердженні та направленні до суду обвинувального акту від 28.02.2017 р. у кримінальному провадженні, внесеному 27.12.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004252, по факту отримання ОСОБА_5 неправомірної вигоди.

Свою скаргу мотивувала тим що слідчий ОСОБА_9 здійснював слідчі дії, склав обвинувальний акт, який затвердив та направив до суду прокурор ОСОБА_3 , по обвинуваченню ОСОБА_5 в отриманні неправомірної вигоди, в той час, як відомості про такий злочин не було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали зазначену скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення скарги, оскільки відомості про кримінальне правопорушення було внесено на підставі заяви ОСОБА_6 від 27.12.2016 р., а в подальшому дії обвинуваченого було перекваліфіковано, про що було винесено підозру.

Суд заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши надані суду докази, дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено у вказаному вище нормативному обґрунтуванні (ч. 3 ст. 214 КПК України), здійснення досудового розслідування допускається лише після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Жодних даних про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення обвинуваченим злочинів 11.01.2017 р. та 16.01.2017 р. суду не надано.

Суд не приймає до уваги посилання прокурора на те, що відбулась зміна правової кваліфікації правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.12.2016р., оскільки не може бути змінена кваліфікація дій, які ще 27.12.2016 р. не були скоєні.

Суд не бере до уваги витяг з кримінального провадження №0004252 від 29.07.2017 р. (а.с. 95), де у фабулі зазначено, що кримінальне провадження відкрито у зв?язку з надходженням 27.12.2016 р. заяви ОСОБА_6 про те, що службові особи вимагали та отримали у неї неправомірну вигоду, оскільки в заяві від 27.12.2016 р. не могли бути вказані дані про злочини, які вчинені у майбутньому, 11.01.2017 р. та 16.01.2017 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Отже, дії слідчого Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 у складанні обвинувального акту від 28.02.2017 р. у кримінальному провадженні, внесеному 27.12.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004252, по факту отримання ОСОБА_5 неправомірної вигоди та дії прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 , які полягають у затвердженні та направленні до суду такого обвинувального акту є протиправними, оскільки вчинені без внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291, 314, 315 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості від 28.02.2017 р., укладеної між прокурором та ОСОБА_5 .

Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 27.12.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004252, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 10 днів.

Задовольнити скаргу захисника ОСОБА_8 на дії слідчого та прокурора.

Визнати протиправними дії слідчого Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 у складанні обвинувального акту від 28.02.2017 р. у кримінальному провадженні, внесеному 27.12.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004252, по факту отримання ОСОБА_5 неправомірної вигоди.

Визнати протиправними дії прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 , які полягають у затвердженні та направленні до суду обвинувального акту від 28.02.2017 р. у кримінальному провадженні, внесеному 27.12.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004252, по факту отримання ОСОБА_5 неправомірної вигоди.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 15.11.2017 р. о 08 год 30 хв.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_1