УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю особи володільця майна ОСОБА_2

при секретарі ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва клопотання ОСОБА_2 про скасування заходу забезпечення кримінального провадження арешту нерухомого майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000566, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 03 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва надйшло клопотання ОСОБА_2 , в якому останній просить скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року у кримінальному провадженні 0000566, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 червня 2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав своє клопотання та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.
Слідчий, за яклопотанням якого було накладено арешт на майно, у судове засідання не з*явився, про розгляд клопотання був повідомлений належним чином, що не є перешкодою для розгляду клопотання по суті.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення заявника ОСОБА_2 ,слідчий суддя дійшов наступного висновку.
У судовому засіданні встановлено, що у провадженні СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження № 0000566 від 06.06.2016 за ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року було накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , та квартиру АДРЕСА_2 .
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт жилих приміщень, щодо яких йдеться у клопотанні, слідчий суддя керувався ч. 2 ст. 170 КПК України, відповідно до якого арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки нерухоме майно є предметом кримінального правопорушення
При цьому слідчим слідчому судді не доведено, які саме матеріали кримінального провадження, здобуті в ході досудового розслідування, послугували підставою для розумних підозр вважати, що арештоване майно є доказом злочину.
Не містить ухвала слідчого судді і посилання на конкретні обставини, які свідчать про те, що незастосування судом заборони користування та розпорядження вищевказаним нерухомим майном призведе до його пошкодження, знищення та/або передачі, що, в сукупності з вищевикладеним, дає слідчому судді достатні підстави для висновку про наявність підстав для скасування накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року арешту в частині заявлених ОСОБА_2 у клопотанні
Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з 06 червня 2016 року, питання про арешт нерухомого майна вирішено ухвалою слідчого судді від 03 березня 2017 року, в той час як на момент звернення власника майна до суду в порядку ст. 174 КПК України та розгляду слідчим суддею відповідного клопотання про скасування арешту майна жодній особі не повідомлено про підозру та не пред`явлено обвинувачення, що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків, та істотно порушує безумовне право власності ОСОБА_2 на таке майно.
Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Разом з тим, станом на час ухвалення судового рішення про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 , жодних слідчих дій щодо його особи не проводилось, до слідчого останній не викликалвся, відносно нього не приймалось рішень щодо процесуального статусу, що не було спростовано слідчим у судовому засіданні.

Зазначені доводи належними, допустимими та достатніми в розумінні положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України доказами не спростовані. Так, слідчому судді не надано доказів, які б свідчили про наявність незаконної кримінально-караної діяльності ОСОБА_2 з іншими невстановеними особами, які імовірно фігурують у кримінальному провадженні, чи щодо пред*явлення повідомлення про підозру будь-кому з осіб, здійснення будь-яких процесуальних дій тощо.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Зазначені вище обставини дають слідчому судді достатні підстави для висновку про необхідність задоволення клопотання ОСОБА_2 , та скасування арешту в частині належного останньому майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року. У свою чергу, підлягає скасуванню і заборона відчуження, розпорядження та/або користування вищевказаним нерухомим майном.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
КлопотанняОСОБА_2 задовольнити.
Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000566, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя