Справа № 333/5310/17
Провадження № 1-кп/333/562/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2017 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003462 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дніпровка, Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, українця, громадянина України, неодруженого, маючого вищу освіту, офіційно не працевлаштованого, який місця реєстрації не має, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
24.08.2017 р. приблизно о 14 год. 40 хв. ОСОБА_4 , знаходився поблизу будинку № 8 по вул. Європейська в м. Запоріжжі, де у нього виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна. Далі, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, діючи умисно, з корисливих мотивів, підбіг до потерпілої ОСОБА_6 та шляхом ривку з шиї, відкрито викрав майно останньої, а саме: - золотий ланцюжок довжиною 50 см, 585 проби, вагою 5,5 грам, вартістю 7000 грн.; - золоту підвіску у вигляді «православного хрестика», 585 проби, вагою 4,5 грам, вартістю 6000 грн. Після чого, ОСОБА_4 зник з місця вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 13 000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 при допиті в судовому засіданні визнав себе винним в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, розкаявся. Пояснив, що дійсно 24.08.2017 р. приблизно о 14 год. 40 хв. знаходився поблизу будинку № 8 по вул. Європейська в м. Запоріжжі, де підбіг до потерпілої ОСОБА_6 та шляхом ривку з шиї, відкрито викрав у останньої золотий ланцюжок та золоту підвіску у вигляді «православного хрестика». Після чого, зник з місця вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази кримінального провадження судом не досліджувались. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, оскільки ОСОБА_4 в судовому засіданні не оспорював факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України при вищезазначених обставинах, учасники судового провадження проти цього не заперечували. Фактичні обставини справи є доведеними, суд вважає їх доведеними та визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд вважає, що органами досудового розслідування правильно кваліфіковані його дії за ч. 1 ст. 186 КК України, оскільки своїми діями ОСОБА_4 скоїв грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна.

При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст. 65 КК України. Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Так, судом враховується, що скоєне ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання: відсутні.

З огляду на викладене, враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, а також ті обставини, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, частково відшкодував завдану матеріальну шкоду, позицію потерпілої, яка не наполягала на призначенні покарання у виді позбавлення волі, суд дійшов висновку, що для виправлення ОСОБА_4 і для попередження вчинення останнім нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати йому покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні просив суд застосувати відносно останнього Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року та звільнити його від призначеного покарання оскільки вчинене кримінальне правопорушення є середньої тяжкості, обвинувачений повністю визнає свою вину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з наслідками застосування амністії ознайомлений.

Прокурор та потерпіла не заперечили проти застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Статтею 85 КК України унормовано, що на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Частиною 1 ст. 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 р. набув чинності Закон України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 р. за № 1810-VIII, дія якого поширюється на осіб, які вчинили злочини, до дня набрання ним чинності включно (ст.13 названого Закону).

Згідно з ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Пунктом «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» визначено, що звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчинені умисного злочину, який не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , частково відшкодував потерпілій матеріальні збитки на суму 2000 грн. та обвинувачується у скоєнні злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році", судом не встановлено, амністія щодо нього не застосовувалась. Отже, на обвинуваченого поширюється дія Закону України "Про амністію у 2016 році" та останній підлягає звільненню від відбування покарання.

Судом роз`яснено обвинуваченому наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє його від обов`язку відшкодувати потерпілій заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.
ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 суму матеріальної шкоди в розмірі 13 000 грн. та моральної шкоди в сумі 5000 грн.

В судовому засіданні 05.10.2017 р. потерпіла повідомила суд, що відмовляється від позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди та просила суд задовольнити лише матеріальні збитки.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла таку шкоду.

З огляду на викладене, враховуючи, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, а шкода станом на час розгляду справи в суді відшкодована частково в сумі 2000 грн., суд дійшов висновку про часткове задоволення заявленого позову в сумі 11 000 грн. У задоволенні іншої частини вимог судом відмовляється через необґрунтованість.

Судові витрати та речові докази в ідсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 373, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в строк призначеного покарання зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення за період з 24 серпня 2017 р. по 29 серпня 2017 р.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнитиОСОБА_4 від відбування покарання.
Після набрання вироком законної сили зобов`язати ТУ ДСА в Запорізької області повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 35000 грн., яка була ним внесена за рахунковий рахунок ТУ ДСА в Запорізькій області 29 серпня 2017 р.
Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_4 майнової шкоди в сумі 13 000 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 - 11 000 (одинадцять тисяч) грн. 00 коп. майнової шкоди.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1