Ухвала
Іменем України
27 лютого 2018 р.

м. Київ
справа № 726/1677/17

провадження № 51-3104 ск 18
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 29 грудня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_4 ,
встановив:
вироком Садгірського районного суду м. Чернівців від 31 жовтня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 368 Кримінального кодексу України (далі КК) на 2 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на строк 2 роки.
Ухвалено змінити ОСОБА_4 запобіжний захід із застави на тримання під вартою, строк відбуття покарання йому визначено обчислювати з 31 жовтня 2017 року та зарахувати в строк відбуття покарання перебування його під вартою з 01 серпня 2017 року по 21 серпня 2017 року.
Згідно з вироком, ОСОБА_4 в травні 2017 року, діючи з метою незаконного збагачення, повідомив ОСОБА_5 , який займається купівлею продажем підакцизних товарів, що може посприяти йому у безперешкодному перевезенні таких товарів, а також зазначив, що за кожну таку поїздку перевезення той має передавати йому грошові кошти в якості неправомірної вигоди в сумі від 100-250 доларів США, а саме: 100 доларів США у випадку перевезення тютюнових виробів легковим автомобілем та 250 доларів США за кожну поїздку мікроавтобусом, на що ОСОБА_5 , побоюючись вилучення працівниками патрульної поліції товарів, на таку пропозицію погодився.
В результаті зазначеної домовленості, ОСОБА_4 розуміючи, що діє як працівник поліції, тобто як службова особа правоохоронного органу, усвідомлюючи неправомірність своїх дій, 26 липня 2017 року отримав від ОСОБА_5 в якості неправомірної вигоди кошти в сумі 400 доларів США, що по курсу НБУ становило 10336 грн., за безперешкодне перевезення тютюнових виробів, помаркованих марками акцизного податку.
Також, 01 серпня 2017 року під час зустрічі ОСОБА_5 зі ОСОБА_4 , останній, маючи намір отримати чергову частину коштів в якості неправомірної вигоди, сказав ОСОБА_5 залишити обумовлену суму 400 доларів США працівнику станції технічного обслуговування в м. Чернівці, що знаходиться неподалік кафе-ресторану «Еней», у якого в подальшому ОСОБА_4 особисто, або через знайомих, мав вказані кошти забрати. На виконання такої домовленості ОСОБА_5 передав працівнику станції технічного обслуговування кошти в сумі 400 доларів США, що станом на 01 серпня 2017 року становило 10340 грн., для подальшої передачі інспектору Управління патрульної поліції в м. Чернівці ОСОБА_4 в якості неправомірної вигоди за сприяння при перевезенні підакцизних товарів.
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області 29 грудня 2017 року вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 31 жовтня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_4 змінено в частині призначеного покарання та постановлено вважати останнього засудженим за вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 368 КК України та призначено йому покарання у виді 6 місяців арешту з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно господарських обов`язків на строк 2 роки.

В решті вирок районного суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення ОСОБА_4 , яке є умисним, корисливим, закінченим, корупційним злочином, що відноситься до категорії середньої тяжкості. Крім того, прокурор зазначає, що судом апеляційної інстанції безпідставно залишено поза увагою той факт, що злочинна діяльність ОСОБА_4 була припинена тільки завдяки діям працівників правоохоронного органу та обставину, що ОСОБА_4 вчинив злочин у сфері службової діяльності, будучи працівником правоохоронного органу. Вважає, що ОСОБА_4 заслуговує на призначення найбільш суворого покарання у виді позбавлення волі, оскільки інші більш м`які види покарання, які передбачені санкцією частини 1 статті 368 КК, будуть недостатніми для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 368 КК, та кваліфікація його дій в касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються.
Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_4 покарання внаслідок м`якості є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 65 КК при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, суд апеляційної інстанції, змінюючи вирок та призначаючи засудженому покарання у виді 6 місяців арешту з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на строк 2 роки, врахував, що санкція інкримінованої ОСОБА_4 статті передбачає і більш м`які види покарань, ніж призначене покарання судом першої інстанції, тяжкість вчиненого ОСОБА_4 злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, ту обставину, що останній раніше не судимий і не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, а також пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, повне визнання ним своєї вини та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Вказані обставини надали суду апеляційної інстанції підстави для висновку, про можливість призначення ОСОБА_4 покарання у виді 6 місяців арешту з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на строк 2 роки, оскільки саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Висновки суду апеляційної інстанції щодо обраної засудженому форми відбування покарання у суду також сумнівів не викликають, оскільки при призначенні покарання враховувалися та оцінювалися всі обставини, на які покликається прокурор у касаційній скарзі. При тому, що врахуванню підлягають обставини у їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це ставить вимогу прокурор.
Ухвала ж суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КК.
Таким чином, з касаційної скарги прокурора та наданих до неї судових рішень суд не вбачається підстав для її задоволення.
На підставі викладеного та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, суд

постановив:

відмовити прокурору, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 29 грудня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3