Справа № 530/1183/17
Номер провадження 1-кп/530/120/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"28" вересня 2017 р. Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Зіньків Полтавської області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000364 від 28.07.2017 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця станиці Староніжньостебліївській, Красноармійського району, Краснодарського краю, Російської Федерації, українця, громадянина України, освіта вища, не працюючого, розлученого, судимості не має, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
28.09.2017 року, близько 01 год. 00 хв., по вул.Незалежності в смт.Опішня Зіньківського району Полтавської області рухався автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2001 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ТОВ «БАЗІС ГРУПП» та який, на підставі договору оренди №001 від 16.04.2013, перебуває в користуванні ТОВ «СТАНДАРТЕНЕРГО». Керував даним транспортним засобом, працівник ТОВ «СТАНДАРТЕНЕРГО» ОСОБА_5 , за яким, відповідно до наказу №03/АЗ від 03.01.2017 року ТОВ «СТАНДАРТЕНЕРГО» закріплено орендований автомобіль.
У вказаний час, поблизу будинку №2 по вул.Незалежності в смт. Опішня Зіньківського району ОСОБА_5 , на вимогу ОСОБА_4 , зупинив автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та не вимикаючи двигуна, залишив салон даного транспортного засобу.
Під час сварки між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в подальшому у ОСОБА_4 раптово виник умисел на незаконне заволодіння автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 . ОСОБА_4 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне заволодіння автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку експерта № 97 від 16.08.2017 року становить 164282 (сто шістдесят чотири тисячі двісті вісімдесят дві) гривні 26 копійок, скориставшись відсутністю будь-яких осіб, в тому числі водія ОСОБА_5 в ньому, сів до салону даного транспортного засобу. Після цього, ОСОБА_4 , всупереч волі власника та законного користувача автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що ОСОБА_5 залишив ввімкненим двигун вказаного автомобіля, привів в рух даний транспортний засіб та керуючи ним, з метою відпочинку в розважальних закладах, прибув із смт.Опішня Зіньківського району Полтавської області до м.Полтава, тим самим незаконно заволодів зазначеним вище транспортним засобом.
Таким чином, своїми умисними протиправними діями які виразились у незаконному завододінні транспортним засобом, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.289 КК України.
Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.
Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні даних кримінальних правопорушень, судом перш за все враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини, якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національнимі європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.
Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.
Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.
Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_4 , показав, що свою вину в інкримінуємому йому злочині визнав в повному обсязі, в повному обсязі визнав фактичні обставини справи. Будучи допитаним в судовому засіданні дав покази аналогічні описовій частині вироку. Просить суд призначити покарання згідно чинного законодавства. Просить вибачення у потерпілих.

В судовому засіданні потерпілий, ОСОБА_6 показав, що 28.09.2017 року, близько 01 год. 00 хв., по вул.Незалежності в смт.Опішня, Зіньківського району, Полтавської області він керував автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», з реєстраційним номером НОМЕР_1 . Обігнавши мопед та проївхаши певну відстань він у дзеркало заднього виду побачив, що покажчиком світла йому позаду хтось показує сигнали. Зупинившись на вулиці, до нього доїхали на мопеді два чоловіка. ОСОБА_5 , почав розмову з одним із них. Під час розмови приєднався інший чоловік, як потім він узнав це був ОСОБА_7 . В процесі розмови, яка переросла в сварку, ОСОБА_5 добровільно вийшов із свого автомобіля, забравши свої документи, при цьому не заглушивши двигуна автомобіля та залишивши ключі в замку запалення. Поки він вів розмову, як потім дізнався від ОСОБА_8 , інший, а саме ОСОБА_7 , скористався, що ОСОБА_9 знаходиться поза межами автомобіля, не в салоні, ввімкнув передачу та поїхав. По дорозі ОСОБА_7 вимкнув власноручно ручні гальма. На його думку, було в той вечір використано біля 10 літрів пального. На запитання головуючого, пояснити правомірність користування ним, ОСОБА_5 , автомобілем о 1 год. ночі, вказав, що йому дали вказівку керівники, які саме він не пам`ятає. Міру покарання просить вибрати згідно закону.
Представник потерпілого ТОВ «БАЗІС ГРУПП» ОСОБА_10 суду показала, що автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», з реєстраційним номером, НОМЕР_1 , який належить ТОВ «БАЗІС ГРУПП» передано в користування ТОВ «СТАНДАРТЕНЕРГО». 28.07.2017 року дізналася, що їхнім автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» незаконно заволоділи. В той же день працівники поліції знайшли їх автомобіль. На даний час автомобіль використовується працівниками ТОВ «СТАНДАРТЕНЕРГО» по призначенню. Цивільний позов в судовому засіданні заявляти не будуть. Міру покарання просить вибрати згідно закону, але не позбавляти волі - суворо не карати.

Прокурор в судовому засіданні, в зв`язку з тим, що обвинувачений вину у вчинених злочинах визнав повністю за обставин викладених в обвинувальному акті, запропонував визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом було визнано недоцільним дослідження показів свідків і інших доказів стосовно фактичних обставин справи, зібраних в ході дізнання та досудового слідства, так як вони правильно усвідомлюються обвинуваченим та іншими учасниками процесу і ніким не оспорюються.
Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченого, ОСОБА_4 ,потерпілого, ОСОБА_5 , представника потерпілого ТОВ «БАЗІС ГРУПП», ОСОБА_10 ,а також дослідив матеріали, які характеризують ОСОБА_4 .Докази по справі не досліджувалися, в зв`язку з тим, що суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Оцінивши докази у своїй сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 ..

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_4 ,достатнє і необхідне для його виправлення і недопущення в подальшому скоєння ним злочинів, суд враховує, що він вину визнає повністю і щиро кається в здійсненому, активно сприяв розкриттю злочину, його майновий стан, і вважає ці обставини, такими що пом`якшують покарання.

Суд також бере до уваги, що в судовому засіданні не було надано доказів правомірності використання ОСОБА_5 28.09.2017 року о 1 годині ночі автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ТОВ «БАЗІС ГРУПП» та знаходиться у користуванні ТОВ «СТАНДАРТЕНЕРГО». Не було надано ні шляхового листа, ні того, що ОСОБА_5 пройшов медичний огляд перед виїздом, ні того, що автомобіль перед виїздом був справний відмітки майстра або іншої людини, на яку покладено дані функціональні обов`язки. Немає доказів, що ОСОБА_5 пройшов інструктаж з техніки безпеки в нічний час, на які посилався ОСОБА_5 в судовому засіданні.
Згідно наказу №03/АЗ від 03.01.2017 року ТОВ «СТАНДАРТЕНЕРГО» закріплено орендований автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», з реєстраційним номером НОМЕР_1 за електромонтером з обслуговування електроустановок ОСОБА_5 . В п.2 даного наказу вказано, що він має право використовувати автомобіль по невідкладних службових питання у вихідні та святкові дні (т.2 а.с.44) та нічого не вказано про використання водієм автомобіля в ночі.
Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні.

Підстав для застосування ст. 69 КК України обвинуваченому ОСОБА_4 суд не вбачає.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.
Статттею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, та того, що ОСОБА_4 ,раніше не судимий, скоїв злочин передбачений ст. 286 ч 1 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до середньої тяжкості злочину; вчиненого злочину, характеру і розміру завданих збитків, суспільної небезпеки скоєного злочину, обставин справи та наслідків, а також особи ОСОБА_4 ,думки потерпілого, та представника потерпілого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати йому покарання, передбачене чинним законодавством.

Дискреційні повноваження суду визнаються Європейським судом з прав людини, який у пункті 77 рішення в справі "Довженко проти України" від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
З огляду на юридичну суть та зміст положень ст.ст.50,65 КК України, суд також вважає, що захід примусу відносно ОСОБА_4 ,внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить його додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення.

Згідно медичного огляду від 28.07.2017 року ознак вживання алкоголю та наркотичних засобів у ОСОБА_4 не виявлено (т.2 а.с.135).

Речові докази по справі: мопед марки «Suzuki», передано на зберігання власниці ОСОБА_11 ; автомобіль марки «Фольцваген - Т4» білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , передано на зберігання директору ТОВ «БАЗІС ГРУПП» ОСОБА_10 ; барсетка, в якій знаходився мобільний телефон марки «Iphone», пачка сигарет та грошові кошти в сумі 13 гривень, передано на зберігання власнику ОСОБА_12 ; сліди папілярних узорів пальців рук, які були виявлені та вилучені під час огляду автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 - передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського відділення поліції Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області.
Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати становлять: за проведення судово-трасологічної експертизи 395 грн. 48 копійок, 593 гривні 22 копійки за проведення автотоварознавчої експертизи.
Згідно ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Суд бере до уваги, що ст. 289 КК України має примітку в якій вказано розмір матеріальної шкоди, а тому слідчий був зобов`язаний її встановити для правильної кваліфікації, а тому в цій частині судові витрати підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_4 ..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368 - 371,373-376, 380 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та призначити покарання у виді 3 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Підстав для продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Речові докази по справі: мопед марки «Suzuki», який передано на зберігання власниці ОСОБА_11 залишити у її власності; автомобіль марки «Фольцваген - Т4» білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який передано на зберігання директору ТОВ «БАЗІС ГРУПП» ОСОБА_10 залишити у її власності; барсетку, в якій знаходився мобільний телефон марки «Iphone», пачка сигарет та грошові кошти в сумі 13 гривень, яку передано на зберігання власнику ОСОБА_12 залишити у її власності; сліди папілярних узорів пальців рук, які були виявлені та вилучені під час огляду автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 та які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського відділення поліції Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області - знищити.
Стягти з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця станиці Староніжньостебліївській, Красноармійського району, Краснодарського краю, Російської Федерації, не працюючого, ік. код НОМЕР_2 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , на користь держави 988 (девятсот вісімдесят вісім) грн. 70 коп. за виконання судових експертиз.

Вирок може бути оскаржений через Зіньківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області ОСОБА_1