Справа № 522/1078/18
Провадження № 1-кс/522/1075/18
У Х В А Л А

06 березня 2018 року
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 за участю ОСОБА_3 , представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділу Приморського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:
Слідчий слідчого відділу Приморського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням, погодженим із прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 про накладення арешту на майно.
Як вбачається з клопотання слідчого,
Досудовим розслідуванням встановлено, що 03.03.2017 до чергової частини Приморського відділу поліції в місті Одеса Головного управління Національної поліції в Одеській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення звернувся громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що невстановлена особа, приблизно в грудні місяці 2016 року, знаходячись на території м. Дніпро, при продажі потерпілому автомобіля марки RENGE ROVER, 2005 року випуску, Литовської реєстрації, реєстраційний номер НОМЕР_1 , надала підроблені документи на вищевказаний автомобіль.
За результатами розгляду матеріалів та викладених в них фактів, 04.03.2017 слідчим відділом Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області розпочате кримінальне провадження внесене до ЄРДР під №0001162 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.
В ході досудового розслідування допитано в якості потерпілого ОСОБА_7 , згідно показів якого встановлено, що приблизно в грудні місяці 2016 року, знаходячись на автомобільній заправній станції ОККО розташованій за адресою: м. Одеса, вул. Об`їздна дорога, 20, останній залишив свій автомобіль марки LAND ROVER DISCOVERY 3, 2005 року випуску, Литовської реєстрації, реєстраційний номер НОМЕР_1 громадянину на ім`я ОСОБА_3 , задля подальшої реалізації. В подальшому, потерпілому не було надано жодних грошових коштів від продажу зазначеного автомобіля та не відомо місцезнаходження автомобіля.
В подальшому, місцезнаходження вказаного автомобіля було встановлено у зв`язку з чим слідчо-оперативною групою Приморського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області зазначений автомобіль було вилучено та поміщено на територію Приморського ВП в м. Одеса за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 42.
Приймаючи до уваги, що вищевказаний автомобіль марки Land ROVER DISCOVERY, 2005 року випуску, Литовської реєстрації, реєстраційний номер НОМЕР_1 , має суттєве значення для проведення подальшого досудового розслідування по вищевказаному кримінальному провадженню та є речовим доказом, крім цього встановленні достатні підстави вважати, що вказаний вище транспортний засіб експлуатується на території України незаконно, та передання його на відповідальне зберігання зацікавленим особам може викликати реальну загрозу незаконного продажу (відчуження), знищення або переховування вказаного автомобіля.
Посилаючись на вищевикладене, слідчий просив накласти арешт із забороною користування та розпорядження на автомобіль марки LAND ROVER DISCOVERY, 2005 року випуску, Литовської реєстрації, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , без виклику зацікавлених осіб.
Володілець майна та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на відсутність підстав для цього.
Розглянувши клопотання слідчого, заслухавши сторони кримінального провадження, вивчивши надані до клопотання матеріали суд приходить до висновку про необхідність відмови слідчому у задоволенні клопотання з наступних підстав:

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Як вбачається із клопотання слідчого і пояснень представника володільця майна, на даний час, жодну особу не повідомлено про підозру.
Слідчий суддя вважає, що підстав для накладення арешту на даний час не вбачається, оскільки в даній ситуації вбачаються охнаки цивільно-правових відносин.
Крім того, обмеження особи володіння своїм майном не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про яку йдеться в клопотанні слідчого.
Також, органом досудового розслідування не було встановлено осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні органу досудового розслідування в особі слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
За таких обставин, в результаті аналізу клопотання та наданих суду матеріалів, суд змушений прийти до висновку, що клопотання слідчого є не обґрунтованим, слідчим та прокурором не доведені достатні підстави у зв`язку з якими потрібно накласти арешт, відтак зазначене клопотання задоволенню не підлягає.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 22, 132, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Слідчому слідчого відділу Приморського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 в задоволенні клопотання про арешт майна - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1