У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2018 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, громадянина України, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,
та клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , -
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою кримінальне провадження № 120 162 204 700 077 30 від 06 жовтня 2016 року стосовно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, повернуто прокурору Харківської області.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою продовжено до 24 березня 2018 року.
На обґрунтування прийнятого рішення про повернення обвинувального акта, суд першої інстанції послався на те, що всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, відповідно до яких обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення, досліджуваний обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин провадження та виклад формулювання обвинувачення, які є ідентичними.
Також в обвинувальному акті не зазначено місця вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, а лише є посилання на те, що останній отримав від різних осіб грошові кошти, якими розпоряджався згідно розробленого злочинного плану, а тому, як зазначено в ухвалі, суд першої інстанції, оскільки місце вчинення правопорушень встановити неможливо, не в змозі здійснити перевірку підсудності обвинувального акта.
Окрім того, в обвинувальному акті містяться суми грошових коштів в перерахунку відповідно до офіційної інформації НБУ на гривню, проте офіційного курсу НБУ станом на дату вчинення злочинів не вказано, хоча ці обставини можуть безпосередньо впливати на кваліфікацію вчинених дій обвинуваченого, та, в свою чергу, унеможливлює їх перевірку судом.
Обґрунтував суд своє рішення і щодо продовження строку запобіжного заходу.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року, як таку, що винесена з порушенням вимог закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Так, прокурор не погоджується з висновками суду, що є підставою для повернення обвинувального акта тотожність викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, оскільки в обвинувальному акті фактичні обставин кримінального правопорушення викладені так, як вважає встановленими прокурор з урахуванням наявних доказів, а тому, оскільки під час підготовчого судового засідання не передбачено надання доказів та їх дослідження, то висновки суду першої інстанції, на переконання прокурора, суперечать фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті.
Таким чином, як зазначає прокурор, суд при проведенні підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 вийшов за межі питань, які вирішуються судом на вказаній стадії процесу та необґрунтовано надав оцінку тим обставинам, які підлягають перевірці безпосередньо під час судового розгляду.
Незрозумілою, на думку прокурора, є підстава для повернення обвинувального акта, на яку послався суд першої інстанції, це не встановлення місця вчинення правопорушень, оскільки в обвинувальному акті вказано місце вчинення кримінальних правопорушень, а отже і посилання суду на неможливість здійснення перевірки підсудності обвинувального акта - є безпідставна.
Крім того, звертається увага прокурора і на приписи ст. 28 КПК України, якою передбачені розумні строки кримінального провадження, а повернення обвинувального акта прокурору з підстав не передбачених законом, як зазначає прокурор, не сприяє повному, всебічному та об`єктивному встановленню обставин кримінального правопорушення та поновленню порушених конституційних прав громадян, особливо потерпілих.
До суду апеляційної інстанції подано клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 до 60 діб.
Обгрунтовуючи заявлене клопотання прокурор послався на те, що строк дії запобіжного заходу закінчується 24 березня 2018 року, проте зміна раніше обраного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 недоцільна, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду корисливих особливо тяжких злочинів проти власності, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, а зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 ніде не працює та не має офіційного джерела доходів, основним джерелом його доходів була злочинна діяльність по заволодінню чужим майном шляхом обману, у зв`язку з чим наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою у подальшому може продовжити злочину діяльність, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, предметів чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, знаходячись на свободі може незаконно вплинути на свідків чи потерпілих шляхом застосування психологічного та фізичного тиску стосовно них, а також вплинути на інших співучасників вчинення вказаних злочинів, які на даний час не встановлені, переховуватись від органів досудового розслідування, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Потерпілі у провадженні належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду провадження судом апеляційної інстанції.
Їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючої судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, пояснення захисника та обвинуваченого, які щодо рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурора та розв?язання апеляційних вимог прокурора покладалися на розсуд суду, водночас просили відхилити клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаючи, що ОСОБА_6 може бути обраний вид запобіжного заходу, що не пов?язаний з триманням під вартою, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання прокурора, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Як указують приписи ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити обов`язкові відомості, перелік яких є вичерпним.
Зокрема, обвинувальний акт, згідно з положеннями п. 5 вказаної норми процесуального закону, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору для усунення виявлених недоліків обвинувального акта, суд послався на те, що обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки виклад фактичних обставин провадження та виклад формулювання обвинувачення є ідентичними.
Проте з такими висновками погодитися не можна, оскільки в обвинувальному акті є формулювання обвинувачення, висунутого ОСОБА_6 , яке за своїм змістом викладено по кожному епізоду із зазначенням часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінальних правопорушень.
Зміст формулювання обвинувачення, висунутого ОСОБА_6 , що співпадає з викладеними фактичними обставинами кримінального правопорушення - не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Не є беззастережними і висновки суду першої інстанції, що в обвинувальному акті не зазначено місця вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, а лише є посилання на те, що останній отримав від різних осіб грошові кошти, якими розпоряджався згідно розробленого злочинного плану, а тому, як зазначено в ухвалі, суд першої інстанції не в змозі здійснити перевірку підсудності обвинувального акта.
Так, як видно зі змісту обвинувального акта, у ньому вказані місця вчинення ОСОБА_6 протиправних дій, у вчиненні яких ОСОБА_6 висунуто обвинувачення.
А тому, суд першої інстанції в змозі перевірити підсудність обвинувального акта, відповідно до положень ч. 1 ст. 32 КПК України.
Крім того, висновки суду першої інстанції щодо відсутності в обвинувальному акті посилання на місця вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 протиправних дій - є суперечливими, оскільки вказівка суду про те, що в обвинувальному акті є посилання на місця отримання ОСОБА_6 від різних осіб грошових коштів, якими він розпоряджався згідно розробленого злочинного плану, ніяким чином не вказує на те, що місце вчинення правопорушень встановити неможливо, коли злочин у пред?явленому обвинуваченні за ст. 190 КК України вважається закінченим з моменту заволодіння майном.
Не є підставою для повернення обвинувального акта і висновки суду першої інстанції щодо відсутності посилання в обвинувальному акті на офіційний курс НБУ при перерахунку грошових коштів на гривню станом на дату вчинення злочинів, при тому, що в кожному конкретному випадку зазначено перерахунок грошових коштів на гривню, що підлягає доказуванню та перевірці під час судового розгляду провадження.
За наведеним та виходячи з того, що інших підстав для повернення обвинувального акта прокурору судом першої інстанції не встановлено, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року в частині повернення обвинувального акта прокурору - скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
В суд апеляційної інстанції надійшло клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 .
Відповідно до приписів ст. 331 КПК України, суд зобов?язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 досліджуваною ухвалою суду першої інстанції продовжений до 24 березня 2018 року включно.
Приймаючи рішення про скасування ухвали суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про необхідність розгляду вказаного клопотання прокурора.
Оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, один з яких віднесений до категорії особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, враховуючи дані про особу ОСОБА_6 та те, що наявні достатні підстави вважати, що при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, який не пов?язаний з триманням під вартою, обвинувачений може: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, предметів чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно вплинути на свідків, потерпілих, а також вплинути на інших невстановлених досудовим слідством осіб, за попередньою змовою з якими ОСОБА_6 пред?явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, які, в сукупності, свідчать про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, але на менший строк, ніж вказано прокурором у клопотанні.
За наведеним апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а клопотання - частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, задовольнити.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року в частині повернення обвинувального акта прокурору Харківської області кримінального провадження № 120 162 204 700 077 30 від 06 жовтня 2016 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Клопотання прокурора задовольнити частково.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою продовжити до 23 квітня 2018 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3