АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Кримінальне провадження: №11-кп/791/398/14 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України Доповідач ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року м. Херсон
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

з участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника обвинуваченого: адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0000764 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 21.02.2014 року, -

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 05.01.1999 року за ст. 141 ч. 1 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки з відстрочкою виконання вироку на 1 рік; вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 16.12.1999 року за ст. 141 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки зі сплатою штрафу в сумі 680 грн., 11.03.2002 року вироком Комсомольського районного суду м. Херсона за ст.ст. 185 ч.3. 94, 42, 43 КК України до позбавлення волі строком на 11 років, звільнений 19.03.2012 року за відбуттям строку покарання, засуджено за ст. 263 ч. 1 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки з відбуванням покарання у кримінально-виконавчі установі закритого типу, за ст.ст. 121 ч.2, 187 ч. 4 КК України виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні вказаних злочинів.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він у невстановлений судом час та при невстановлених обставинах, переслідуючи прямий умисел, без передбаченого законом дозволу придбав, носив при собі та зберігав за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , якій не було про це відомо, гладкоствольну вогнепальну зброю обріз, виготовлений саморобним способом з двоствольної мисливської рушниці «Іж-12» серії А НОМЕР_1 калібру до моменту його виявлення працівниками міліції та вилучення з незаконного обігу у ОСОБА_9 09.02.2013 року за адресою: АДРЕСА_3 , яка повідомила про даний факт працівникам міліції.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався також в тому, що він 08.02.2013 року близько 19:10 годин, перебуваючи у подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, умисно, переслідуючи прямий умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, яке виразилось у демонстрації заздалегідь заготовленого предмету, який згідно із висновком експерта № 374 від 14.02.2013 року є обрізом, виготовленим саморобним способом з двоствольної мисливської рушниці моделі «Іж-12» серії НОМЕР_2 , 12-го калібру та висловлювання погроз про застосування у випадку непередачі ОСОБА_10 грошових коштів, але в ході подолання активної протидії його злочинним діям з боку потерпілого, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, здійснив один постріл з вищевказаного обрізу мисливської рушниці в ногу потерпілому, заподіявши останньому згідно із висновком експерта від 08.02.2013 року № 173 тяжкі тілесні ушкодження, від отримання яких ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 20 годин помер у Херсонській обласній клінічній лікарні.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Виправдовуючи ОСОБА_7 за вказаними нормами кримінального закону суд першої інстанції дійшов до висновку, що участь останнього у вчиненні вказаних злочинів не доведена, а зібрані стороною обвинувачення докази є неналежними та недопустимими.

Судом зазначено у вироку, що протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 не є належним доказом, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_7 відмовився від своїх показань, даних під час експерименту, тому в силу ч. 4 ст. 95 КПК суд не може обґрунтовувати своїх висновки результатами слідчого експерименту, на джинсах та кросівках ОСОБА_7 , вилучених при огляді його будинку відсутні сліди злочину, на вилученому з місця пригоди дзвонику сліди папілярних візерунків не відобразились, очевидці події відсутні, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 давали суперечливі показання, в обличчя ОСОБА_7 на місці пригоди ніхто не бачив, показання свідка ОСОБА_9 не є належними доказами, оскільки є показаннями з чужих слів, а ОСОБА_7 не підтвердив ці показання в суді, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили його алібі станом на 19 годин 08.02.2013 року.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вважає вирок суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_7 незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що суд безпідставно не прийняв до уваги в якості доказу протокол слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_7 в присутності понятих та захисника, оскільки вказаний доказ отриманий у порядку, встановленому КПК України. Доводи ОСОБА_7 про застосування до нього незаконних методів ведення слідства спростовані постановою про закриття кримінального провадження від 16.04.2013 року, розпочатого за заявою ОСОБА_7 від 12.02.2013 року. Крім того вважає, що визнаючи показання свідка ОСОБА_9 в частині повідомлення ОСОБА_7 про вчинення розбійного нападу, в ході якого останньому потерпілий чинив опір, в зв`язку з чим він вистрілив у ногу потерпілого, суд порушив вимоги ч. 2 ст. 97 КПК, не врахував значимість таких показань, умов і способу їх отримання, узгодженості із іншими доказами. Вважає, що судом не дано належної оцінки висновкам судових експертиз, якими підтверджено здійснення пострілу у потерпілого саме з обрізу, який ОСОБА_15 залишив у ОСОБА_9 . Вважає, що суд безпідставно поклав в основу виправдовувального вироку показання свідків захисту ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , не врахувавши при цьому, що вказані особи є близькими друзями обвинуваченого, крім того ці показання спростовуються показаннями свідка ОСОБА_9 . Судом безпідставно не надано оцінку показанням ОСОБА_7 , який вказував на вчинення розбійного нападу на пункт прийому металобрухту ОСОБА_16 та ОСОБА_17 та показанням свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які під час судового слідства спростували вказані показання. Просить вирок суду першої інстанції скасувати, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України і призначити йому покарання за ст. 121 ч. 2 КК України у виді 10 років позбавлення волі, за ст. 187 ч. 4 КК України у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за ст. 263 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Обвинувачений ОСОБА_7 до початку апеляційного розгляду подану ним апеляційну скаргу відкликав (том 1 а.п. 274). В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, просив її відхилити, а вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив вирок суду в частині виправдання ОСОБА_7 за ст.ст. 187 ч. 4, 121 ч. 2 КК України скасувати і ухвалити в цій частині обвинувальний вирок; обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, повторно дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників процесу в судових дебатах, під час яких вони залишилися на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого, колегія суддів встановила наступні обставини.
Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених ним із дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, про що у вироку навів докладні мотиви згідно зі ст. 374 КПК України.
Вирок суду в цій частині в апеляційному порядку не оскражується.
Відповідно до ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Виправдовуючи ОСОБА_7 суд першої інстанції не дотримався цих вимог закону, що призвело до невідповідності висновків суду в цій частині фактичним обставинам кримінального провадження, а тому вирок в частині виправдання ОСОБА_7 підлягає скасуванню відповідно до вимог ст. 409 КПК України.

При проведеному на підставі ст. 404 ч. 3 КПК України, повторному дослідженні обставин, встановлених під час кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 винний в тому, що він 08.02.2013 року близько 19:10 годин, перебуваючи у подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, умисно, переслідуючи прямий умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, яке виразилось у демонстрації заздалегідь заготовленого предмету, який згідно із висновком експерта № 374 від 14.02.2013 року є обрізом, виготовленим саморобним способом з двоствольної мисливської рушниці моделі «Іж-12» серії НОМЕР_2 , 12 калібру та висловлювання погроз про застосування у випадку непередачі ОСОБА_10 грошових коштів, вчинив розбійний напад на потерпілого ОСОБА_10 , але в ході подолання активної протидії його злочинним діям з боку потерпілого, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, здійснив один постріл з вищевказаного обрізу мисливської рушниці в ногу потерпілому, заподіявши останньому згідно із висновком експерта від 08.02.2013 року № 173 тяжкі тілесні ушкодження, від отримання яких ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 20 годин помер у Херсонській обласній клінічній лікарні.

ОСОБА_7 свою вину у вказаних злочинах не визнав і показав, що непричетний до розбійного нападу на ОСОБА_10 .

Колегія суддів критично ставиться до показань обвинуваченого, а невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України розцінює як бажання уникнути відповідальності за їх вчинення і вважає, що його вина у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 187 ч.4, 121 ч. 2 КК України підтверджується сукупністю досліджених апеляційним судом доказів, а саме:

- результатами слідчого експерименту, проведеного 09.02.2013 року за участю ОСОБА_7 в присутності захисника, спеціаліста Херсонської філії НДЕКЦ та двох понятих, в ході якого ОСОБА_7 відтворив обстановку та обставини вчинення ним увечері 08.02.2013 року розбійного нападу на ОСОБА_10 , зокрема показав на місці, як він, 08.02.2013 року пішов до будинку АДРЕСА_4 , де знаходився пункт прийому металобрухту, з метою вчинення розбійного нападу, взявши з собою обріз. Прийшовши до пункту, він за допомогою обрізу, намагався заволодіти грошима, які там знаходились. Пояснив, що обріз він напередодні взяв у ОСОБА_20 та приніс із собою в сумці. Прийшовши до місця, він подзвонив у дзвоник, двері відчинив потерпілий, разом з яким він увійшов до двору, де використовуючи обріз став вимагати гроші, однак потерпілий схопився за дуло обрізу і почалась боротьба, в ході якої він раптово нажав на курок і здійснив постріл в цього чоловіка, після чого злякався і втік з місця пригоди, по дорозі викинув куртку, в якій був. При слідчому експерименті ОСОБА_7 показав, як він заходив до пункту, як саме виникла боротьба з потерпілим, на положення потерпілого відносно нього після пострілу та на маршрут свого руху. Пояснив, що сумку із зброєю відніс до ОСОБА_9 , де залишив (том 2 а.п. 80-83).

Під час апеляційного розгляду в ході відтворення відеозапису слідчого експерименту встановлено, що в присутності захисника, понятих та спеціаліста, ОСОБА_7 добровільно, без будь-якого примусу відтворював обстановку та обставини події, що мали місце 08.02.2013 року, давав послідовні пояснення щодо способу та механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, які узгоджуються з висновками судово-медичної та додаткової судово-медичної експертизи № 173 від 05.03.2013 року, № 16/173 від 21.03.2012 року, відповідно до яких тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_10 утворилися при обставинах, на які вказав ОСОБА_21 під час слідчого експерименту, тобто від вогнепального поранення лівого коліна. Вистріл проведено з дефектної дробової зброї, обріза з близької відстані, що підтверджується обширністю вхідної рани, чисельними пошкодженнями костей, наявністю чисельності дробі і 2-х пижів у м`яких тканинах голені в області поранення. Смерть настала від гострої крововтрати в результаті вогнепального дробового поранення лівої нижньої кінцівки з пошкодженням крупних кров`яних судин голені 08.02.2013 року при доставці в Херсонську обласну клінічну лікарню близько 20 години (том 2 а.п. 48-49, 60).

Відтворення ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту обставин приховування ним зброї, з якої він здійснив постріл у ОСОБА_10 узгоджується з протоколом вилучення цієї зброї, яким зафіксовано, що 09.02.2013 року близько 08:40 год. в приміщенні коридору будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де мешкала ОСОБА_9 виявлено сумку, з обрізом мисливської рушниці із серійним номером НОМЕР_3 , 2 гільзи, а також патронаж, в якому знаходились 3 патрони та 2 гільзи. Вказану сумку зі слів ОСОБА_9 напередодні приніс ОСОБА_7 (том 1 а.п. 61-62).

Допитаний в апеляційному суді свідок ОСОБА_22 показав, що був присутнім в якості понятого при вилученні зброї з будинку по АДРЕСА_3 у лютому 2013 року. В його присутності, та в присутності іншого понятого працівники міліції вилучили обріз мисливської рушниці, гільзи та патрони.

При цьому, колегія суддів зважає на той факт, що ОСОБА_7 не оспорює висновків суду першої інстанції про те, що він незаконно придбав, зберігав та носив при собі саме цю вогнепальну зброю, з якої було заподіяне тяжке поранення ОСОБА_10 .
Результати відтворення ОСОБА_7 обстановки та обставин вчиненого ним розбійного нападу на ОСОБА_10 за допомогою обрізу мисливської рушниці узгоджуються з висновками балістичної експертизи від 14.02.2013 року № 374, судової експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу від 05.12.2013 року № 1654-х, додаткової судово-балістичної експертизи від 12.12.2013 року № 3744, відповідно до яких обріз, вилучений 09.02.2014 року у ОСОБА_9 є обрізом, виготовленим з гладкоствольної мисливської рушниці моделі «Іж-12» серії А НОМЕР_1 калібру, придатний для проведення пострілів набоями 12-го калібру до гладкоствольних мисливських рушниць. З даного обрізу проводились постріли у ногу ОСОБА_10 , оскільки два предмета, вилучені з тіла ОСОБА_10 є повстяними пижами набоїв 12-го калібру до гладко ствольної мисливської зброї, шріт, пижі та прокладка, вилучені із тіла ОСОБА_10 аналогічні за формою, розмірним даним матеріалам виготовлення пижам, прокладкам та шроту, якими спроваджені 2 з 4 набоїв, вилучені у ОСОБА_9 (том 2 а.п. 74-77; том 1 а.п. 154-158, том 1 а.п. 161-165).

Протокол слідчого експерименту від 09.02.2013 року за формою та змістом відповідає вимогам КПК, тому у колегії суддів немає підстав ставити під сумнів законність даної слідчої дії.
Висновок суду першої інстанції про неналежність цього доказу через те, що обвинувачений в суді відмовився від наданих в ході експерименту пояснень є хибними, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.
При цьому, слід відмежовувати допит як слідчу дію, в ході якого відбираються показання від інших слідчих дій.
Показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Допит це слідча або судова дія, що полягає в одержанні від свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинувачуваного показань про відомі йому обставини даної справи. Сутністю допиту є повідомлення або інформація, дана допитуваним безпосередньо особі, що проводить дізнання, а також фіксація показання в протоколі. При цьому в обов`язковому порядку повинні бути всі три вище зазначені складові допиту.
Слідчий експеримент не є допитом особи і способом отримання показань. Це слідча дія, сутністю якої є перевірка наявних у справі фактичних даних шляхом проведення дослідів і випробувань в умовах, максимально наближених до розслідуваної події.
Таким чином показання обвинуваченого і проведення слідчого експерименту не є тотожними поняттями, тому норми ст. 95 ч. 4 КПК України не поширюються на оцінку доказової сили слідчого експерименту, тим більше, що відтворення ОСОБА_7 обставин вчинення ним розбійного нападу на ОСОБА_23 повністю узгоджуються з наведеними вище доказами.
Доводи обвинуваченого про застосування до нього незаконних методів ведення слідства, через що він давав неправдиві пояснення в ході слідчого експерименту були предметом перевірки і не знайшли свого підтвердження (том 2 а.п. 85-87).
Крім того, колегія суддів зважає на той факт, що слідчий експеримент проводився в присутності захисника обвинуваченого, понятих та спеціаліста НДЕКЦ, що виключало сторонній вплив на нього з боку працівників міліції, що й підтверджено відеозаписом вказаної слідчої дії.
Крім того, вина ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 121 ч.2, 187 ч. 4 КК України підтверджується також сукупністю інших доказів, зібраних у кримінальному провадженні та досліджених апеляційним судом, зокрема:
· протоколом огляду місця події від 08.02.2014 року, яким зафіксований огляд місця вчинення злочину за адресою АДРЕСА_4 та вилучені кнопка дзвінка, 4 змиви бурого кольору, 2 пижа та дріб (10 металевих куль), недопалок, мікрочастиці (том 1 а.п. 30-31):

· показаннями свідка ОСОБА_24 , даними під час апеляційного розгляду про те, що потерпілий ОСОБА_10 його батько працював охоронцем пункту прийому металобрухту на АДРЕСА_4 . 08.02.2013 року увечері йому на мобільний телефон подзвонив батько і розповів, що якійсь чоловік намагався пограбувати пункт, але він почав чинити опір і нападник вистрелив йому у ногу. Він відразу ж виїхав на місці пригоди, звідки батька забрала «швидка допомога», однак батько від гострої втрати крові помер того ж дня;

· показаннями свідка ОСОБА_25 , даними під час апеляційного розгляду про те, що 08.02.2013 року близько 20 годин йому на мобільний телефон подзвонив ОСОБА_10 , з яким вони разом працювали охоронцями на пункті прийому металобрухту по АДРЕСА_4 і пояснив, що на нього напав чоловік, вимагав гроші, а він відмовив, після чого нападник наставив на нього зброю, вистрелив в ногу і втік;

· показаннями свідка ОСОБА_26 , даними під час апеляційного розгляду про те, що 08.02.2013 року близько 19.00-20.00 на його мобільний телефон подзвонив ОСОБА_10 та попросив приїхати на АДРЕСА_4 , де ОСОБА_10 працював охоронцем пункту прийому металобрухту, ОСОБА_10 повідомив, що поранений. Коли він приїхав на вказану адресу, ворота були відчинені, з потерпілим було вже два чоловіка та жінка, які надавали йому першу допомогу, перев`язували ногу, намагаючись зупинити кров. ОСОБА_10 був у свідомості і повідомив, що якійсь чоловік подзвонив у ворота, він відчинив калітку, чоловік зайшов у двір і почав вимагати гроші, а він - чинити опір, тоді чоловік вистрелив йому у ногу на втік. Також свідок показав, що перед воротами будинку АДРЕСА_4 висить ліхтар, тому видимість була добра;

· показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , даними в апеляційному суді про те, що 08.02.2014 року у вечірній час перебували по АДРЕСА_4 , де знаходиться пункт прийому металобрухту, на відстані близько 5-15 метрів. Після того, як почули постріл, а потім крик по допомогу, побачили як від двору цього пункту біжить молодий чоловік худорлявої статури, середнього росту в чорній спортивній майстерці, з капюшоном на голові у напрямку вул. Комкова. Чи було щось в нього в руках не звернули уваги через швидкість розвитку подій. Підбігши до двору будинку, побачили потерпілого ОСОБА_10 , у якого було поранено ногу. ОСОБА_10 повідомив їм, що щойно на нього напав чоловік, і почав вимагати гроші і ключі від сейфу, після чого вистелив йому у ногу. Вони почали надавати ОСОБА_10 першу допомогу підручними засобами. Свідок ОСОБА_12 вказала, що чоловік, який тікав з місця пригоди зовні (ріст, статура, овал обличчя) дуже схожий на ОСОБА_7 , присутнього в залі суду.

Показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 про напрямок руху нападника та те, що він був одягнутий в чорну спортивну майстерку з капюшоном, а також показання свідка ОСОБА_26 про те, що зі слів пораненого ОСОБА_10 , нападник потрапив у двір будинку, подзвонивши у дзвоник вхідних воріт, повністю співпадають з відтвореною ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту обстановкою та обставинами вчинення ним злочинів та доводять його вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України.

Разом з цим, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

З наведених підстав, колегія суддів не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_9 , дані в суді першої інстанції як доказ винуватості ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_9 свідчила проти ОСОБА_7 , а безпосередньо перевірити ці показання під час апеляційного розгляду не виявилось можливим через відсутність ОСОБА_9 за місцем проживання.

Показання ОСОБА_7 про те, що саме ОСОБА_9 із своїм співмешканцем ОСОБА_16 причетна до розбійного нападу на потерпілого, колегія суддів оцінює критично, оскільки жодним чином ці показання не підтверджені, про вказані обставини ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту не зазначав.

Крім того, свідок ОСОБА_19 допитаний в апеляційному суді підтвердив, що 08.02.2013 року близько 16 годин забрав ОСОБА_27 біля ТЦ «Меркурій» у м. Херсоні та привіз його з м. Херсона до с. Кизомис Білозерського району на роботу.
Висновки суду першої інстанції про те, що на вилучених у ОСОБА_7 за місцем проживання речах відсутні будь-які сліди злочину, що свідчить про недоведеність його участі у вчиненні злочину колегія суддів визнає безпідставними, оскільки достовірні докази того, що ОСОБА_7 08.02.2014 року був обтягнутий саме у ті речі, які видав працівникам міліції, відсутні.

Не вказує на невинуватість ОСОБА_7 відсутність відбитків пальців на обрізі рушниці та дзвонику, оскільки нападник міг заздалегідь вжити запобіжні заходи щодо незалишення слідів.

Обвинувачений та його захисник не заявляли клопотань про повторне дослідження показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , допитаних судом першої інстанції за клопотанням сторони захисту.

Оцінюючи ці показання, дані в суді першої інстанції, колегія суддів розцінює їх як прагнення сприяти ОСОБА_7 уникнути відповідальності за вчинення злочинів, оскільки вказані особи перебувають у дружніх стосунках з обвинуваченим, а їх показання суперечать наведеним вище доказам, які колегія суддів визнає належними, допустимими та достатніми для визнання винуватості ОСОБА_7 у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_10 та заподіяння йому тяжкого тілесного ушкодження, від якого настала смерть останнього.

З наведених підстав, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Дії ОСОБА_7 колегія суддів кваліфікує за ч. 4 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 за вказаними злочинами колегія суддів враховує тяжкість вчинених злочинів, які є тяжким та особливо тяжким, відомості про його особу, який за місцем проживання характеризується негативно, не працює, раніше неодноразово засуджувався за вчинення тяжких корисних умисних злочинів, і особливо тяжкого злочину проти життя особи, і через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі , в період непогашеної судимості знову вчинив умисні злочини, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи та систематичність злочинної діяльності, обставиною, що обтяжує покарання, колегія суддів визнає рецидив злочинів, обставин, що пом`якшують покарання не вбачає, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі із призначенням додаткового покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді конфіскації всього належного йому на праві власності майна, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Зважаючи на доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України на підставі ч.ч. 2,3 ст. 124 КПК України колегія суддів присуджує до стягнення з обвинуваченого на користь держави судові витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз за вказаними епізодами злочинної діяльності.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, п. 3 ч. 1 ст. 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 21.02.2014 року щодо ОСОБА_7 в частині виправдання його за ст.ст. 187 ч. 4, 121 ч. 2 КК України скасувати і ухвалити в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 187 ч.4, 121 ч. 2 КК України і призначити йому покарання за ст. 121 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років, за ст. 187 ч. 4 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 263 ч. 1 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, за ст. 121 ч. 2 КК України до позбавлення волі на строк 10 років, за ст. 187 ч. 4 КК України до позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна

Строк відбування покарання обчислювати з 09.02.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати пов`язані з проведенням судових експертиз. (том 2 а.п. 74-77; том 1 а.п. 154-158, том 1 а.п. 161-165) в сумі 2058 грн. 24 коп.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно і може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Судді: (три підписи)
З оригіналом згідно.
Головуючий: ОСОБА_2