Номер провадження: 11-кп/785/38/18
Номер справи місцевого суду: 515/910/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.03.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційні скарги прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_13 та прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_14 на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 14.07.2017 року, по кримінальному провадженню, внесеним в ЄРДР за № 0000145 від 17 березня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Тараклія Чадир-Лунгського району Республіки Молдова, з неповною середньою освітою, громадянина України, невійськовозобов`язаний, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ст. 121 ч. 2 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеним вироком суду ОСОБА_9 засуджений за те, що 16 березня 2016 року, у вечірній час (встановити точний час не виявилося можливим), перебуваючи за місцем мешкання в буд. АДРЕСА_1 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків вступив в сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_15 та, діючи умисно, наніс їй не менше двох ударів руками в область голови, а також дерев`яним табуретом не менше двох ударів в область верхньої частини тіла та голови, в подальшому наніс їй не менше п`ятнадцяти ударів руками в область верхньої частини тіла та кінцівок, внаслідок чого ОСОБА_15 отримала, згідно висновку судово-медичної експертизи, тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, від яких настала смерть останньої.

В апеляційній скарзі заступник прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_13 , не оспорюючи встановлені у вироку обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 14.07.2017року скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості злочину і особі засудженого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, а також встановити обставини, які, згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, зокрема, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та стосовно особи похилого віку.

.

В обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність прокурор ОСОБА_13 зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не визнав обставини, що обтяжують покарання, які прямо передбачені ст. 67 КК України, зокрема вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та стосовно особи похилого віку, так як перебування ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння повністю підтверджується доказами дослідженими в судовому засіданні,а також злочин вчинений відносно потерпілої ОСОБА_15 , 1946 року народження.

В обґрунтування невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину і особі засудженого прокурор ОСОБА_13 зазначив, що суд прийшов до необґрунтованого висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, так як суд не врахував тяжкість вчиненого злочину, його обставини, зокрема, кількість та локалізацію ударів, нанесених обвинуваченим в область голови потерпілої, яка є його матір`ю, а також не врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а саме, що останній тривалий час ніде не працює, не має джерела доходів. Думка потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_12 щодо призначення ОСОБА_17 покарання, непов`язаного з реальним позбавленням волі, не може бути визначальною для вирішення питання щодо призначення покарання обвинуваченому.

В апеляційній скарзі заступник прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_14 , не оспорюючи встановлені у вироку обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та ухвалити новий вирок, яким, призначити ОСОБА_9 покарання за ст. 121 ч. 2 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність прокурор ОСОБА_14 зазначила, що суд першої інстанції безпідставно не визнав обставини, що обтяжують покарання, які прямо передбачені ст. 67 КК України, зокрема вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та стосовно особи похилого віку, так як перебування ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння повністю підтверджується доказами дослідженими в судовому засіданні,а також злочин вчинений відносно потерпілої ОСОБА_15 , 1946 року народження.

Суд безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття та визнання вини обвинуваченим, вчинення злочину внаслідок тяжких сімейних обставин, оскільки обвинувачений внаслідок беззаперечних доказів та з метою уникнення від відповідальності або її зменшення заявив, що щиро розкаявся та визнав вину, однак дає пояснення щодо часткового визнання вини, фактично оспорює обставини, встановлені в обвинувальному висновку та у вироку суду. Висновок суду про вчинення обвинуваченим злочину внаслідок тяжких сімейних обставин суд не обґрунтував жодними обставинами або доказами, так як ці обставини при судовому розгляді взагалі не з`ясовувалися.

В обґрунтування невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину і особі засудженого прокурор ОСОБА_14 зазначила, що суд прийшов до необґрунтованого висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, так як суд не врахував тяжкість вчиненого злочину, його обставини, зокрема, нанесення обвинуваченим більш ніж 15 ударі в область голови потерпілої,від яких остання померла, а також дані, які характеризують особу обвинуваченого, а саме, що він є суспільно-небезпечною особою, не одружений та не працює, а також призначене покарання не є достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що суд в порушення вимог закону, при зарахуванні, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбування покарання, переднє ув`язнення обвинуваченого, не зазначив остаточну дату зарахованого строку.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційні скарги, потерпілих, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 404 ч.1, 2 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, встановлена судом першої інстанції на підставі показань обвинуваченого який послідовно, в повному обсязі визнав пред`явлене обвинувачення, в зв`язку з чим суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, та розглянув кримінальне провадження у спрощеному порядку, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України.

Як зазначалось, в апеляційних скаргах прокурори не оспорюють доведеність вини і кваліфікацію дій обвинуваченого, просять скасувати вирок суду в частині призначення покарання та винести новий, яким призначити обвинуваченому більш тяжке покарання, відповідно до обставин, які зазначені в апеляційних скаргах.

Так, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути неправильне застування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 413 КПК України, неправильне застування закону України про кримінальну відповідальність вважається, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Апеляційний суд вважає, що апеляційні скаргив частині скасування вироку суду з зазначених в них підстав підлягають частковому задоволенню, з ухваленням нового вироку та призначенням обвинуваченому більш суворого покарання, з урахуванням вимог закону України про кримінальну відповідальність та вимог кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до вимог ст.66 КК України, суд 1-ї інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття та вчинення злочину внаслідок тяжких сімейних обставин, через складний мікроклімат в сім`ї.
Висновок суду щодо визнання обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, перше притягнення до кримінальної відповідальності, апеляційний суд вважає обґрунтованим, так як зазначені обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а також тією обставиною, що кримінальне провадження було розглянуто в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, проти чого учасники судового розгляду не заперечували.
Разом з тим, знаходять підтвердження доводи апеляційних скарг про те, що висновок суду про вчинення обвинуваченим злочину внаслідок тяжких сімейних обставин є не обґрунтованим, оскільки жодних обставин або доказів з цього питання в матеріалах справи не міститься, при судовому розгляді не досліджено.

При цьому, апеляційний суд критично оцінює пояснення з цих питань представника потерпілого, який в обвинувальному акті зазначений, як Жовтоярська сільська рада - ОСОБА_16 , яка є спеціалістом Жовтоярської сільської ради, а також ОСОБА_12 , яка залучена судом в якості потерпілої без надання жодних документів щодо наявності у неї родинних зв`язків з обвинуваченим ОСОБА_17 (а.п. 62), так як останні при апеляційному розгляді пояснили, що не можуть назвати жодного конкретного випадку неправомірної поведінки померлої ОСОБА_15 , в тому числі відносно свого сина обвинуваченого ОСОБА_17 . Обвинувачений ОСОБА_17 з скаргами на свою матір ОСОБА_15 до Жовтоярської сільської ради або до органів поліції не звертався, а навпаки зверталася з такими скаргами ОСОБА_15 .

При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що 2009 році приїхав на проживання до будинку матері, з цього часу офіційно не працював. Посилання обвинуваченого на одноразові виконання роботи у мешканців села за зазначений час є неконкретними, а також не підтверджуються жодним доказом.

Крім того, суд 1-ї інстанції, при формулюванні фабули кримінального правопорушення, встановив, що ОСОБА_9 16 березня 2016 року вчинив злочин знаходячись у стані алкогольного сп`яніння.

Однак, всупереч обставинам, зазначеним в фабулі вироку, в мотивувальній частині вироку суд встановив відсутність перебування ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, як обставини, що обтяжує покарання.

Також судом першої інстанції, в порушення п. 6 ч.1 ст. 67 КК України, не встановлена обставина, що обтяжує покарання, яка прямо передбачена зазначеною нормою закону, зокрема, вчинення злочину щодо особи похилого віку, так як з матеріалів справи вбачається, що потерпіла ОСОБА_15 1946 року народження.
Таким чином, суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме суд безпідставно не визнав, згідно вимог п.п. 6,13 ч.1 ст. 67 КК України, обставинами, що обтяжують покарання, вчинення обвинуваченим злочину щодо особи похилого віку та перебування ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину.
Апеляційний суд вважає необхідним визнати зазначені обставини такими, що обтяжують покарання, так як вони прямо передбачені ч.1 ст. 67 КК України, знаходять підтвердження матеріалами кримінального правопорушення, а також зазначені в обвинувальному акті, який в повному обсязі визнав обвинувачений ОСОБА_9 .

Разом з тим, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачений, з метою уникнення від відповідальності або її зменшення, щиро розкаявся та визнав вину, оскільки, як зазначалось, кримінальне провадження розглянуто в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, в обґрунтування судового рішення покладенні визнавальні показання обвинуваченого ОСОБА_9 .
Таким чином, суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, в неповному обсязі виконав вимоги ст.65 КК України, а саме безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання, вчинення обвинуваченим злочину внаслідок тяжких сімейних обставин, а також безпідставно не встановив обставинами, що обтяжують покарання, вчинення злочину щодо особи похилого віку та перебування ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, наявність яких визнає апеляційний суд при розгляді апеляційних скарг з урахуванням досліджених пояснень обвинуваченого, потерпілих та характеризуючих даних відносно обвинуваченого.
При цьому, апеляційний суд враховує, що представник потерпілого - спеціаліст Жовтоярської сільської ради ОСОБА_16 позитивно характеризує обвинуваченого в суді першої та апеляційної інстанції, однак, при наявності негативної характеристики обвинуваченого від голови Жовтоярської сільської ради (а.п. 37), а також при наявності негативної характеристики Татарбунарського РВ ГУНВП України в Одеської області (а.п. 38).

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на довідку голови Жовтоярської сільської ради №489 від 04.07.2016 року (а.п. 40) про те, що померла ОСОБА_15 заповіла свій будинок обвинуваченому ОСОБА_9 , в зв`язку з чим копія вироку суду має бути направлена до Жовтоярської сільської ради, а також, у разі відсутності на зберіганні у зазначеній сільській раді заповіту, до установи, до якої переданий на зберігання цей заповіт.

На підставі наведеного, керуючись ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_9 покарання, оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про те, що достатніх підстав для призначення обвинуваченому покарання з застосуванням ст. 69 КК України не встановлено, в зв`язку з цим призначене у вироку суду першої інстанції покарання є явно несправедливим через м`якість, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з ухваленням нового вироку.

Апеляційний суд вважає, що наявність кількох зазначених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та наявність позитивної характеристики потерпілими особи ОСОБА_17 , в даному випадку, з урахуванням всіх встановлених обставин вчинення злочину та особи обвинуваченого, не є достатньою підставою для застосування ст. 69 КК України, при призначенні обвинуваченому покарання
Апеляційний суд вважає необхідним в новому вироку призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_17 з врахуванням вимог ст. 65 ч.1,2 КК України, зокрема, з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, перевірених даних про особу обвинуваченого ОСОБА_17 та зазначених обставин, що пом`якшують покарання, встановлених у вироку суду першої інстанції, також перевірених при апеляційному розгляді, та обставин, що обтяжують покарання, встановлених апеляційним судом, у вигляді 7 років позбавлення волі, яке відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_9 , є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Також обґрунтованими є доводи прокурора про те, що суд першої інстанції при зарахуванні, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбуття покарання попереднього ув`язнення обвинуваченого, не зазначив остаточну дату зарахованого строку.

Апеляційний суд вважає, що, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, має бути зарахований в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 з 18.03.2016 року по 20.03.2018 року, з розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 370-371, 373-374, 405, 409, 413, 420 КПК України апеляційний суд,
ЗАСУДИВ:
Апеляційні скарги прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_13 та прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_14 на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 14.07.2017 року - задовольнити частково.

Вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 14.07.2017 року, яким ОСОБА_9 засуджений за ст. 121 ч. 2 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_9 вважати засудженим за ст. 121 ч. 2 КК України до 7 років позбавлення волі .

Визнати обставинами, що обтяжують покарання, вчинення ОСОБА_9 злочину щодо особи похилого віку та перебування ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 злочину внаслідок тяжких сімейних обставин.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 з 18.03.2016 року по 20.03.2018 року, з розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 14.07.2017 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Верховного суду протягом 3 місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

(підпис) (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного

суду Одеської області ОСОБА_2