УХВАЛА
судового засідання
25 жовтня 2017 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів- ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Пустомити матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно обвинувачених ОСОБА_10 за ст.ст.305 ч.1, 305 ч.3, 307 ч.3, 309 ч.2 КК України, ОСОБА_11 за ст.ст.305 ч.3, 307 ч.3 КК України, ОСОБА_12 за ст.ст.305 ч.3, 307 ч.3 КК України та ОСОБА_13 за ст.ст.305 ч.3, 307 ч.3 КК України,-

в с т а н о в и в :
В провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходяться матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесених в ЄРДР за №0000011, які поступили 26.10.2016 р. відповідно до ухвали Апеляційного суду Львівської області від 11.10.2016 р. та затверджені прокурором Івано-Франківської області ОСОБА_5 , відносно обвинувачених ОСОБА_10 за ст.ст.305 ч.1, 305 ч.3, 307 ч.3, 309 ч.2 КК України, ОСОБА_11 за ст.ст.305 ч.3, 307 ч.3 КК України, ОСОБА_12 за ст.ст.305 ч.3, 307 ч.3 КК України і ОСОБА_13 за ст.ст.305 ч.3, 307 ч.3 КК України, щодо яких застосовано захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.10.2017 р. в судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_13 продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 20 (двадцять) днів, а саме до 25.10.2017 р. включно із визначенням попередньої застави 2000 (дві тисячі) розмірів мінімальної заробітної плати, яка становить 2756000,00 (два мільйони сімсот п"ятдесят шість тисяч) грн.

Прокурор в судовому засіданні 25.10.2017 р. заявив та подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_13 терміну дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 2 (два) місяці, а у випадку внесення таким застави продовжити на строк 2 (два) місяці визначені йому попередні обов"язки, передбачені ст.194 ч.5 КПК України, оскільки щодо нього є наявність обгрунтованої підозри та наявні достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не змінились, а саме такий матиме можливість переховуватись від органів досудового розслідування і суду, незаконно впливати на свідків та підозрюваних, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином і вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим та іншим ризикам шляхом застосування більш м"яких запобіжних заходів.

Захисник ОСОБА_9 , думку якого підтримали присутні обвинувачені та захисники, заперечила у задоволенні клопотання посилаючись на мотиви, що жодних ризиків органом обвинувачення не наведено, такі викладено формально, визначена сума застави є непомірною для її підзахисного і його родини, усі свідки допитані, досліджені в суді докази стверджують невинуватість ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, матеріали справи перебувають на стадії закінчення судового слідства, а продовження тримання під вартою ОСОБА_13 буде незаконним відповідно до практики Європейського суду з прав людини. Просить відмовити у задоволенні клопотання або обрати запобіжний захід не пов"язаний з триманням під вартою.

Розглянувши клопотання та матеріали обвинувального акту, заслухавши думку присутніх сторін кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов"язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув"язнення. До спливу продовженого строку суд зобов"язаний повторно розглянути питання доцільності запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є : 1) особисте зобов"язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Нормами ст.177 КПК України визначено, що метою і підставами застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов"язків, а також запобігання спробам : 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м"яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи : характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв"язки з суспільством.

Тримання під вартою не повинно бути продовжене лише через очікуване покарання у вигляді позбавлення волі (Leteliier v.France (Летельєр проти Франції), §51; LA, v.France (LA. проти Франції), §104; Prencipe v.Monaco (Прансип проти Монако), §79; Tiron v.Romania (Тирон проти Румунії), §§41-42).

Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (Becciev v.Moldova (Бекчієв проти Молдови), §59).

Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (Jarzynski v.Poland (Яжинський проти Польщі) §43).

Однак зі плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань (Clooth v.Belgiu (Клоот проти Бельгії), §44).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (W v.Switzerland, 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов"язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв"язками та усіма видами зв"язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v.Moldova (Бекчиєв проти Молдови) §58).

Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Neumeister v.Austria (Коймайетер проти Австрії), §10).

Відповідно до Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р., Суд повинен вживати заходів щодо усунення підстави для надходження до Європейського суду з прав людини заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Європейському суді з прав людини та сумлінно виконувати обов"язки щодо загального захисту прав людини у порядку ст.206 КПК України.

Цим же листом рекомендується при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов"язково розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Частинами 1, 2 та 4 ст.194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов"язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; - наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; - недостатність застосування більш м"яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Суд зобов"язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м"який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов"язки, передбачені частиною п"ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Прокурор в судовому засіданні та клопотанні, окрім обгрунтованої підозри, не навів жодного ризику, передбаченого ст.177 КПК України, такі викладені формально та грунтуються лише на припущеннях, а також органом обвинувачення не доведено, що жоден із більш м"яких запобіжних заходів не може бути застосовано до обвинуваченого ОСОБА_13 .

Матеріали справи перебувають на стадії закінчення з"ясування обставин та перевірки їх доказами і переходу до судових дебатів, усі свідки та обвинувачені допитані, письмові і речові докази дослідженні, а органом обвинувачення вчиняються перешкоди до завершення судового слідства, оскільки протягом трьох тижднів працівники органу прокуратури не взмозі підготуватись до судових дебатів і змінити обвинувачення з врахуванням заявлених ними клопотань.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання органу обвинувачення слід відмовити, а до обвинуваченого ОСОБА_13 може бути застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю, який забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов"язків та зможе запобігти виникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Керуючись ст.ст.176, 177, 178, 181, 183, 194, 331, 369, 370, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_13 терміну дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 2 (два) місяці, а у випадку внесення таким застави продовжити на строк 2 (два) місяці визначені йому попередні обов"язки, передбачені ст.194 ч.5 КПК України, - відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому та проживаючому у АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням попередньої застави 2000 (дві тисячі) розмірів мінімальної заробітної плати, яка становить 2756000,00 (два мільйони сімсот п"ятдесят шість тисяч) гривень, на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, заборонивши йому залишати місце постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу суду, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Роз"яснити обвинуваченому ОСОБА_13 , що відповідно до ст.181 ч.5 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з"являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов"язаних із виконанням покладених на нього зобов"язань, використовувати електронні засоби контролю.

Встановити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_13 під домашнім арештом 2 (два) місяці, а саме до 25.12.2017 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_13 обов"язки, зокрема прибувати за першим викликом до суду у визначений ним час; цілодобово не залишати та не відлучатись з місця постійного проживання, а саме квартири АДРЕСА_2 без дозволу суду; безперешкодно впускати до свого житла працівників органів внутрішніх справ та надавати їм усні чи письмові пояснення з питань, пов"язаних з виконанням покладених на нього зобов"язань; носити електронний засіб контролю.

Зобов"язати прокурора ОСОБА_5 та працівників органів внутрішніх справ поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_13 і повідомити про це суд, попередньо довівши до відома, що працівники органу внутрішніх справ перед застосуванням електронного засобу контролю зобов"язані під розпис роз"яснити останньому правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_5 .

Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку її дії.

Ухвала остаточна та окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3