Ухвала

Іменем України
28 березня 2018 р.

м. Київ
справа № 646/2347/17

провадження № 51-4128 ск 18
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_4
встановив:

вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2016 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим та засуджено за частиною 2 статт 289 Кримінального кодексу України (далі КК) на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі статті 75 КК ОСОБА_4 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту, залишити незмінним до набрання вироком законної сили.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2017 року вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2016 року залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинення кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону прокурор не дотримався.
Як убачається зі змісту касаційної скарги прокурор вказує на незаконність вироку районного суду, однак у прохальній частині просить скасувати лише ухвалу апеляційного суду, чим допустив неузгодженість своєї позиції та суперечності у касаційній скарзі.
Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор в обґрунтування своєї позиції вказує на порушення судом апеляційної інстанції вимог статті 419 КПК України, однак посилається лише на невмотивованість судом апеляційної інстанції доводів його апеляційної скарги, однак не доводить їх зміст та не зазначає, яких помилок допустив суд апеляційної інстанції залишаючи вирок районного суду без змін.
Більше того, прокурор вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, при цьому не наводить підстав. які унеможливлювали суд застосувати до засудженого вимоги статті 75 КК України.
Таким чином, недодержання прокурором вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного та керуючись частиною 1 статті 429 КПК, суд

постановив:
касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_4 , залишити без руху, надавши йому п`ятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3