Ухвала іменем україни 02 січня 2018 року м. Київ
Колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001230 щодо останнього,

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком:

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Кодра, Макарівського району, Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Також вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 29 липня 2016 року приблизно о 01 год. 35 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Тоуоta Land Cruiser Prado 120», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в смузі для зустрічного руху по вулиці Кільцевої дороги в районі будинку 12-в у м. Києві допустив зіткнення з автомобілем «ГАЗ-3102», державний номерний знак НОМЕР_2 , з причепом «ПГМФ», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , в салоні якого перебувала пасажир ОСОБА_7 , який рухався в межах своєї смуги. Під час руху водій ОСОБА_5 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 1.2, п. 1.5, п. 2.3 (б), п. 2.3 (д), . 2.9 (а), п. 11.4, п. 12.4. В результаті даної дорожньо-транспортної події водій та пасажир автомобіля «ГАЗ-3102», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали тяжкі тілесні ушкодження, з якими госпіталізовані до лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер від отриманих травм. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року змінено в частині вирішення цивільних позовів. Постановлено виключити з мотивувальної частини вироку рішення про закриття провадження по справі за позовними заявами потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у зв`язку з відмовою від них та доповнити резолютивну частину вироку рішенням про залишення цивільних позовів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без розгляду. В решті вирок суду залишено без змін. У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи правильності кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_5 , просить судові рішення щодо нього змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості та призначити останньому покарання із застосуванням положень статей 69 та 75 КК України звільнивши його від відбуття призначеного покарання з випробуванням. Як на підстави для прийняття такого рішення, захисник посилається на те, що судами не встановлено обставин, які б обтяжували покарання, разом з тим, під час призначення ОСОБА_5 покарання, враховано як пом`якшуючу обставину лише добровільне відшкодування завданого збитку та безпідставне не врахування судами обставини яка пом`якшує покарання останньому, щире каяття. Крім того, у касаційній скарзі захисник порушує питання про зарахування в строк відбуття покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення з 22 серпня 2016 року по 12 вересня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнання за два дні позбавлення волі відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України. Заслухавши доповідь судді, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного. Так, суд касаційної інстанції, згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. Як вбачається з касаційної скарги захисника, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та кваліфікація його дій не оспорюються. Що стосується доводів ОСОБА_4 про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, то вони на думку колегії суддів є непереконливими. Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи його ОСОБА_5 суд першої інстанції, як вбачається з вироку, обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким, фактичні обставини, зокрема, наслідки від злочину, що спричинили смерть потерпілого та заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, те що злочин було вчинено під час переслідування ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння втікаючи на автомобілі від працівників правоохоронних органів. В той же час, суд врахував і дані про його особу, який позитивно характеризується у суспільстві та побуті, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, одружений, має постійне місце проживання та роботи, раніше не судимий, обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_5 місцевим судом покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, не можна вважати явно несправедливим через суворість, навіть з урахуванням усіх обставин, які на думку захисника пом`якшують призначене засудженому покарання, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65, 66 КК України і підстав для його пом`якшення із застосуванням статей 69, 75 КК України, як про це просить захисник у своїй скарзі, колегія суддів не вбачає. В той же час, як вбачається із змісту ухвали апеляційного суду, наведені у апеляційній скарзі захисником ОСОБА_4 доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги належним чином перевірені апеляційним судом і на них надано обґрунтовані відповіді. Разом з цим, колегія суддів апеляційного суду зазначила, що суд першої інстанції обґрунтовано не визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття засудженого, оскільки незважаючи на встановлений судом факт вчинення засудженим злочину у стані алкогольного сп`яніння, останній продовжував це заперечувати, що не свідчить про його критичну оцінку своєї поведінки. А тому суд першої та апеляційної інстанції обґрунтовано визнав позицію останнього нещирою та такою, що не свідчить про його щире каяття. Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і колегія суддів погоджується з наведеними в ній висновками щодо неможливості пом`якшення покарання засудженому ОСОБА_5 . Що стосується доводів захисника про зарахування в строк відбуття покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, то колегія суддів дійшла до наступного. Як вбачається із копій судових рішень, суди дане питання не вирішували при ухваленні вироку та постановленні ухвали, а тому доводи захисника про зміну судових рішень в частині зарахування в строк відбуття покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення не є підставами для втручання в судові рішення з цих підстав судом касаційної інстанції. Із наведеним проханням захисник та сам засуджений не позбавлені права звернутися в порядку визначеному у Розділі VIII «Виконання судових рішень» КПК України з клопотанням до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, щодо застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року. Касаційна скарга не містить мотивованих доводів щодо неправильного застосування судами закону України про кримінальну відповідальність та про істотні порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити їм ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення. З урахуванням вищенаведеного, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України. Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року щодо останнього.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3