справа №622/171/17
провадження №1-кп/619/418/17
ВИРОК
іменем України
13 листопада 2017 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
представника потерпілогоОСОБА_4
обвинуваченогоОСОБА_5
захисникаОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000628 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Вільшани Дергачівського району Харківської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого;
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

встановив
09 вересня 2016 року приблизно о 18 год. 30 хв. ОСОБА_5 знаходячись біля будинку №22 по вул. Правди в с. Перемога Золочівського району Харківської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносинах з ОСОБА_7 , вихопив з рук останнього сапачку з дерев`яним держаком після чого ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , наніс останньому більше п`яти ударів по тулубу та голові дерев`яним держаком сапачки, яка знаходилася в руках ОСОБА_7 та слугувала опорою при ходьбі останнього. В результаті чого у ОСОБА_7 утворилися тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичного експерта №88-зл від 04.11.2016 ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження: синці на обличчі, животі та на правій поверхні кінцівки, які є легкими тілесними ушкодженнями; закрита травма грудної клітини у вигляді перелому дев`ятого ребра є середньої тяжкості тілесним ушкодженням, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочину, так як це зазначено вище.

Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч.4 ст.349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу.

Вина обвинуваченого у вчиненні вище зазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , які виразилися у спричиненні потерпілому ОСОБА_7 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного пошкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, суд кваліфікує за ч.1 ст.122 КК України.

При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_5 суд враховує щире каяття, що відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнається судом обставиною, яка пом`якшує його покарання.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_5 встановлено, що він в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

З метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_5 , а також прийняття судового рішення про міру покарання, судом було доручено представнику уповноваженого органу з питань пробації скласти досудову доповідь.
Згідно досудової доповіді, складеної відповідно до ст.3141 КПК України, ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства не було змоги виявити. При цьому слід ураховувати, що ризик небезпеки з боку особи, яка вже вчиняла правопорушення залишається завжди. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушення орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
Відповідно до абз.17 ч.1 ст.368 КПК України суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд відповідно до вимог ст.65 КК України бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його наслідки, а також дані про особу обвинуваченого.

За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують його покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавленням волі в межах санкції частини цієї статті.

У судовому засіданні представником потерпілого адвокатом ОСОБА_4 подано заяву про залишення цивільного позову потерпілого без розгляду.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Так як нормами КПК України не врегульовано питання залишення позову без розгляду за заявою потерпілого, то суд застосовує п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, приписами якої передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

При цьому, суд роз`яснює потерпілому норми ч.7 ст.128 КПК України, відповідно до яких особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
У судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_5 заявлено клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він є пенсіонером.

У судовому засіданні прокурор не заперечував проти звільнення обвинуваченого від призначеного покарання.

Суд дійшов висновку про задоволення клопотання з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді, а також за ініціативою обвинуваченого.

Відповідно до п.ґ) ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22 грудня 2016 року підлягають звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань не пов`язаних із позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Закон України «Про амністію у 2016 році» набрав чинності 07 вересня 2017 року.

Згідно абз.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, яка діяла на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році») особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

На день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» обвинуваченому ОСОБА_5 було понад 60 років, тобто він досяг пенсійного віку.

Згідно ч.3 ст.12 КК України злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

З урахуванням вимог ч.3 ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України, є злочином середньої тяжкості.

ОСОБА_5 не відноситься до осіб, зазначених ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», щодо яких не може бути застосована амністія.

Також обвинувачений дав свою згоду на застосування амністії.

За таких обставин суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

З урахуванням вимог ст.ст. 176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавленням волі.

На підставі п.ґ) ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілому ОСОБА_7 його право пред`явити позов в порядку цивільного судочинства.

Речовий доказ по справі: дерев`яну палицю, яка знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 , - вважати йому повернутою.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1