У Х В А Л А

1 грудня 2017 року м. Київ

Суддя Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України ОСОБА_3., розглянувши заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 серпня 2017 року задоволено клопотання слідчого, погоджене з прокурором, та надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000090 щодо ОСОБА_2 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п'ятою статті 27, частиною п'ятою статті 191 Кримінального кодексу України.

Апеляційний суд міста Києва ухвалою від 11 вересня 2017 року відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 серпня 2017 року на підставі частини четвертої статті 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв'язку з тим, що апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 10 жовтня 2017 року, керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 КПК, відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2017 року, зазначивши, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Захисник ОСОБА_4. звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали суду касаційної інстанції щодо ОСОБА_2 на підставі пункту 2 частини першої статті 445 КПК у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Посилаючись на загальні засади кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини та Рішення Конституційного Суду України, заявник вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме, порушення права ОСОБА_2 на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та залишення такого порушення без уваги судом касаційної інстанції.

На підтвердження неоднаковості у правозастосуванні захисник ОСОБА_4. долучив до заяви копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 жовтня 2017 року.

Цим рішенням суд касаційної інстанції скасував ухвалу апеляційного суду, якою було відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу слідчого судді про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме в зв'язку з ухваленням апеляційним судом рішення незаконним складом суду (без вирішення питання про відвід), та призначив новий розгляд в суді апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Заявник просить скасувати зазначену ухвалу суду касаційної інстанції щодо ОСОБА_2 та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Перевіривши заяву захисника ОСОБА_4, вважаю, що вона не відповідає вимогам статей 448 і 449 КПК.

Процедура перегляду Верховним Судом України ухвал суду касаційної інстанції регулюється нормами глави 33 КПК. Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Заявники мають дотримуватись цих норм процесуального закону, в тому числі й тих, що регулюють процесуальну форму подання заяви про перегляд судового рішення. Відповідно до частини 2 статті 448 КПК у заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України зазначаються, зокрема, обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК, та вимоги особи, що мають ґрунтуватися на предметі перегляду та обов'язково враховувати повноваження Верховного Суду України.

Перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК, на яку посилається захисник, передбачає порівняння різних (не менш ніж у двох кримінальних провадженнях) правових висновків суду касаційної інстанції, в основі яких перебуває неоднакове застосування однієї і тієї самої норми процесуального права.

Усупереч зазначеним нормам закону вимоги заявника не конкретизовані, не узгоджуються з повноваженнями Верховного Суду України щодо перегляду судових рішень у кримінальних справах та мають суперечливий зміст.

Так, у заяві захисник ОСОБА_4., пославшись на істотні порушення судом касаційної інстанції вимог кримінального процесуального закону (пункт 1 частини першої статті 438 КПК), конкретно не зазначив, які саме норми процесуального закону, на його думку, неоднаково застосовані судом касаційної інстанції, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Також заявник не навів належного обґрунтування цієї підстави для перегляду оскаржуваного судового рішення з відповідним аналізом та порівнянням змісту оскаржуваного та порівнюваного судових рішень суду касаційної інстанції, а також зазначенням того, в чому саме полягає неоднакове застосування одних і тих самих норм права, передбачених КПК, в оскаржуваному рішенні.

Оскільки кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій засобами, передбаченими КПК, суд позбавлений можливості самостійно зробити висновок, які саме норми права захисник ОСОБА_4. розцінює як неоднаково застосовані.

Крім того, перевіркою змісту заяви встановлено, що окрім відсутності вказівки на ті положення КПК, що, на думку захисника ОСОБА_4 неоднаково застосовані судом касаційної інстанції, у ній не наведено й деталізації неоднаково застосованої норми процесуального закону.

А саме, при обґрунтуванні заяви необхідно враховувати, що згідно з доктринальними положеннями норма права складається з гіпотези (опису умов дії правової норми, тобто вказівки на ті життєві обставини, за наявності яких реалізується її диспозиція), диспозиції (належної або можливої поведінки за наявності передбачених гіпотезою обставин) та санкції (наслідків або заходів державного примусу на випадок недотримання чи порушення припису, визначеного у диспозиції). При цьому структура саме кримінальної процесуальної норми містить свої особливості, оскільки юридична техніка КПК допускає розміщення гіпотези, диспозиції та санкції в межах різних його статей.

З огляду на це, вказуючи на неоднаково застосовані норми КПК, заявнику належить зазначити не тільки статтю, що передбачає наслідки недотримання чи порушення припису, визначеного у диспозиції, а так само статтю (статті), що містить положення про правило поведінки за передбачених гіпотезою обставин, оскільки лише у своїй сукупності вони становлять поняття норми права, неоднакове застосування якої може бути підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Крім того, вимоги захисника ОСОБА_4, викладені у прохальній частині заяви, не відповідають законодавчо визначеним повноваженням Верховного Суду України щодо перегляду судових рішень у кримінальних справах та містять суперечності.

Як вбачається зі змісту заяви, захисник викладає прохання про скасування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2017 року та направлення справи на новий розгляд не до суду касаційної інстанції, судове рішення якого оспорює, а до суду апеляційної інстанції, що не узгоджується з повноваженнями Верховного Суду України.

Відповідно до статті 449 КПК до заяви додаються, зокрема, копії судових рішень, про перегляд яких подано заяву.

Але до заяви захисник ОСОБА_4., крім ухвали суду касаційної інстанції, не додав копій ухвал слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 серпня 2017 року та Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2017 року, завірених відповідно до вимог Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173.

Зазначені недоліки, встановлені при перевірці відповідності заяви вимогам КПК, перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження Верховного Суду України.

Відповідно до частини другої статті 450 КПК, якщо заяву подано без додержання вимог статей 448 і 449 КПК, заявник письмово повідомляється про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути. Заява повертається заявнику, якщо він не усунув її недоліки протягом установленого строку.

Отже, заявникові необхідно надати строк для усунення вказаних недоліків.

На підставі наведеного та керуючись статтями 445, 448, 449, 450 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

про зазначені недоліки заяви повідомити захисника ОСОБА_4 та надати йому строк для їх усунення до 22 грудня 2017 року включно.

Якщо зазначені в ухвалі недоліки заяви не буде усунуто в установлений строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_3