справа № 570/4732/17
провадження № 1-кс/570/71/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2018 року

Слідчий суддя Рівненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.П.Могили 24) клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 по кримінальному провадженню по матеріалах досудового розслідування, внесеного 17 жовтня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001579за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України

про скасування арешту майна.
в с т а н о в и в:
покликаючись на те, що слідчим суддею накладено 09 січня 2018 року арешт на золотий ланцюжок плетеного типу, а власник не була присутня в судовому засіданні, її представник адвокат ОСОБА_4 у поданій 30 січня 2018 року заяві просить його скасувати.

Учасників кримінального провадження належним чином повідомлено про розгляд даної скарги. Представник власника у поданій суду заяві просить справу слухати у його відсутність та відсутність власника майна. Згідно змісту ст.306 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клолпотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття. Зважаючи на дані обставини, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення, відсутність необхідності заслуховувати її особисті пояснення, беручи до уваги встановлені строки розгляду клопотання, прийшла до висновку про можливість розглянути її на підставі наданих доказів за відсутності учасників без фіксування судового розгляду за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши надані матеріали справи, вважаючи їх достатніми для винесення рішення, слідчий суддя прийшов до таких висновків.
17 жовтня 2017 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001579за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

03 січня 2018 року проведено санкціонований суддею обшук житла ОСОБА_5 , під час якого вилучено браслет плетеного типу з металу жовтого кольору, що зовні схожий на золото.
09 січня 2018 року прийнято постанову про арешт вказаного майна, яке визнане речовим доказом.
Ст.129 Конституції України визначає одними з основних засад судочинства законність.
Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно п.18 ст.3, ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя здійснює у порядку, передбаченому цим Кодексом, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні шляхом вирішення питань, винесених на його розгляд сторонами та віднесених до його повноважень цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.174 КПК України власник майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Разом з тим, відповідно до ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Згідно з вимогами ч.2 ст.84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно вимог ст.ст.85, 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належні докази мають пряме відношення до обставин події, допустимим є доказ, отриманий в передбаченому КПК порядку.
Відповідно до положень ч.1 ст.94 КПК України щодо оцінки доказів слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.. Діюче кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні, які відповідають вимогам ст.84 КПК України та надати ним відповідну оцінку у вироку.

Як встановлено, оскаржуваний арешт накладено у зв`язку з визнанням вказаного тимчасово вилученого майна речовим доказом. Разом з тим, при проведенні впізнання даний браслет не впізнаний потерпілою як викрадений у неї.

На думку слідчого судді, слідчим та прокурором не доведено, що на даний час вказана заборона відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України, тому порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданнями цього кримінального провадження. Відсутність у органу досудового розслідування достатніх даних про те, що даний браслет викрадений, і має відношення до даного кримінального правопорушення, вказує на недоцільність подальшого застосування арешту даного майна.

З урахуванням вищезазначеного, а також приймаючи до уваги відсутність підстав для подальшого арешту майна, тому відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Вважаю, що це забезпечить справедливу рівновагу між інтересами сторін, що узгоджується з положеннями ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, так як незняття арешту з майна за таких обставин порушує передбачені ст.1 Протоколу міжнародної конвенції з прав людини та ст.ст.21, 41 Конституції України права на свободу володіння майном. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Ст.321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. У силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Вирішуючи питання про скасування арешту майна, суд не є інстанцією яка перевіряє законність чи обґрунтованість винесеної ухвали про це, оскільки це віднесено до компетенції апеляційного суду, чого не була позбавлена можливості вчинити сторона заявника.

Відповідно до роз"яснень п.13 листа ВССУ №223-558/0/4-13 від 05 квітня 2013 року рішення за результатами розгляду клопотання про скасування арешту майна, на відміну від ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому (п.9 ч.1 ст.309 КПК України), оскарженню не підлягає. Чинний КПК України не передбачає можливості оскарження в апеляційному порядку даного рішення слідчого судді. Відповідно до п.2.1 рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 2015 року №3-рп/2015 ст.6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (п.25 Рішення ЄСПЛ у справі «Делкур проти Бельгії» від 17 жовтня 1997 року та п.65 Рішення ЄСПЛ у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, позбавлення за даних обставин права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді є фактично порушенням принципів рівності всіх перед законом і судом та доступу до правосуддя.

З огляду на викладене, керуючись ст.307 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
задоволити клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 по кримінальному провадженню по матеріалах досудового розслідування, внесеного 17 жовтня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001579за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України про скасування арешту майна.
Скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 09 січня 2018 рок арешт на золотий ланцюжок плетеного типу, який належить ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню по матеріалах досудового розслідування, внесеного 17 жовтня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001579за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Ухвала оскарженю не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя: ОСОБА_1