Справа № 702/1072/17
Провадження № 1-кп/702/13/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
про відмову в застосуванні примусових заходів
медичного характеру, закриття провадження
16 січня 2018 року м. Монастирище
Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді- ОСОБА_1
з секретарем ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище клопотання слідчого СВ Монастирищенського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області, затверджене прокурором Монастирищенського відділу Уманської місцевої прокуратури юристом 2 класу ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру за кримінальним провадженням № 0000302, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 вересня 2017 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сарни Монастирищенського району Черкаської області, громадянина України, інваліда 2 групи, місце державної реєстрації та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше несудимий відповідно до ст. 89 КК України, у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 125 КК України,
з участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурора: ОСОБА_3
потерпілої: ОСОБА_5
захисника: ОСОБА_6
законного представника, особи стосовно якої подано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру: ОСОБА_7
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , 27 серпня 2017 року, близько 21 години 00 хвилин, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , під час суперечки з ОСОБА_5 , яка виникла між ними на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс декілька ударів правою рукою та ногами в область тулубу, рук та ніг останньої, чим спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синця грудної клітки, синців лівої молочної залози, синця живота, синців правої та лівої руки, синців правої та лівої ноги, які згідно висновку експерта Уманського МРВ КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 05-7-01/784 від 20 вересня 2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.
Законний представник, особи відносно якої подано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 підтримала клопотання про необхідність застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру.
Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, ОСОБА_4 за станом здоров`я участі в судовому засіданні не брав.
Вчинення саме ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України доведено :
- показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка показала, що 27.08.2017 року її чоловік ОСОБА_4 , повернувся додому, а саме в кв. АДРЕСА_3 в стані алкогольного сп`яніння. Між ними виникла сварка, але через деякий час чоловік заспокоївся та пішов до себе в кімнату відпочивати. О 21 годині, чоловік прибіг до неї в кімнату та продовжив сварку. Був дуже збуджений та агресивний. Вона намагалася піднятися з дивану, але він схопив її за нічну сорочку, в результаті чого вона знову впала на диван. Чоловік почав наносити їй удари руками та ногами в різні частини тіла. В результаті нанесених ударів в неї утворилися синці на руках, на ногах та в інших частинах тіла, була пошкоджена нічна сорочка. Під час бійки, в квартирі крім неї та чоловіка, нікого не було. Вона дуже голосно кричала та на її крик сусіди почали стукати в двері. Чоловік пішов в свою кімнату, а вона відкрила двері сусідам, які почали сварити чоловіка за його поведінку. Раніше в них з чоловіком неодноразово виникали подібні ситуації і вона викликала працівників міліції, оскільки чоловік вів себе агресивно. Агресія в чоловіка почала проявлятися після перенесеної в 2008 році травми. Після даного випадку, ще до 15.09.2017 року чоловік її зачіпав, а потім припинив, можливо злякався відповідальності. Підтримує прокурора та вважає, що її чоловік дійсно потребує лікування;
- показаннями свідка ОСОБА_8 , яка показала, що вона являється сусідкою сім`ї ОСОБА_9 . 27.08.2017 року, близько 21 години, перебуваючи в квартирі, вона почула крик. Коли вийшла на сходи, побачила, що двері в квартиру ОСОБА_10 відчинені і там вже перебували інші сусіди, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . В кімнаті квартири за адресою АДРЕСА_1 знаходилась ОСОБА_10 , яка була збуджена, плакала, була налякана та в пошкодженій нічній сорочці. В квартирі також знаходився ОСОБА_4 , якого сусіди сварили за його поведінку. Вона бачила на обличчі та шиї потерпілої червоні плями. Раніше між потерпілою та ОСОБА_4 також відбувалися подібні конфлікти, зокрема ОСОБА_4 намагався вдарити потерпілу стільцем. Поведінка ОСОБА_4 , на її погляд, є дещо неадекватною, він виявляє ознаки розладів, становить небезпеку для себе та суспільства;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка показала, що ОСОБА_4 є двоюрідним братом її чоловіка та проживає по сусідству. 27.08.2017 року, приблизно о 21-21.30 годині, вони з чоловіком почули шум в квартирі ОСОБА_9 , а саме в кв. АДРЕСА_3 . В дані квартирі проживає потерпіла з чоловіком ОСОБА_4 . Її чоловік побіг в квартиру потерпілої першим, а вона після нього. В квартирі знаходилась потерпіла ОСОБА_10 , яка була заплакана, обличчя та руки червоні, сорочка пошкоджена. Вона особисто свідком бійки не була, але на її думку такі почервоніння на тілі потерпілої характерні після побиття. Конфлікти між потерпілою та ОСОБА_4 траплялися і раніше. Поведінка ОСОБА_4 є неадекватною, а саме він може чіплятися до людей, битися. Сусіди сварили ОСОБА_4 за його поведінку, але він повідомляв, що потерпіла перша спровокувала конфлікт, що не відповідає дійсності;
- даними висновку судово-медичної експертизи № 05-7-01/784 від 20.09.2017 року відповідно до якого у ОСОБА_5 , 1968 року народження, виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця грудної клітки, синців лівої молочної залози, синця живота, синців правої та лівої руки, синців правої та лівої ноги . Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету(-ів)/якими також являються руки та ноги людини/ та належать до легких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження не могли утворитися внаслідок падіння з висоти положення стоячи на площину та могли виникнути в час та при обставинах, вказаних обстежуваною 27.08.2017 року;
- даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_5 з таблицею зображень до нього від 21.09.2017 року, відповідно до якого вона показала та розповіла, як саме ОСОБА_4 , 27.08.2017 року заподіяв їй тілесні ушкодження;
- даними протоколу огляду предметів від 22.09.2017 року, відповідно до якого було оглянуто: жіночу нічну сорочку на якій маються розриви в трьох місцях: в районі лівого та правого рукава та з переду в області грудей;
- даними постанови про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 22.09.2017 року, відповідно до якої жіночу нічну сорочку, визнано речовим доказом та передано під схоронну розписку потерпілій ОСОБА_5 .
Заслухавши думку прокурора, потерпілої, законного представника, особи, відносно якої подано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, які підтримали прокурора, захисника, який не заперечував проти застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення, справа підлягає закриттю провадженням та виходить з наступного.
Згідно ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до п. 3 Постанови пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК України) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.
Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» № 433 від 22.11.2017 року, ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням, недоумства не страждає, на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, у нього не відмічалося проявів тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки, а виявляє прояви органічного розладу особистості внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми (2008р) з помірно-вираженими емоційно-вольовими і когнітивними змінами, через що на період часу, до нього відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, він не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними. На теперішній час ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством або іншим хворобливим станом психіки не страждає, а виявляє прояви органічного розладу особистості внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми (2008 р.) з помірно-вираженими емоційно-вольовими і когнітивними змінами, через що він також не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними, не здатний самостійно здійснювати свої процесуальні права і обов`язки при проведенні слідчих дій і розгляді справи в суді і за своїм психічним станом через відмічені в клінічній картині прояви нестійкості емоцій, зниження пізнавальної діяльності, планування та прогнозування своєї поведінки, низьке почуття вини та зниження критичності, що становить пасивний тип суспільної небезпеки і може привести до скоєння підекспертним суспільно-небезпечних дій, він потребує застосування примусового заходу медичного характеру, у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Враховуючи вищеописаний висновок ОСОБА_4 підпадає під дію ст. 20 КК України (обмежена осудність).
Згідно з вимогами цієї норми кримінального закону та роз`ясненнями, які містяться в п.п. 6, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин учинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановляє обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховує його психічний стан як помякшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання, яка надається при засудженні особи до позбавлення волі медичною службою кримінально-виконавчих установ, а при засудженні до покарань, не повязаних з позбавленням волі, - психіатричними закладами органів охорони здоровя за місцем проживання засудженого.
Згідно ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Будь-яких доказів, які б вказували на неосудність ( ст. 19 КК України) ОСОБА_4 , суду не надано.
Зауважень з приводу належності та допустимості доказу - висновку судово психіатричного експерта КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» № 433 від 22.11.2017 року, до суду не надходило.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності.
У відповідності до ч. 2 ст. 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути застосовано судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно-небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.
Надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.
Тому слід вважати, що ця допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання: якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади органів охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.
Відповідно до ч. 2 ст. 504 КПК України досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до ч. 5 ст. 513 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути закрито судом, якщо неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена, а так само в разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу. У такому разі після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.
В силу викладеного, приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому діяння в стані обмеженої осудності, що підтверджено висновком судово психіатричного експерта, та в силу ст. 20 КК України доказів вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України в стані неосудності ( ст. 19 КК України) суду не надано, а тому суд вважає, що неосудність особи на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не встановлена, а тому відповідно до ч. 5 ст. 513 КПК України суд вважає за необхідне закрити кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 з поверненням наявних матеріалів кримінального провадження прокурору для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.
На підставі викладеного ст. ст. 19, 20, 94 КК України та керуючись ст. ст. 502, 512, 513 КПК України, суд
у х в а л и в :
Провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрити.
Матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000302 від 14 вересня 2017 року, направити прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області протягом 30 днів з дня її проголошення через районний суд.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя : ОСОБА_1