Справа № 343/53/18
Провадження № 11-кп/779/135/2018
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 травня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000790 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2018 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, що має середню освіту, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого: 21 жовтня 2013 року Долинським районним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік; 11 червня 2015 року Долинським районним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік; 23 лютого 2016 року Долинським районним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 1 року 8 місяців позбавлення волі; 05 січня 2018 року Долинським районним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2018 року більш суворим за даним вироком, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, зарахувавши йому в строк покарання частково відбуте покарання за вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2018 року.

Початок відбуття строку покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту його затримання - з 10.00 год. 05 січня 2018 року.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити, призначивши більш м`яке покарання, застосувавши ст. 69 КК України.

Мотивує свої вимоги тим, що після повідомлення потерпілої про вчинення крадіжки із належного їй приміщення, обвинувачений, доставлений в орган досудового розслідування, активно сприяв розкриттю злочину, зізнався у його вчиненні не під тиском доказів, а добровільно, з власної волі. Під час кримінального провадження визнав вину повністю, щиро розкаявся у скоєному, примирився з потерпілою. Під час перебування у слідчому ізоляторі цілком і повністю усвідомив важливість суспільно небезпечного діяння, яке вчинив, та просив суд суворо не карати, оскільки він є особою молодого віку, обіцяв виправитись. Посилається на те, що у відповідності до ч. 1 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд визнає пом`якшуючими обставинами такі, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, усунення завданого збитку та примирення із потерпілим, що, на його думку, має місце у даному випадку. Зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наведеному та ухвалюючи вирок призначив надто суворе покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив крадіжку, тобто повторно таємно викрав чуже майно з проникненням в інше приміщення.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

24 грудня 2017 року ОСОБА_8 пішов до приміщення дачного будинку, що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення крадіжки, поєднаної з проникнення в інше приміщення, в період часу з 14.00 до 15.00 год. ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до даного приміщення, де за допомогою взятої з дому пилки по металу перерізав запірну планку вікна та проник до приміщення, звідки таємно викрав віник з дерев`яним держаком вартістю 50,00 грн, електричну плиту зеленого кольору вартістю 250,00 грн, дерев`яний рубанок вартістю 200,00 грн, молоток з дерев`яною ручкою вартістю 50,00 грн, молот квадратної форми з дерев`яною ручкою вартістю 150,00 грн, мідну трубку довжиною 1 м діаметром 8 мм вартістю 30,00 грн, алюмінієвий дріт довжиною 4 м діаметром 2 мм по ціні 25,00 грн. за 1 метр на суму 100,00 грн, 1 кг цвяхів на суму 60,00 грн, лист бляхи розмірами 48x22 см вартістю 60,00 грн, металеву ніжку від крісла вартістю 50,00 грн дві тумбочки по ціні 500,00 грн. на суму 1000,00 грн, металевий умивальник вартістю 300,00 грн, дві металеві сковорідки по ціні 150,00 грн на суму 300,00 грн, сокиру вартістю 200,00 грн, металевий столовий піднос вартістю 70,00 грн, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2870,00 грн, після чого виніс дані речі за територію господарства ОСОБА_10 , де, будучи виявлений гр. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кинув їх на дорозі та втік до будинку, де постійно проживає.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, про час та місце апеляційного розгляду була повідомлена належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за її участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за її відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просили пом`якшити покарання;

- прокурор просив залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, фактичні обставини скоєного ОСОБА_8 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється. Захисник ОСОБА_7 висловив свою незгоду щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, зокрема, вважає, що у суду першої інстанції були всі підстави для застосування ст. 69 КК України, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається зі змісту вироку, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, оскільки обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин не встановлено.

До пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин суд першої інстанції відніс його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_8 встановив, що він неодружений, не працює, має середню освіту, раніше неодноразово судимий за вчинення крадіжок, на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах Долинської ЦРЛ не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд першої інстанції також керувався вимогами ст. 65 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» і виходив з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував наявність вищеназваних пом`якшуючих обставин, особу обвинуваченого, його суб`єктивне відношення до вчиненого, думку потерпілої, яка просила його суворо не карати, а також те, що він неодноразово судимий за вчинення крадіжок.

Востаннє ОСОБА_8 засуджений 05 січня 2018 року Долинським районним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі (а.с. 83-84).

Оскільки даний злочин ОСОБА_8 вчинив 24 грудня 2017 року, тобто до постановлення вироку Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2018 року, то суд першої інстанції вважав за необхідне остаточне покарання обвинуваченому визначити за сукупністю вироків, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, зарахувавши до призначеного покарання частково відбуте ним покарання за вищевказаним вироком Долинського районного суду.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки більш м`яке покарання не відповідатиме меті виправлення обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжок та в період непогашеної судимості повторно вчинив нову крадіжку. Дане покарання, на думку суду першої інстанції, відповідає скоєному та буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого й попередження вчинення ним нових злочинів.

При вищенаведених обставинах суд першої інстанції не вбачав можливості застосування відносно обвинуваченого ст. 69 КК України.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

При розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку суд першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , на думку суду апеляційної інстанції, дотримався вказаних вимог закону.

Призначене покарання суд апеляційної інстанції вважає справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню у їх сукупності, таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Захисник ОСОБА_7 вважає обставинами, які дають суду підстави для застосування ст. 69 КК України, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 та активне сприяння розкриттю злочину, усунення завданого збитку та примирення із потерпілим.

Як слідує зі змісту вироку, суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та врахував їх при призначенні покарання.

Щодо доводів про те, що він визнав вину повністю, то суд апеляційної інстанції зазначає, що ця обставина є складовою щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, яка визнана такою та в повній мірі врахована судом при призначенні покарання.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставним твердження апелянта про те, що в даному випадку має місце обставина, що пом`якшує покарання, передбачена п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, - добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, оскільки таке здійснюється добровільно з ініціативи самого винного або інших осіб, що діють від його імені або за його дорученням, а по даному кримінальному провадженню викрадене майно повернуто потерпілій працівниками поліції, про що свідчить зміст її заяви від 30 грудня 2017 року (а.п. 59). При цьому, відомості про те, що обвинувачений або інші особи в його інтересах вживали будь-яких заходів для відшкодування понесених збитків потерпілої, в матеріалах справи відсутні.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що визнання судом інших, не визначених у ч. 1 ст. 66 КК України, обставин як таких, що пом`якшують покарання, зокрема примирення з потерпілим, здійснюється на розсуд суду.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанцій в повній мірі врахував при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання думку потерпілої ОСОБА_10 про те, що вона його пробачає та просить суворо не карати, не відносячи при цьому до обставин, які пом`якшують покарання, - примирення з потерпілою, оскільки сама по собі думка потерпілої без активних дій у вирішенні питання щодо наслідків скоєного злочину з боку обвинуваченого не є достатньою для обґрунтованого висновку про зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину та про те, що особа, яка вчинила злочин, заслуговує на поблажливе ставлення, відповідно про наявність такої пом`якшуючої покарання обставини.

При цьому, ті обставини, що ОСОБА_8 зізнався у вчиненні злочину з власної волі, пояснює, що під час перебування у слідчому ізоляторі цілком і повністю усвідомив важливість суспільно небезпечного діяння, яке вчинив, та просив суд суворо не карати, оскільки він є особою молодого віку, обіцяв виправитись, враховано при призначенні покарання як дані, що характеризують винного.

Колегія суддів вважає, що при зазначених обставинах, які врахував суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк у найменшому розмірі, встановленому для такого виду покарання в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, з дотриманням вимог ст. 65 КК України, з урахуванням його характеристики, підстав для застосування ч. 1 ст. 69 КК України немає.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання, оскільки покарання, призначене судом першої інстанції, відповідає меті та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, з урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для зміни вироку суду за мотивами викладеними в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 відсутні.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2018 року щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3