Справа № 405/6125/17

"25" жовтня 2017 р. м. Кропивницький
слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника, адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого військової прокуратури Кіровоградського гарнізону ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 ,
слідчий за погодженням із прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 .
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч.2 ст. 186, ч. 4 ст. 407 КК України, а саме у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого змовою групою осіб, а також у нез`явленні вчасно на службу з лікувального закладу військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин, понад один місяць в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, за наступних обставин.
Так, відповідно ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадянина України ОСОБА_5 призвано на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 27 березня 2016 року та відповідно до ст. ст. 2, 4, 24 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 20 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року № 113-VIII, на території України діє особливий період.
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 209 від 01 серпня 2016 року солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу, поставлено на грошове забезпечення та призначено на посаду старшого навідника 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи.
Відповідно до вимог ст. ст. 17,65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 17, 6, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 111, 112, 127, 128, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свято і непорушно додержуватися законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Разом з тим, солдат ОСОБА_5 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам нормативно-правових актів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді тимчасового ухилення від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, вчинив злочин за наступних обставин.
08 листопада 2016 року солдат ОСОБА_5 був направлений з місця дислокації підрозділу АДРЕСА_2 для проходження лікування до Кропивницького обласного наркологічного диспансеру у АДРЕСА_3 .
11 листопада 2016 року солдат ОСОБА_5 виписаний із вказаного лікувального закладу, після чого був зобов`язаний повернутись до військової частини.
Однак, 12 листопада 2016 року солдат ОСОБА_5 з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби до військової частини не повернувся, чим фактично протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, проводить час на власний розсуд та на даний час відсутній у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 .
Таким чином, солдат ОСОБА_5 підозрюється в тому, що будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом на посаді старшого навідника 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , діючи у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 111, 112, 127, 128, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. 3 ст. 24, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 8 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 10, 11, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента від 20 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року № 113-VIII, з метою ухилитися від несення обов`язків військової служби 12 листопада 2016 року не повернувся до військової частини з лікувального закладу, та не прибув на службу, без поважних причин, а саме до підрозділу військової частини польова пошта НОМЕР_1 який дислокується у АДРЕСА_2 , проводить час на власний розсуд ухиляючись від проходження військової служби, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Крім того, 08 жовтня 2017 року близько 01 години 40 хвилин, рухаючись разом із невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я Микола по Центральному сквері в м. Кропивницькому, навпроти кафе «Золоті купола», помітив раніше невідомого йому потерпілого ОСОБА_7 . В цей момент у ОСОБА_5 виник умисел на заволодіння чужим майном.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 діючи умисно, цілеспрямовано, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, попередньо домовившись з невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_8 , підійшли в притул до потерпілого ОСОБА_7 , після чого зав`язав розмову з потерпілим ОСОБА_7 , в ході якої, невстановлена досудовим розслідуванням особа на ім`я ОСОБА_8 схопив потерпілого ОСОБА_7 під ліву руку, а в цей момент ОСОБА_5 наніс своїм кулаком правої руки потерпілому удар в область обличчя, а саме в праве око, після чого останній впав на землю. Потім, невстановлена досудовим розслідуванням особа на ім`я ОСОБА_8 , продовжуючи діяти з єдиним злочинним умислом та з метою подолання волі потерпілого прижав потерпілого до землі. Відразу після чого, ОСОБА_5 з правої кишені штанів, в які був вдягнений потерпілий, дістав та заволодів мобільним телефоном марки "Lenovo P780 Deep Black" вартість якого, зі слів потерпілого, складає 4000 грн., в якому знаходилася флеш карта пам`яті Micro SD 2 GB вартістю якого, зі слів потерпілого складає 100 грн.
Потім, ОСОБА_5 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 4100 грн.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити, посилаючись на обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що викладені в клопотанні, та неможливість їх запобіганню, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Захисник в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, вказавши, що матеріали клопотання не містять доказів на обґрунтування оголошеної підозри та заявлених ризиків, крім того, прокурором висловлюються загальні твердження, без належної правової аргументації, щодо неможливості запобіганню заявленим ризикам, шляхом застосуванню більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, підозрюваний має на утриманні дитину, сталі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, позитивно характеризується, а тому просив обрати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, а саме домашній арешт.
Підозрюваний під час розгляду підтримав позицію захисника, вказавши, що буде виконувати всі вказівки досудового розслідування.
Допитана під розгляду свідок ОСОБА_9 пояснила, що її син потребує лікування, оскільки є накрозалежною особою у зв`язку із чим вона не пустила його на службу, просить застосувати домашній арешт.
Заслухавши учасників, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
28 липня 2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
23 жовтня 2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
23.10.2017 року о 18 год. 00 хв. ОСОБА_5 затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Крім того, згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно матеріалів клопотання, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого змовою групою осіб, а також у нез`явленні вчасно на службу з лікувального закладу військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин, понад один місяць в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 407 України.
Причетність ОСОБА_5 до оголошеної підозри, підтверджується протоколом огляду місця події, протоколом допиту потерпілого, протоколом пред`явлення особи для впізнання, протоколом проведення слідчого експерименту, протоколом допиту свідка, протоколом огляду предмета (а.к. 34-35, 36-37, 38-43, 50-52, 44-47, 48-49,53).
Вирішуючи питання щодо наявності обґрунтованої підозри, слідчий суддя зазначає, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Водночас, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Наявні матеріали на думку слідчого судді свідчать, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 407 КК України.
Відповідно до ст.12 КК України злочини, передбачені ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 407 КК України у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 є тяжкими, санкцією яких передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до семи років.
Зазначаючи про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовано послався на ризики, які передбачені п.п.1, 3 та 5 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваним ухилитися від кримінальної відповідальності, оскільки через тяжкість кримінального правопорушення по якому оголошено про підозру, зібраних у справі доказів та можливе покарання у разі доведення його провини, свідчать про те, що останній може вчинити спробу направлену на ухилення від кримінальної відповідальності та суду; можливість підозрюваним впливати на свідків, які в судовому засіданні ще не допитувалися та потерпілого; можливість підозрюваним вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні нового умисний корисливого злочину, перебуваючи у розшуку в рамках кримінального провадження за підозрою його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Інші ризики матеріалами клопотання не доведені.
При цьому, доводи сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри повинні вирішуватися під час розгляду справи по суті у сукупність із іншими доказами, інші доводи, не є обставинами, що спростовують оголошену підозру та встановлені ризики.
Вказане свідчить, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваною процесуальних обов`язків, а також запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.
Отже, застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи та серйозністю висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Усі наведені обставини у їх сукупності, не дають достатніх підстав застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 58 днів, тобто в межах строку досудового розслідування.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства.
Керуючись ст.ст. 176-196 КПК України, -
клопотання слідчого військової прокуратури Кіровоградського гарнізону ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 - задовольнити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 58 днів, тобто з 16-40 год. 23.10.2017 року до 16-40 год. 21.12.2017 року.
Дата закінчення дії ухвали слідчого судді визначити до 21.12.2017 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали буде оголошений 26.10.2017 року об 16-00 годині.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_10 Загреба