АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
16 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:
? 09.12.2013 Деснянським районним судом міста Києва за ч.3 ст.185 КК України до 04 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, звільнений від призначеного покарання з іспитовим строком 03 роки,
який обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, ?
за участі:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_5
Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 04.05.2017 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, і призначено йому покарання у вигляді 03 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 09.12.2013 за ч.3 ст.185 КК України, та остаточно ОСОБА_6 покарання у вигляді 04 (чотирьох) років 01 (одного) місяця позбавлення волі. Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 залишено без зміни у виді тримання під ватрою у Київському СІЗО. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислюється з 01.02.2017. На підставі ст.72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 зараховано в строк покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення та перебування під вартою з 13.12.2015 по 15.12.2015 та з 01.02.2017 по 04.05.2017 включно із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Не погоджуючись з прийнятим судом рішенням, захисник та обвинувачений подали апеляційні скарги.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить апеляційний суд скасувати вирок Деснянського районного суду міста Києва від 04.05.2017 і призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та права на захист (здійснення стадії досудового розслідування у даному кримінальному провадженні за відсутності захисника ), в той час як ОСОБА_9 страждає на психічне захворювання, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (у вироку суду не вказано з яким умислом, прямим чи непрямим, було вчинено злочин, не взято до уваги і не надано належної оцінки вилученим у обвинуваченого речам, а саме чотири ножі, скальпель та зірка-ніж сюрикен), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (не доведення стороною обвинувачення осудності та винуватості ОСОБА_6 , не звернення прокурора до суду з клопотання про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру відповідно до ст.92-96 КК України, ст.291-293 КПК України, отримання доказів з порушенням права обвинуваченого на захист).

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить апеляційний суд скасувати вирок Деснянського районного суду міста Києва від 04.05.2017 та направити кримінальне провадження до суду першої інстанції для здійснення нового судового розгляду в новому складі суду.
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений вказує на істотне порушення судом вимог кримінального-процесуального закону, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що досудове розслідування проведено неповно та односторонньо. Посилається на порушення його права на захист, на невмотивованість судового рішення, на невстановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, а також на ухилення від аналізу низки доказів.
В доповненнях до апеляційної скарги від 15.06.2017 обвинувачений ОСОБА_6 просить апеляційний суд скасувати оскаржуваний вирок Деснянського районного суду міста Києва від 04.05.2017 та закрити кримінальне провадження відносно нього за відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.
Обґрунтовуючи наведені вимоги ОСОБА_6 в доповненнях вказує, що судом безпідставно відмовлено йому в задоволенні клопотання про визнання всіх наявних по справі доказів, так як на переконання останнього вони отримані з порушенням його права на захист. Посилається на те, що прокурором порушено вимоги ч.2 ст.184 КПК України при поданні клопотання про обрання йому, ОСОБА_6 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Наголошує, що показання потерпілого не підтверджують зібраними по справі доказами. Ліхтарик, як важливий речовий доказ, не був долучений до матеріалів кримінального провадження. На думку обвинуваченого, враховуючи показання поліцейських, які його затримували, та наявність у нього психічного захворювання, його дії не можна вважати умисними. Вважає себе обмежено осудним, з огляду на що стверджує, що прокурор був зобов`язаний звернутись до суду з клопотанням про застосування до нього заходів медичного характеру відповідно до ст.92-96 КК України, ст.291-293 КПК України. Посилається на документи, які підтверджують його психічне захворювання. Також доповнює, що повідомлення про підозру, зміну раніше повідомленої підозри, допит підозрюваного, обрання запобіжного заходу, відкриття матеріалів кримінального провадження та інші процесуальні дії були органом досудового розслідування здійснено без захисника, участь якого була обов`язковою. Слідчі (розшукові) дії вчинялись слідчим ОСОБА_10 , яка не має жодного відношення до цієї справи. Також посилається в доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_6 на те, що так як в зміненому обвинувальному акті не було встановлено нові фактичні обставини справи, то на думку апелянта прокурор здійснив навмисне затягування розгляду кримінального провадження. Вважає, що обвинувачення викладено не конкретно та неповно, не вказано місця вчинення кримінального правопорушення, не вказано форму вини, мотив та мету злочину, не вказано обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризуючи особу дані, обтяжуючі і пом`якшуючі покарання обставини, не зазначено обставини, що є підставою для звільнення від відповідальності. У зв`язку з наведеним сторона захисту переконана, що обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.345 КК України є недоведеним та невірно кваліфікованим.
В доповненнях від 20.06.2017 обвинувачений ОСОБА_6 просить апеляційний суд на підставі Глави 31 КПК України ухвалити виправдувальний вирок. При цьому посилається на порушення ст.62, 59 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказує на відсутність удару ножем потерпілого.
В доповненнях від 16.07.2017 обвинувачений ОСОБА_6 просить апеляційний суд переглянути вирок суду першої інстанції в частині обраного його виду та визначення міри призначеного йому покарання. Посилається на залишення судом поза увагою даних, які характеризують особу-обвинуваченого.

Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.

За обставин викладених у вироку, за якими обвинувачений визнаний винним, 13.12.2015 приблизно о 17.15 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на сходовому майданчику будинку №5 по бульвару Вигурівському, 5 в м. Києві побачив співробітників патрульної поліції, які прибули на виклик від чергового ГУНП в м. Києві «Київ-55» в складі інспекторів УПП в м. Києві ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які запропонували ОСОБА_6 зупинитись з метою подальшої перевірки документів. ОСОБА_6 , побачивши працівників патрульної поліції, з метою перешкоджання інспекторам управління патрульної поліції в м. Києві здійснювати свої службові обов`язки, застосував до інспектора УПП в м. Києві ОСОБА_13 з газового балончика газ сльозоточивої та дратівної дії та почав тікати по сходах на вулицю. Забігши у двір будинку №5 по бульвару Вигурівський в м. Києві, у ОСОБА_6 щодо працівника управління патрульної поліції в м.Києві ОСОБА_13 , який наздогнав його, виник умисел направлений на насильство щодо працівника правоохоронного органу при виконанні останнім своїх службових обов`язків.
Реалізуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , розуміючи, що до нього наблизився працівник правоохоронного органу, дістав правою рукою з кишені ніж та умисно наніс інспектору Управління патрульної поліції м. Києва ОСОБА_13 удар в область тулуба з лівої сторони, при цьому лезо ножа влучило у ліхтарик, який знаходився у кишені форменої куртки, тим самим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на передній черевній стінці зліва донизу від пупця.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили суд призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції, прокурора, який заперечив проти існуючих апеляційних скарг сторони захисту та вважає за необхідне залишити без змін оскаржуваний вирок, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення наявних апеляційних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Під час перевірки колегією суддів доводів апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, на думку колегії суддів вирок суду першої інстанції відповідає положенням ст. 370 КПК України , вина обвинуваченого доведена в законному порядку і ґрунтується на належних, допустимих, достовірних доказах безпосередньо досліджених судом першої інстанції о оцінених в сукупності як достатніми для визнання ОСОБА_6 винним .

Так, на підтвердження встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, суд послався на наступні джерела доказів :

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні злочину не визнав та показав, 13.12.2015 ввечері він перебував у гостях у знайомої за адресою АДРЕСА_2 , номер квартири не пам`ятає. Повертаючись додому, він спускався на ліфті. Вийшовши з ліфту, він побачив двох незнайомих хлопців, у темному одягу. Коли він проходив повз них, один з хлопців крикнув «Стій». Він злякався та став втікати. Побачивши, що за ним два незнайомі хлопці біжать, він дістав балончик із сльозоточивим газом, та його використовувати у бік хлопців. У дворі будинку його хлопці наздогнали та затримали. Уточнив, що тільки після затримання він зрозумів, що два хлопці це були працівники патрульної поліції. Вказав, що при затриманні він ножа до працівника поліції не застосовував, тілесних ушкоджень не наносив.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 , встановлені судом обставини підтверджуються наступними дослідженими в суді доказами

- показання в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_13 , про те, що по спецлінії «102» було отримано виклик, що у під`їзді по бульвару Вигурівський,5 запах наркотичних речовин. Прибувши з напарником ОСОБА_12 на виклик, вони зайшли у під`їзд. Уточнив, що він разом з напарником перебували у форменому одязі. Коли вони перебували у під`їзді, то почули, що на 2-3 поверсі зупинився ліфт. Піднімаючись по сходах, вони побачили раніше не знайомого їм ОСОБА_6 , який виглядав підозріло. Коли ОСОБА_6 проходив повз них, він, ОСОБА_13 , представившись працівником поліції, окликнув ОСОБА_6 та попросив зупинитись. На його слова ОСОБА_6 став від них втікати. Переслідуючи у під`їзді ОСОБА_6 він неодноразово попереджав, що вони працівники поліції та просив ОСОБА_6 зупинитись. На ці слова, ОСОБА_6 дістав сльозоточивий балончик та став його використовувати у їх бік. Вибігши на вулицю, ОСОБА_6 продовжував розпиляти газ з балончика у його бік. Коли він наздогнав ОСОБА_6 , то почув голос ОСОБА_12 , «Обережно, у нього ніж», після чого побачив в руці ОСОБА_6 ніж. Після цього, ОСОБА_6 став розмахувати рукою з ножем та другим ударом наніс йому удар в область живота, де знаходився ліхтарик, після чого був затриманий. Вказав, що ОСОБА_6 усвідомлював, що він та ОСОБА_12 є працівниками поліції, оскільки вони були у форменому одягу, в під`їзді було добре освітлення та він неодноразово попереджав вголос ОСОБА_6 що вони є працівниками поліції;
- аналогічні показання у судовому засіданні іншого працівника поліції - свідка в кримінальному провадженні ОСОБА_12 ;
- даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 13.12.2015, згідно якого при огляді ділянки місцевості по бульвару Вигурівський,5 в м. Києві знаходився громадянин ОСОБА_6 , біля якого на асфальті було виявлено газовий балончик білого кольору, лезо ножа довжино 15 см., з чохлом, три ножі, скальпель та зірка-ніж-сюрикен;
- даними, що містяться у висновку судово-медичної експертизи №3534 від 15.12.2015, згідно якої у ОСОБА_13 був виявлений синець - на передній черевній стінці зліва донизу від пупця. Вказане ушкодження спричинене тупим предметом, могло утворитись 13.12.2015, не було небезпечним для життя та відноситься до легких тілесних ушкоджень, за критерієм тривалості розладу здоров`я;
- даними, що містяться у висновку експерта №56хс від 09.02.2016, згідно якого в нашаруваннях на внутрішній поверхні наданого на дослідження металевого балончика виявлено діючий компонент капсаіцин, який є речовиною сльозоточивої та дратівної дії;
- даними, що містяться у висновку експерта №116 від 17.12.2015, згідно якого вилучені оглядом місця події від 13.12.2015 у ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 : лезо ножа у чохлі не належить до холодної зброї, є предметом господарсько-побутового призначення; три складні ножі ? не належать до холодної зброї, є предметами господарсько-побутового призначення; зірка-ніж-сюрикен за своїми властивостями до враження цілі не придатний, до холодної зброї не належить; скальпель ? за своїм цільовим призначенням не належить до холодної зброї, є предметом господарсько-побутового призначення, а саме медичним хірургічним інструментом.

Згідно висновку комплексної стаціонарної судово-психолого-психіатричної експертизи №218 від 15.11.2016, ОСОБА_6 у період часу до якого відноситься діяння та на момент проведення експертизи страждав на органічне ураження головного мозку сумісного ґенезу (резидуально-органічного, травматичного, інтоксикаційного) з психоорганічним синдромом. За своїм психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, за своїм психічним станом застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. У період часу до якого відноситься діяння, ОСОБА_6 не перебував у стані фізіологічного афекту, а також будь-якому іншому емоційному стані, який би істотним чином вплинув на його свідомість та діяльність.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив на підставі безпосередньо досліджених доказів фактичні обставини скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення і надав правильну кваліфікацію його діям за ч.2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків і з такою кваліфікацією колегія суддів погоджується поза як вона відповідає встановленим фактичним обставинам скоєного злочину .
Щодо безпосередніх доводів захисника ОСОБА_5 та доводів аналогічного змісту обвинуваченого ОСОБА_6 , про наявність певних психічних вад, які обмежують життєдіяльність обвинуваченого, заважають контролювати свою поведінку, впливають на здатність обвинуваченого реалізувати свої права і, як наслідок порушення його права на захист, що є підставою для скасування вироку суду першої інстанції, то колегія суддів виходить з наступного . Відповідно до вимог ч.2 п.4 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо, судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою. Відповідно до матеріалів кримінального провадження, захисник обвинуваченого, був йому призначений зі стадії підготовчого судового засідання ( т.1 а.с. 26) і приймав участь в подальшому в судовому провадженні на всіх стадіях . Відповідно всі докази під час судового провадження в суді першої інстанції безпосередньо досліджувалися за участі сторони захисту, як захисника так і обвинуваченого і суд створював їм необхідні умови для реалізації процесуальних прав, що не заперечувалось при апеляційному розгляді. Щодо порушень права на захист, на думку захисника під час досудового розслідування, то суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до матеріалів справи ( т.1 а.с. 89) під час досудового розслідування відповідно до зробленого запиту слідчим, за місцем постійного проживання обвинувачений в психоневрологічному диспансері ( лікарні) на обліку у лікаря психіатра не перебуває. В подальшому судом першої інстанції за клопотанням сторони обвинувачення була призначена комплексна психолого-психіатрична експертиза коли в справі вже був призначений захисник. Відповідно до висновків стаціонарної комплексної СПЕ № 218 від 15.11.2016, обвинувачений за своїм психічним станом міг усвідомлювати та керувати своїми діями і застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, що спростовує доводи сторони захисту про обмежену життєдіяльність обвинуваченого . Чисельні посилання захисника та обвинуваченого на наявність другої групи інвалідності як обґрунтування обмеження, на його думку, життєдіяльності обвинуваченого по психіатричному захворюванню, цілком спростовуються специфікою встановленого у обвинуваченого діагнозу, що детально зазначено в дослідницькій частині висновку стаціонарної комплексної СПЕ ( т1, а.с. 166-169) і як наслідок спростовується остаточним висновком проведеної експертизи .
Щодо доводів захисника та обвинуваченого аналогічного змісту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, то колегія суддів виходить з того , що суд поклав як підставу сукупність безпосередньо досліджених, вищезазначених джерел доказів, яким надав правову оцінку з якою погоджується суд апеляційної інстанції, що саме обвинувачений ОСОБА_6 наніс удар ножем працівнику поліції ОСОБА_13 при затриманні, що підтверджується як показаннями самого потерпілого, свідка ОСОБА_12 - іншого працівника поліції у яких не має жодних підстав обмовляти обвинуваченого, якого вони раніше навіть не бачили, і їх показання суд апеляційної інстанції не ставить під сумнів. Окрім того їх показання цілком співпадають з даними судово-медичної експертизи проведеної потерпілому ОСОБА_13 в тому числі в частині локалізації виявленого пошкодження , а також виявленими у обвинуваченого колото-різаними предметами та балончиком з газом сльозоточивої, дратівної дії, що цілком спростовує позицію сторони захисту про непричетність обвинуваченого до скоєного злочину. Отже, на думку колегії суддів апеляційного суду , стороною обвинувачення доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєному злочині поза розумним сумнівом і в цій частині доводи захисника та обвинуваченого аналогічні за змістом , також не знаходять свого об'єктивного підтвердження . Довод обвинуваченого щодо того, що ліхтарик не був залучений в якості речового доказу не може бути визначальним і не вважається суттєвою прогалиною, адже вина доведена достатньою сукупністю інших, вищевказаних доказів.

Доводи захисника ОСОБА_5 та доводи аналогічного змісту обвинуваченого про неправильне, на їх думку, застосування закону про кримінальну відповідальність та необхідність застосування примусових заходів медичного характеру в тому числі доводи обвинуваченого в частині застосування як до особи обмежено осудної, цілком спростовуються вищенаведеними доводами щодо психічного стану обвинуваченого, що підтверджується висновком вищезазначеної стаціонарної СПЕ.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про порушення , як він вважає його прав при затриманні під час досудового розслідування, не знайшли свого підтвердження адже спростовуються змістом самого протоколу затримання від 13.12.2015, ( т.1, а.с. 71-74) при якому був захисник. Окрім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 291 КПК України, , надання суду інших документів ( окрім обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, цивільного позову у разі його заявлення, та розписки) , до початку судового розгляду забороняється . Відповідно судом , з часу встановлення достовірних даних про наявність психічних вад у обвинуваченого, в судовому засіданні було призначено як захисника так і вирішено питання про призначення СПЕ, приймаючи до уваги той факт, що відповідно до характеризуючих даних , які збиралися органом досудового розслідування відносно стану здоров'я обвинуваченого, як зазначено вище, він ані на ОСОБА_14 , ані на ОСОБА_15 обліку за місцем проживання у лікаря психіатра не перебуває.
Доводи обвинуваченого щодо необґрунтованого, з порушенням закону зміни обвинувачення прокурором в судовому засіданні не заслуговують на увагу, адже прокурор є самостійним у своїй діяльності про що чітко зазначено в ч.1 ст. 36 КПК України і має право змінювати обвинувачення в суді відповідно до вимог ст. 338 КПК України.
Доводи обвинуваченого щодо того, що в порушення ст. 91 КПК України не вказано місце скоєного злочину та не сформульоване обвинувачення, спростовуються змістом викладеного стороною обвинувачення формулювання самого обвинувачення, яке суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеним .
Доповнення до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 №2 не містить окремих доводів які б раніше не були вказані в апеляційній скарзі або в доповненнях до апеляційної скарги № 1 . В доповненнях до апеляційної скарги № 3 обвинувачений зазначає, що не оспорює фактичні обставини скоєного правопорушення але вважає, що суд не вивчив об'єктивних даних , які характеризують особу обвинуваченого . В цій частині доповнення до апеляційної скарги спростовується мотивувальною частиною вироку , в частині посилання відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання окрім інших обов'язкових обставин, також на дані про особу обвинуваченого . В подальшому в цьому ж доповненні обвинувачений просить прийняти рішення про ознайомлення його з матеріалами справи разом з адвокатом. При вирішенні аналогічних письмових клопотань під час апеляційного розгляду , обвинувачений пояснив, що не потребує додаткового ознайомлення з матеріалами кримінального провадження і в цій частині фактично доводи не підтримав . В доповненні до апеляційної скарги № 4 , обвинувачений зазначає, що на його думку, застосування положень ч.5 ст. 72 КК України не має обмежуватися строком 20 червня 2017 року, адже це на його думку суперечить положенням ст. 5 КК України. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував положенням ч.5 ст. 72 КК України ( в ред. Закону України №2046-YIII від 18.05.2017) по день ухвалення вироку . Уточнюючи вирок в цій частині без його зміни, суд апеляційної інстанції зараховує обвинуваченому строк попереднього ув`язнення по 20 червня 2017 року включно . Так, цей Закон ( Закон України № 2046-YIII від 18.05.2017 ) , яким скасований попередній Закон ( Закон України № 838-YIII від 26.11.2015), був опублікований в офіційному виданні 20.06.2017, і набув чинності з 21 червня 2017 року і саме з цієї дати відповідно до вимог вказаного Закону, наступне зарахування строку попереднього ув`язнення здійснюється із розрахунку день за день за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті . Таким чином, цей Закон встановив присікаючий строк щодо зарахування строку попереднього ув'язнення - 20.06.2017 року включно , що не суперечить положенням ст. 5 КК України .
Інших самостійних апеляційних вимог , апеляційні скарги сторони захисту з доповненнями, не містять .

При призначенні покарання суд першої інстанції дотримався положень ст. 65 КК України і врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, яке відповідно до статті 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, що злочин скоєно відносно працівника поліції при виконанні останнім службових обов`язків . Відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставину що його обтяжує, Дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за скоєння тяжкого злочину із застосуванням положень ст. ст. 75,76 КК України і під час іспитового строку знову вчинив умисний злочин . Інші його характеризуючи дані, що він ніде не працював, його стан здоров'я. Відсутність критичного ставлення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення і за сукупності цих обставин, з урахуванням принципу індивідуалізації покарання суд обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, а остаточне покарання із застосуванням положень ст. 71 КК України чотири роки один місяць позбавлення волі з чим цілком погоджується колегія суддів апеляційного суду як таким , що призначено з дотриманням положень ст. 65, 71 КК України і врахуванням мети покарання відповідно до ст. 50 КК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б потягли скасування вироку, апеляційним судом не встановлено .

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 , та обвинуваченого ОСОБА_6 з доповненнями , - залишити без задоволення.
Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 04.05.2017, відносно ОСОБА_6 , визнаного винним за ч.2 ст. 345 КК України з призначенням покарання, ? залишити без змін.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання час попереднього ув`язнення з 13.12.2015, по 15.12.2015, та з 01.02.2017 по 20.06.2017 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В подальшому з 21.06.2017, день за день .
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з часу оголошення , а обвинуваченим в той же строк з часу отримання копії ухвали .

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

их по справі доказівСправа № 11-кп/796/68/2018
Категорія: ч.2 ст.345 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_16
Суддя-доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1