Справа № 296/3826/18
УХВАЛА
Іменем України
27 квітня 2018 року м.Житомир
Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою на дії слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна, а саме деревини породи «дуб», вилученої в рамках кримінального провадження № 000599 в ході обшуків 16 і 17 серпня 2017 року.
На обґрунтування вимог у зверненні зазначено, що за ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 17.08.2017 року було надано дозвіл на проведення обшуку в рамках кримінального провадження № 0000832 в ході якого 17.08.2017 року на території колишнього сільськогосподарського підприємства вилучено близько двадцяти колод деревини породи «дуб» різної довжини і діаметрів, належних на праві власності гр. ОСОБА_3 та інше майно. В подальшому при проведенні розслідування у вказаному кримінальному провадженні незаконної порубки лісу органами слідства не встановлено, при цьому було встановлено власника майна, яким є гр. ОСОБА_3 , однак слідчим у його поверненні було відмовлено з огляду на те, що лісопродукція вилучена на підставі ухвали суду. На момент звернення із даним клопотанням було з`ясовано, що вищевказане кримінальне провадження спрямовано прокуратурою для організації досудового розслідування до слідчого відділу СБУ в Житомирській області. З огляду на це, заявник просить зобов`язати слідчого СВ УСБУ в Житомирській області, яким проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002599 від 15.04.2016 року повернути вищевказану вилучену деревину її законному власнику.
У судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_4 підтримав подане його довірителем звернення та просив скаргу задовольнити.
Прокурор і слідчий заперечували проти задоволення з огляду на те, що бездіяльність було вчинено слідчим поліції.
Заслухавши виступи учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 17 серпня 2017 року було задоволено клопотання слідчого СВ Житомирського РВП ГУ НП в Житомирській області в рамках кримінального провадження № 0000832 про надання дозволу на проведення обшуку на земельній ділянці між с. Покостівка, Житомирського району та Вила, Романівського району, Житомирської області на землях Високопічської сільської ради, Житомирського району в радіусі 1 км., яка перебуває на балансі Житомирської районної державної адміністрації, з метою відшукання та вилучення деревини, яка має незаконне походження, знарядь та засобів вчинення злочину, цінностей здобутих незаконним шляхом, речей вилучених в цивільному обороту, незареєстрованої зброї та наркотичних засобів, які фіксують відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення. В межах виконання даної ухвали 17.08.2017 року проведено обшук, в ході якого на території колишнього сільськогосподарського підприємства вилучено близько двадцяти колод деревини породи «дуб» різної довжини і діаметрів, належних на праві власності гр. ОСОБА_3 та інше майно. В подальшому при проведенні розслідування у вказаному кримінальному провадженні незаконної порубки лісу органами слідства не встановлено. Відсутність не тільки складу, а й події злочину підтверджується тим, що згідно ухвал Богунського райсуду м. Житомира від 12.02.2018 року та 14.02.2018 року в межах кримінального провадження № 0000832, арешт з лісопродукції вилученої при обшуку 16.08.2017 року знято, слідчий підтримав клопотання про зняття арешту та підтвердив, що фактів незаконної порубки або викрадення деревини в ході розслідування не доведено. Одночасно, при розгляді вказаних клопотань було встановлено власника майна, яким є гр. ОСОБА_3 ..
Однак, вказані обставини не зумовили негайного отримання власником ОСОБА_3 свого майна, оскільки слідчим у його поверненні було відмовлено з огляду на те, що лісопродукція вилучена на підставі ухвали суду. На момент звернення із даним клопотанням встановлено, що вищевказане кримінальне провадження приєднано до інших матеріалів за № 0002599 від 15.04.16 року, які у відповідності до листа № 455 вих. - 18 від 18.04.2018 року прокуратури міста Житомира спрямовано для організації досудового розслідування до слідчого відділу СБУ в Житомирській області.
Зі змісту вищевказаних ухвал суду, арешт на майно, який вже скасовано, було накладено з метою забезпечення збереження речових згідно ст.170 ч.2 п.1 КПК України.
Так, відповідно до вимог ст.170 ч.1 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Право власності заявника на деревину породи «дуб» підтверджується представленими ним до справи накладними № 14-03 від 14 березня 2017 року, № 27-04 від 27 квітня 2017 року, № 14-05 від 14 травня 2017 року, № 13-06 від 13 червня 2017 року. Вказані обставини суб`єктом оскарження в судовому засіданні не заперечувались.
Відповідно до ч.4 ст.170 КПК України, заборона на використання майна, може бути застосована лише у випадках, коли її незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
У відповідності до ст.174 ч.1 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна може бути скасовано, якщо підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно ст.9 ч.5 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Зі змісту ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження (зокрема, арешту на майно) не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
З огляду на викладене, враховуючи, що арешт спірного майна скаржника на даний час скасовано, його належність встановлена, а тому є всі підстави для застосування у даному випадку вимог ст.169 КПК України де передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Відповідно ч.2 ст.168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
При вирішення вказаної скарги, слідчий суддя бере до уваги правову позицію викладену в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», зокрема п.1.2 відповідно до якого, слідчим суддям необхідно ретельно оцінювати підстави віднесення певного майна до категорії тимчасово вилученого в розумінні ст. 167 КПК, оскільки вони залежать від процесуального порядку його одержання органом досудового розслідування.
Зокрема, такий порядок регламентовано положеннями п. 6 ч. 2 ст. 235 та ст. 236 КПК, згідно з якими ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук. Обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку. На підставі ч. 7 ст. 236 КПК при обшуку слідчий, прокурор має право оглядати і вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Згідно вимогст.171 ч.5 КПК України у разі тимчасового вилучення майна, слідчий чи прокурор мають не пізніше наступного робочого дня подати клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої воно було вилучено.
Відповідно до ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями160-166,170-174 цього Кодексу.
В ході розгляду даної скарги встановлено, що у кримінальному провадженні № 0002599 наявні всі правові підстави для повернення гр. ОСОБА_3 , як володільцю, майна - деревини породи «дуб», вилученого під час обшуку, а тому скаргу необхідно задовольнити.
Враховуючи, що вищезазначені вимоги частин 1 ст. 100, п.4 ч.1 ст. 169 та ч. 5 ст. 171 КПК України в даному випадку виконані не були, а навпаки порушені, оскільки арешт на спірне майно в лютому і березні 2018 року (а.с.5-7) скасовано, однак воно не повернуте його власнику (володільцю) на зберігання, а також те, що єдиною підставою обмеження права власності під час кримінального провадження є вмотивоване судове рішення, ухвалене в порядку, передбаченому КПК України (ч.1 ст.16 КПК України), а в даному випадку таке судове рішення відсутнє, тому і відсутні підстави для подальшого його утримання.
Слідчий суддя, вирішивши повернути володільцю тимчасово вилучене майна, фактично задовольняє вимоги скаржника, а тому відсутні підстави для визнання бездіяльності слідчих слідчого відділу СБУ в Житомирській області або процесуального прокурора відділу прокуратури Житомирської області, яка полягає у неповернені вилученого майна, незаконною, що не передбачено у даному випадку кримінально-процесуальним законодавством України і також враховуючи встановлення в засіданні того, що оскаржувану заявником бездіяльність вчинено слідчими поліції.
При цьому, також враховується, що обмеження конституційних прав заявника на володіння належним йому майном триває з серпня 2017 року, що виходить за межі розумного строку як розслідування даної справи, так і арешту майна.
Крім цього, судом враховуються можлива негативні наслідки для заявника у вигляді значної майнової шкоди , які вже заподіяні та можуть бути заподіяні утриманням під арештом майна.
Визнання речовими доказами можливо лише щодо вилучених речей і документів, які входили до переліку, щодо якого судом прямо надано дозвіл на їхнє відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, заарештованого майна відповідно до правил ст. 98 КПК України, але визнання речовими доказами тимчасово вилученого майна за пропуском стадії накладення на нього арешту або після скасування арешту, чинним КПК України не передбачено.
Однак, при цьому, на думку слідчого судді, зі змісту ст. ст. 167, 172, 236 КПК України, можливо дійти висновку, що все майно, без виключення, вилучене при виконанні ухвал слідчого судді про обшук, огляд чи тимчасовий доступ та вилучення має статус тимчасово вилученого майна та підлягає поверненню особі у якої воно було вилучено у випадку несвоєчасного звернення слідчого чи прокурора з клопотанням про його арешт або після скасування арешту, що має місце у даній справі.
Унормований в ст. 9 КПК України принцип законності полягає у зобов`язанні суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Ст. 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Вказаний принцип закріплено в ст.ст. 7, 16 КПК України, якими встановлено недоторканість права власності як одну з загальних засад здійснення кримінального провадження.
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 р. у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986р. у справі «Джеймс ті інші проти Сполученого Королівства»).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 168, п.4 ч.1 ст.169, ст. ст. 171, 173, 303, 306-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна - задовольнити.
Зобов`язати слідчого СВ УСБУ в Житомирській області, яким проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002599 від 15.04.2016 року повернути власнику ОСОБА_3 належне йому майно деревину породи «дуб», вилучену в ході обшуків 16 і 17 серпня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1