Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/682/17
Номер провадження: 1-кп/511/114/17
15.11.2017 року Роздільнянський районий суд Одеської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого за ч.2 ст.289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області на розгляді перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0000052 від 16.01.2016 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в у судовому засіданні заявив клопотання, в якому вказав про необхідність продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується, а до теперішнього часу справу судом не розглянуто.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочину в період іспитового терміну, порушив обмеження, покладені на нього ухвалою суду та без дозволу слідчого та прокурора покинув місце проживання та виїхав у невідомому напрямку, свою провину в скоєнні тяжкого злочину не визнає, тому може переховуватися від суду або може вчинити інший злочин, оскільки раніше вчинив злочин проти власності в стані алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання, суд, своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Судовим розглядом встановлено, що обвинуваченому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, останній раз до 18.11.2017 року включно.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченому під вартою суд враховує той факт обвинувачений ОСОБА_5 свою провину в скоєнні умисного тяжкого злочину не визнає, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкий злочин, скоїв новий злочин в період іспитового строку, крім зазначеного провадження він обвинувачується за ч. 2 ст. 187 КК України, порушував обмеження при обрані відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, без дозволу слідчого чи прокурора покинув своє місце проживання у невідомому напрямку, посередньо характеризується, не працює, утриманців не мас, злочин скоїв в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, є реальними, вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо нього на більш м`який.

Обрати відносно нього інші більш - м`які запобіжні заходи не представляється можливим, так як необхідних умов їх обрання не має і вони на думку суду не забезпечать запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не буде ефективним запобіжним заходом і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 11 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На момент розгляду даної справи термін тримання ОСОБА_5 під вартою не закінчився, однак він сплине до наступного судового засідання. Оскільки питання щодо подовження строків тримання обвинуваченого під вартою вирішується в судовому засіданні за участю всього складу суду, вважаємо за необхідне вирішити це питання в даному судовому засіданні та з урахування вищенаведеного строк тримання під вартою продовжити до 2-х місяців.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.289 КК України - у вигляді утримання під вартою в Одеській установі виконання покарань (№21) строком на 60 діб, тобто до 13.01.2018 року (включно).
Копію ухвали направити в Одеську установу виконання покарань (№21) - для виконання.

Прокурору Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченому ОСОБА_5 , захиснику адвокату ОСОБА_4 - для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий суддя: ОСОБА_1