Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/677/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.11.2017 року м. Кропивницький
Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 травня 2017 року, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, не військовозобов`язаного, з професійно-технічною освітою, не одруженого, без утриманців, безробітного, такого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 13.02.2003 року вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців;

- 02.06.2003 року вироком Черкаського апеляційного суду за ч. 4 ст. 296, ст. 348 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років;

- 03.10.2014 року ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі на строк 3 роки 1 місяць 19 днів;

- 27.04.2015 року ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області звільнений умовно-достроково від відбування покарання у виді обмеження волі на 2 роки 5 місяців 27 днів;

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, за даним вироком та частини невідбутого покарання за попереднім вироком, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки три місяці.

Ухвалено задовольнити цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_9 та стягнути з обвинуваченого: 4 164 гривень 00 копійок у відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим за вчинення: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно; заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно; відкритого заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого (грабіж), вчиненого повторно.

Кримінальні правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , 11 серпня 2015 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, прибув на площу імені Леніна в місті Олександрія Кіровоградської області.

Перебуваючи на площі, біля ігрових веломобілів для дітей, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих спонукань, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, вважаючи, що його дії не будуть ніким помічені, викрав з поверхні лавки біля ігрового батуту акустичну колонку марки «SU-03», вартістю 351 гривень 50 копійок, котра належала на праві приватної власності потерпілому ОСОБА_10 .

Після цього, ОСОБА_8 , таємно привласнивши зазначене майно, продовжив гуляти по площі та мав можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 351 гривень 50 копійок.

Крім того, 11 серпня 2015 року, приблизно о21 годині 05 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись на площі імені Леніна в місті Олександрія Кіровоградської області, діючи умисно, з корисливих спонукань, маючи на меті незаконно заволодіти веломобілем, шляхом обману - приховуючи свої дійсні наміри, передав кошти у сумі 20 гривень 00 копійок імітуючи тимчасову оренду веломобіля, ОСОБА_10 , який здійснював контроль за короткотривалими орендами веломобілів та інших розважальних пристроїв на території площі.

Отримавши у користування веломобіль «Х-ТЕСН», сірого кольору, ОСОБА_8 , реалізуючи свої злочинні наміри, покинув територію площі, та поїхав на вказаному веломобілі по проспекту Леніна у напрямку площі Кірова в місті Олександрії Кіровоградської області, спричинивши власниці майна ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 10 948 гривень 00 копійок.

Також, 23 листопада 2015 року о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , маючи на меті нетрудове збагачення за рахунок вчинення корисливого злочину - крадіжки, діючи повторно та умисно, усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи їх настання, прибув на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_12 , де шляхом вільного доступу, з території вказаного домоволодіння таємно викрав металобрухт загальною вагою 106 кілограм вартістю за один кілограм 2 гривні 10 копійок на загальну суму 222 гривні 60 копійок, після чого викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме продав, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальних збитків на вказану суму.

Крім того, 29 листопада 2015 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу супермаркету «Оптовичок», який знаходиться в будинку № 5 по проспекту Леніна міста Олександрії Кіровоградської області, будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно з корисливих спонукань, маючи на меті незаконне заволодіння чужим майном, підійшов зі спини до раніше не знайомої йому ОСОБА_9 та ліктьовим захватом правої руки обхватив її навколо шиї з вимогою видати йому мобільний телефон.

Після цього, ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, застосовуючи до потерпілої насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я в момент заподіяння, шляхом вільного доступу, з лівої руки потерпілої ОСОБА_9 , відкрито заволодів мобільним телефоном «іРhone 4», вартістю 4 164 гривні 00 копійок.

Після вчинення вказаних дій, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 4 164 гривні 00 копійок.

Вирок суду першої інстанції оскаржений в апеляційному порядку обвинуваченим у кримінальному провадженні ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок суду першої інстанції, зменшивши строк призначеного покарання, або замінивши таке покарання більш м`яким /як обмеження волі/.

Зазначає, що судом першої інстанції його засуджено тільки на підставі його власних показань, без допиту потерпілих та свідків, без дослідження доказів по справі.

У доповненні до апеляційної скарги висуває аналогічні вимоги, вказуючи, що вже тривали час перебуває під вартою /з 09 грудня 2015 року/, й за цей час зробив для себе належні висновки.

Також просить зменшити суму стягнення за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_9 , як таку, що не відповідає вартості мобільного телефону; та зазначає, що є не доведеним, чи взагалі існував цей мобільний телефон.

Крім того, обвинувачений вніс клопотання про застосування щодо нього Закону України «Про амністію».

Вислухавши доповідь судді-доповідача, у дебатах думку обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Докази по кримінальному провадженні досліджено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

За цих обставин, колегія суддів не надає оцінки доказам по кримінальному провадженні у їх сукупності, та не входить до оцінки тих обставин, які ніким із учасників провадження не оскаржено.

Відтак, колегія суддів вважає винуватість ОСОБА_8 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно; заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно; відкритого заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого (грабіж), вчиненого повторно доведеною, а кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України правильною.

Доводи обвинуваченого на пом`якшення призначеного йому покарання, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно із положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, - призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів; Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, судом першої інстанції дотримано наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність та рекомендацій Постанови, та належно враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, що відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується по місцю свого проживання, безробітний, без утриманців, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, кримінальні правопорушення вчинив під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, - щире каяття, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів (аркуш провадження 54, том 2 матеріалів судового провадження).

На підставі врахованих обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 за умови його ізоляції від суспільства, також застосував при призначенні покарання обвинуваченому положення ст. 70, ст. 71 КК України, визначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, яке у даному випадку є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, таке, що відповідає меті покарання.

Слід зауважувати й на те, що обвинувачений нові, в тому числі й тяжке, кримінальні правопорушення, вчинив будучи звільненим від відбування покарання умовно-достроково.

Вказане свідчить про те, що обвинувачений не зробив для себе належних висновків, не забажав стати на шлях виправлення.

При цьому, не можна залишити поза увагою, що суд першої інстанції, врахувавши наведені вище обставини, і навіть беручи до уваги наявність обставини, які обтяжують покарання, призначив обвинуваченому ОСОБА_8 мінімальне покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, - у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Тож, вказане у сукупності, враховуючи й обставину, яка пом`якшує покарання, не надає об`єктивних підстав вважати про призначення судом першої інстанції занадто суворого покарання обвинуваченому.

Відносно доводів обвинуваченого в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції його засуджено тільки на підставі його власних показань, без допиту потерпілих та свідків, без дослідження доказів по справі, - зауважується наступне.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, вироку суду, журналу судового засідання, - обсяг дослідження доказів у даному кримінальному провадженні визначений за ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні суду першої інстанції 25 травня 2017 року, за участі сторони обвинувачення та сторони захисту, визначено проводити дослідження доказів у даному провадженні у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

У цьому зв`язку судом першої інстанції не провадився допит свідків та потерпілих, не досліджувалися письмові докази у кримінальному провадженні у їх повному обсязі.

Слід вказати, при цьому, судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 роз`яснено суть положень ч. 3 ст. 349 КПК України та наслідки дослідження доказів у кримінальному провадженні у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, на що обвинувачений, за присутності та участі в судовому засіданні свого захисника, надав свою згоду проводити дослідження доказів в порядку цієї норми закону, зазначивши, що наслідки йому зрозумілі (аркуш провадження 40 зворот, том 2 матеріалів судового провадження).

Відтак, у конкретному випадку, не встановлено факту не дотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону України або порушень прав обвинуваченого.

Аналогічно наведене вище відноситься і до посилань обвинуваченого з приводу незгоди та зменшення суми стягнення за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_9 , як таку, що не відповідає вартості мобільного телефону, та з приводу сумніву існування означеного телефону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинуваченим ОСОБА_8 повністю визнаний цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_9 .

Докази щодо цих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду в суді першої інстанції, - судом, за погодженням з учасниками судового провадження, в тому числі обвинуваченим, не досліджувалися, а тому обвинувачений позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім того, обвинувачений вніс клопотання про застосування щодо нього Закону України «Про амністію».

Дане клопотання задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. в) ст. 9 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 12.2016 року, - амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також до осіб: які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_8 02.06.2003 року засуджено вироком Апеляційного суду Черкаської області за ч. 4 ст. 296, 348 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років.

Один із означених злочинів відноситься до категорії тяжких, інший особливо тяжких.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області 27 квітня 2015 року ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання умовно-достроково на два роки п`ять місяців двадцять сім днів.

Будучи звільненим умовно-достроково від відбування призначеного раніше покарання, ОСОБА_8 , у тому ж, 2015 році, через півроку після звільнення, вчинив нове умисне тяжке кримінальне правопорушення.

Відтак, доводи апеляційної скарги обвинуваченого свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України під час судового розгляду судом першої інстанції, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, - не встановлено.

Відповідно, оскаржуваний вирок суду першої інстанції колегією суддів залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 травня 2017 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3