Провадження №1-кс/200/2409/18
Справа №200/2091/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ
23 лютого 2018 року м. Дніпро
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , про арешт майна, -
В С Т А Н О В И Л А:
Слідчий СВ Шевченківського ВП ДВП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із клопотанням про арешт майна, яке погоджено з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 .
Відповідно до матеріалів клопотання, слідчим СВ Шевченківського ВП ДВП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000169 від 21.01.2018, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 20.01.2018 близько 15 год. 00 ха., невстановлена особа, перебуваючи поблизу ТРЦ «Даффі», розташованого за адресою: м.Дніпро, бул.Зоряний, 1а, таємно викрала майно, а саме мобільний телефон «Samsung Galaxy A5», який знаходився в сумці ОСОБА_5 , після чого з викраденим майном покинула місце скоєння злочину, спричинивши ОСОБА_5 майнову шкоду, розмір якої встановлюється.

20.02.2018 року слідчим Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області на виконання ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська був проведений обшук, в ході якого в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено мобільні телефони «Apple Iphone», з наступними Imei: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 .

21.02.2018 року відповідно до вимог ст. 98 КПК України мобільні телефони «Apple Iphone», з наступними Imei: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки вони є об`єктом кримінальних протиправних дій.

У зв`язку із викладеним, виникла необхідність у накладені арешту на вказане майно, яке є предметом кримінального правопорушення, оскільки існує загроза його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, у зв`язку із чим слідчий за погодженням із прокурором звернувся до суду із відповідним клопотанням.

До суду слідчий та власники майна не з`явились.
Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ст.172 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.
Розглянувши клопотання, приходжу до висновку про відмову у його задоволенні.
Враховуючи, що майно, на яке прохає накласти арешт слідчий, не є предметом злочинного посягання, та не є набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення, до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені відомості, щодо викрадених вказаних телефонів.
Таким чином, підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні слідчого майно судом не встановлено, одже, слід відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 9, 131-132, 170-174, КПК України -
У Х В А Л И Л А:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області, винесене в кримінальному провадженні № 0000169 від 21.01.2018 року, про арешт майна - відмовити.
Ухвалу слідчого судді про відмову у накладенні арешту на майно може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5-ти днів з дня її оголошення.
Ухвала слідчого судді про відмову у накладенні арешту на майно набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала слідчого судді, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.
Слідчий суддя ОСОБА_1