АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 573/1780/16-к Номер провадження 11-кп/786/649/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 ( судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) Доповідач ап. інст. ОСОБА_4
Категорія:ч.3 ст.153 КК України О.Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_4
суддів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
з секретарем ОСОБА_7
з участю прокурора ОСОБА_8
захисника - адвоката ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000321, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника в його інтересах адвоката ОСОБА_9 та прокурора Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури Сумської області на вирок Сумського районного суду Сумської області від 22 березня 2017 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешканця АДРЕСА_2 , працездатного, працюючого за усним трудовим договором, не одруженого, раніше не судимого, засуджено:
-за ч. 3 ст. 153 КК України до покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим в тому, що 25.05.2016 року приблизно о 16.00 год. він прийшов до домогосподарства ОСОБА_11 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Поспілкувавшись з ОСОБА_11 , з якою він підтримував дружні стосунки, ОСОБА_10 вийшов з будинку та побачив на подвір`ї поблизу домогосподарства малолітню доньку ОСОБА_11 - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала разом з матір`ю та була йому добре знайома.

У цей час у ОСОБА_10 виник злочинний умисел на задоволення своєї статевої пристрасті неприродним способом з малолітньою ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 25.05.2016 року близько 19.00 год. ОСОБА_10 , скориставшись малолітнім віком ОСОБА_12 , покликав її піти з ним та привів її до чагарників, які знаходяться недалеко від господарства АДРЕСА_2 . Продовжуючи свої злочинні дії, переконавшись, що його дії залишаються непомітними для сторонніх осіб, ОСОБА_10 спустив до колін шорти та труси ОСОБА_12 та, користуючись її малолітнім віком та неможливістю у зв' язку з цим чинити опір, насильницьким способом задовольнив свою статеву пристрасть неприроднім способом з потерпілою ОСОБА_12 .
Не погоджуючись з вироком, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись прокурор Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_10 та захисник в його інтересах адвокат ОСОБА_9 .

В апеляційні скарзі обвинувачений просить вирок скасувати, при цьому посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки його вина не доведена, з огляду на наявні в матеріалах провадження докази.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, а провадження закрити.

Вказує, що вина ОСОБА_10 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не доведена, досудове розслідування проведено не повно, докази, на які посилається суд, вважати належними не можна, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що судом належним чином не перевірені показання малолітньої потерпілої, її матері та дядька ОСОБА_13 , з огляду на фактичні обставини справи.

Звертає увагу на наявність протиріч у показаннях свідків, яким суд не надав належної оцінки.

Крім того, було порушено право на захист обвинуваченого, оскільки потерпіла не допитувалася судом, а обвинувачений і його захисник не мали змоги її допитати.

Прокурор, в поданій апеляційній скарзі, ставить питання про скасування вироку Сумського районного суду від 22.03.2017 року стосовно ОСОБА_10 , у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та фактичним обставинам кримінального провадження. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винуватим та засудити за ч. 3 ст. 153 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.

На обґрунтування вимог вказує, що на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду, обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_10 не встановлено.

Крім того, з початку внесення даних до ЄРДР і до останнього слова у судовому засіданні, ОСОБА_10 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, не розкаявся, будь-яких заходів, спрямованих на примирення з потерпілою та її законним представником, обвинувачений не вживав, жодних вибачень у потерпілої сторони не просив, жалю з приводу скоєного не висловлював.

Також, на думку апелянта, судом безпідставно визнано пом`якшуючими відповідальність ОСОБА_10 обставинами те, що останній раніше не судимий, має молодий вік, виховувався у неповній родині та не завдав шкоди фізичному здоров`ю потерпілої, оскільки жодного їх обґрунтування у судовому рішенні не міститься, як відсутня й будь-яка оцінка шкоди, завданої психічному здоров`ю потерпілої.

Зазначає, що жодну з обставин, визначених судом пом`якшуючими, не можна вважати такими, а тому суд при призначенні ОСОБА_10 покарання безпідставно застосував положення ст. 69 КК України.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_9 на підтримку поданих ними апеляційних скарг та їх заперечення проти задоволення апеляційної скарги прокурора, виступ прокурора на підтримку поданої ним апеляційної скарги та заперечення на подані обвинуваченим та його захисником апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.
Суд обґрунтовано визнав ОСОБА_10 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України, тобто у насильницькому задоволенні статевої пристрасті неприроднім способом щодо малолітньої ОСОБА_12 .

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні цього злочину за встановлених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам справи і підтверджується доказами, зібраними і перевіреними в передбаченому законом порядку.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_10 та його захсиника про те, що вина обвинуваченого не ґрунтується на доказах, позбавлені підстав і спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі показаннями представника потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , спеціаліста експерта-психолога Сумського обласного психоневрологічного диспансеру ОСОБА_15 , даними висновку комплексної судової психолого - психіатричної експертизи малолітньої ОСОБА_12 за №333 від 15.08.2016 р., даними протоколів слідчих експериментів за участю свідків.

Так, свідок ОСОБА_16 в ході судового розгляду пояснив, що є рідним дядьком малолітньої потерпілої ОСОБА_12 та 25.05.2016 р., вийшовши з двору помітив на вулиці відсутність ОСОБА_12 , на його запитання діти, з якими знаходилася ОСОБА_17 на вулиці повідомили, що ОСОБА_18 взяв її за руку та повів гуляти, вказавши напрямок, куди вони пішли. Розшукуючи ОСОБА_19 він вийшов до лісосмуги, де почув крик ОСОБА_17 , прибігши на місце побачив ОСОБА_20 , який стояв з приспущеними штанами поряд з ОСОБА_17 , що плакала та в останньої також були спущені до колін шорти. Він окрикнув ОСОБА_21 на що останній, помітивши його, втік через лісосмугу. На його запитання що сталося ОСОБА_19 пояснила, що ОСОБА_21 завів її до лісосмуги, де біля купи соломи роздягнув, зняв з себе штани та розповіла, які дії він вчиняв відносно неї. Свідок відніс ОСОБА_17 на руках додому та розповів ОСОБА_22 матері дитини про те, що сталося.

Допитана в ході судового розгляду малолітня свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона разом з братом ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_19 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 гуляли біля двору сім`ї ОСОБА_28 . Згодом до них прийшов ОСОБА_29 , якого вона та інші діти добре знали, який грався з ними, а потім взяв ОСОБА_19 за руку та пішов з нею вниз по вулиці у напрямку клубу та копанки. З цікавості вона та ОСОБА_30 вирішили прослідкувати за ними, оскільки раніше такого, щоб вони гуляли самі, не траплялося. Помітивши їх, ОСОБА_21 повів ОСОБА_31 далі до клубу. Про те, що ОСОБА_21 повів ОСОБА_32 до клубу вони повідомили ОСОБА_33 дядька ОСОБА_17 та він побіг у вказаному ними напрямку. Через деякий час ОСОБА_34 повернувся, тримаючи на руках ОСОБА_17 , яка плакала та була налякана.

Показання свідків ОСОБА_13 та малолітньої ОСОБА_14 відображені і під час проведення слідчого експерименту з їх участю та участю малолітнього ОСОБА_35 з застосуванням відеозапису, в яких вони надали пояснення щодо обставин, що відбувалися 25.05.2016 р. та на місцевості показали місце, де гралися діти, в тому числі і ОСОБА_12 , напрямок, в якому ОСОБА_10 повів ОСОБА_19 , а ОСОБА_13 вказав і місце, де він побачив ОСОБА_20 та роздягнуту ОСОБА_19 .

За даними висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №333 від 15.08.16 ОСОБА_12 на час експертного дослідження та на момент скоєння відносно неї злочину будь-яким психічним захворюванням не страждала та не виявляла ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності. ОСОБА_12 , з урахуванням її емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей та рівня розумового розвитку, могла правильно сприймати обставини та події 25.05.16, що мають значення у справі (зовнішній, фактичний бій подій) та здатна давати щодо них правильні показання. Враховуючи малолітній вік, її необізнаність в питаннях статевих взаємин, ОСОБА_12 не могла розуміти характер та значення скованих з нею дій Підвищеної схильності до фантазування у ОСОБА_12 експертами не виявлено. ОСОБА_12 не має залежності від сімейної ситуації, впливу з боку батьків та інших близьких дорослих на її покази про події 25.05.16 (що підтверджується поведінкою та емоційними реакціями малолітньої під час допиту 26.05.16 та при проведенні психологічного дослідження).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України, наведені у вироку суду докази на підтвердження вини засудженого належним чином перевірені судом, узгоджуються між собою, добуті без будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства, тому в цій частині апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Не вбачається підстав для колегії суддів ставити під сумнів правдивість показань малолітньої потерпілої ОСОБА_12 та її законного представника ОСОБА_11 щодо подій, які мали місце 25.05.2016 року, на що вказують в апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_9 . Так, показання потерпілої ОСОБА_12 узгоджуються з показаннями свідків, що були допитані в ході судового розгляду в суді першої інстанції. Окрім того, під час психологічного дослідження потерпілої експертами визначено, що враховуючи малолітній вік ОСОБА_12 , її необізнаність у питаннях статевих відносин, вона не могла розуміти характер та значення дій, що здійснювалися з нею. ОСОБА_12 не виявляє ознак підвищеної схильності до фантазування, при описанні запропонованих сюжетних картинок спирається на суто конкретні ознаки, не відмічалося домислів і прагнення до привнесення нового. Сексуальна поведінка дорослих є для неї незрозумілим і таким, що не уявляє інтересу, тому не може бути предметом фантазії дитини 4-річного віку.

Що стосується ствердження сторони захисту про допущені суперечності при складанні висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №333 від 15.08.16 року, зокрема, щодо відміченої експертами риси ОСОБА_12 , як підвищена навіюваність, залежність від думки та оцінок значимих та авторитетних для неї людей, колегія суддів виходить з точного змісту, зазначеного в дослідницькій частині цього висновку. Так, експертами зазначено, що враховуючи таку вікову рису малолітньої, як підвищена навіюваність, залежність від думки та оцінок значимих та авторитетних для неї людей (в даному випадку від матері), з метою встановлення довірчого контакту з досліджуваною та об`єктивності психологічного дослідження, бесіда з дівчинкою про юридично значущі події проводилася без матері (під експерта не заперечувала). Тобто, в даному випадку у висновку зазначено про вікову рису досліджуваної, яка притаманна і іншим дітям вікової категорії малолітньої ОСОБА_12 та цією рисою експерти обґрунтовували лише необхідність проведення дослідження у відсутності матері, що, власне, підтвердила суду і експерт психолог ОСОБА_15 .

Щодо стверджень сторони захисту про порушення права обвинуваченого на справедливий суд, оскільки потерпіла судом допитана не була, колегія суддів відмічає, що при вирішенні питання про виклик та опитування потерпілої чотирирічного віку в ході судового розгляду, колегія суддів вірно, з урахуванням думки представника потерпілої та експерта психолога Сумського обласного психоневрологічного диспансеру, який зазначив про спричинення такими діями дитині психотравми, виходячи з інтересів дитини, визнав за недоцільне допит малолітньої потерпілої.

В принесеній апеляційній скарзі захисник вказував на наявність протиріч в показаннях свідків, яким, на думку апелянта, суд не надав належної оцінки, однак, колегія суддів вважає показання свідків в даному провадженні узгодженими щодо зазначення, що саме ОСОБА_10 повів малолітню ОСОБА_12 до чагарників, де і був виявлений свідком ОСОБА_13 , стану дівчинки після події, одягу в який ОСОБА_10 був одягнений 25.05.16, а наявність певних незначних розбіжностей в показаннях свідків не є такими, що суттєво впливають на встановлені судом фактичні обставини справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника - адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення і апеляційної скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції щодо м`якості призначеного вироком суду ОСОБА_10 покарання.

Так, призначене ОСОБА_10 покарання відповідає вимогам ст.65, 69 КК України, яке обране з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого та обставин, які вірно визнані судом першої інстанції такими, що пом`якшують покарання та надають можливість призначити обвинуваченому основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції інкримінованої статті, відсутність обставин, які б його обтяжували, тому саме призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 .

Підстав для винесення нового вироку апеляційним судом та, відповідно, призначення ОСОБА_10 більш суворого покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого та прокурора Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури Сумської області залишити без задоволення, а вирок Сумського районного суду Сумської області від 22 березня 2017 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_10 в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 23 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що тримається під вартою в той самий строк, з дня отримання ним копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6