Справа № 415/5024/17
Провадження № 11-сс/782/236/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши 18 вересня 2017 року в м. Сєвєродонецьку у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 08 вересня 2017 року

ВСТАНОВИЛА
До слідчого судді надійшло клопотання слідчого СВ Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області про арешт майна, вилученого під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: автомобіля «Vоlksvagen Сагаvellei» 1990 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , та який згідно довіреності від 12.04.2011 № 976842 знаходиться у володінні ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи клопотання сторона кримінального провадження вказує, що 19 серпня 2017 року, у вечірній час, невстановлена особа, знаходячись по вулиці Дніпровській міста Лисичанська, в районі будинку № 122, керуючи мікроавтобусом «Vоlksvagen Сагаvellei» скоїла наїзд на ОСОБА_9 , чим самим заподіяла останньому тілесні ушкодження.

У ході проведення обшуку вищевказаний транспортний засіб за місцем проживання ОСОБА_7 було вилучено та згідно з постанови слідчого визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Посилаються на те, що існує сукупність достатніх підстав вважати, що вказаний транспортний засіб є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 170 КПК України. Окрім цього, він може мати доказове значення при розслідуванні зазначеного злочину та існує необхідність у його використанні при проведені ряду слідчих дій. Згідно з положень п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, метою арешту зазначеного автомобіля є забезпечення кримінального провадження, а завданням арешту цього автомобіля, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження просив суд накласти арешт на вищевказане майно.

Слідчий суддя посилаючись на обставини кримінального провадження, вимоги ст. 170 КПК України задовольнив це клопотання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить змінити ухвалу слідчого судді, виключити посилання на зберігання транспортного засобу на території Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області. Зазначає, що слідчий суддя не визначав заборону або обмеження користуванням йому транспортним засобом як законному володільцю. Ухвала слідчого судді в частині визначення місця зберігання транспортного засобу на який був накладений арешт, а саме на територія Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області, не узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону, оскільки повноваження слідчого судді в частині визначення зберігання арештованого майна, не передбачено ч.5 ст.173 КПК України. Вважає, що у наданих слідчому судді матеріалах, відсутні будь які дані, які свідчили про те, що він може здійснити дії, передбачені ч. 11 ст. 170 КПК України.

При апеляційному розгляді, висловлюючи доводи за апеляційною скаргою:

- представник заявника, підтримав її вимоги, пославшись на її доводи;

- прокурор, заперечував проти задоволення її вимог, пославшись на законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника заявника та прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду клопотання про арешт майна повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дотримався цих вимог закону.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Окрім того, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи дане клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя, прийшов до обґрунтованого висновку про існування достатніх підстав вважати, що вказане у клопотанні слідчого майно мікроавтобус «Vоlksvagen Сагаvellei», відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що майно, на яке просив накласти арешт слідчий, - мікроавтобусом «Vоlksvagen Сагаvellei», у разі користування ним, може бути знищено чи пошкоджене, вказане клопотання слідчого, за наявності для цього правових підстав, було задоволено.

Колегія суддів вважає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна.

Посилання представника апелянта на порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки повноваження слідчого судді в частині визначення зберігання арештованого майна, не передбачено ч.5 ст.173 КПК України, є безпідставними.

Рішення слідчого судді в цій частині відповідає вимогам п. 19 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду від 27.08.2010 року, а також не суперечить п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити закону та обґрунтовану ухвалу.

Керуючись ст.ст. 170-173,407, 409, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 08 вересня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3