АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1669/2017 Категорія КК: ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002970 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 21.03.1997 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна;

06.03.2003 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 1 ст.309 КК України (в редакції 2001 року) на 1 рік позбавлення волі;

21.05.2004 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.2 ст.190 КК України (в редакції 2001 року) на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

15.06.2007 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.2 ст.309, 395 КК України (в редакції 2001 року) із застосуванням ст.70 КК України (в редакції 2001 року) на 3 роки позбавлення волі;

31.05.2011 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.2 ст.185, ч.2 ст.309, 395 КК України (в редакції 2001 року) із застосуванням ст.70 КК України (в редакції 2001 року) на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

24.07.2014 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.2 ст.185 КК України (в редакції 2001 року) на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, звільненого 20.02.2015 року з місць позбавлення волі на підставі ухвали Березанського міського суду Київської області від 12.02.2015 року умовно достроково на 1 місяць 22 дня;

16.03.2017 року вироком Апеляційного суду м. Києва за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання за цей злочин у виді 1 (одного) року 10 (десяти) місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним вироком Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року у виді 2 (двох) років позбавлення волі, менш сурового покарання, призначеного цим вироком у виді 1 (одного) року 10 (десяти) місяців позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_7 03 березня 2016 року, приблизно о 09 годині 45 хвилини, знаходячись в салоні трамвая, який здійснював рух та знаходився на зупинці громадського транспорту «Алішера Навої» у м. Києві, помітив раніше незнайому жінку ОСОБА_8 , яка тримала в руках сумку з особистими речами, при цьому у нього виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, скориставшись скупченням людей в салоні трамвая, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_8 та, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно повторно, відкрив блискавку на сумці, з якої повторно таємно викрав мобільний телефон марки «iPhone 5С», вартістю 5290 гривень 00 копійок, після чого, з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій Кізель матеріальну шкоду у розмірі 5290 гривень 00 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_7 , не спорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність його вини та правильність кваліфікації його дій, подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання у виді 2 років позбавлення волі, яке за своїм розміром є явно не справедливим через суворість та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі, яке є співрозмірним вчиненому діянню та особі обвинуваченого. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту взяття під варту, тобто з 23 листопада 2016 року до набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Згідно п. 5 ст. 72 КК України врахувавши його попереднє ув`язнення в разі закінчення терміну відбування покарання повністю звільнити його від відбування покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що суд при призначенні покарання не врахував належним чином ту обставину, що він тяжко хворий, за місцем проживання характеризується позитивно, щиро розкаявся у вчиненому злочині, відсутність процесуальних та позовних витрат, а також відсутність обтяжуючих обставин його покарання.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, та фактичні обставини провадження ніким не оспорюються і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив фактичні обставини справи, у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України керуючись законом оцінив зібрані у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності, взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за наявності суперечливих доказів зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, і призначенні йому покарання вказані вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані. Керуючись законом суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого і з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, його відношення до скоєного, визнання вини та щирого каяття, фактичних обставин провадження, характер вчинених правопорушень, враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст.185 КК України 1 року 10 місяців позбавлення волі та призначення остаточного покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням, менш сурового покарання, у виді 2 (двох) років позбавлення волі, яке відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність зміни вироку суду і призначення йому більш м`якого покарання є безпідставними, оскільки повністю враховані судом при ухваленні вироку.

Безпідставними також є вимоги апеляційної скарги обвинуваченого про зарахування в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту взяття під варту, оскільки вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції, що діяла станом на момент вчинення кримінального правопорушення, зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 термін його попереднього ув`язнення, а саме: з моменту взяття під варту по даній кримінальній справі, тобто з 23 листопада 2016 року, до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

_________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4