Справа № 369/2902/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/65/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 10.01.2018

УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мотижин, Макарівського району, Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України, та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Київ, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

-визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року:

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України та призначено йому покарання: за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; остаточне покарання ОСОБА_9 визначено на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки; на підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України;

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України та призначено йому покарання: за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; остаточне покарання ОСОБА_6 визначено на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

За вироком суду, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 визнано винуватими у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням до житла, а також у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням до житла, за наступних обставин.

20 січня 2017 року, приблизно о 15 годині, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , за попередньою змовою між собою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , через незачинені двері проникли до вищевказаного будинку, звідки викрали належне ОСОБА_10 майно на загальну суму 2660 гривень, після чого з місця вчинення злочину зникли, а викраденим розпорядилися на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 2660 гривень.

Крім того, в той же день, приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , за попередньою змовою між собою, маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , через незачинені двері проникли до вищевказаного будинку, звідки викрали належне ОСОБА_10 майно на загальну суму 2470 гривень. Однак, під час вчинення крадіжки, дії ОСОБА_9 та ОСОБА_6 були викриті потерпілим, при цьому, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , усвідомлюючи відкритий характер своїх дій, продовжили скоєння злочину та з викраденим майном втекли з місця події, завдавши потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 2470 гривень. В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини вчинених ним злочинів та правову кваліфікацію своїх дій, просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року, ухвалений відносно нього, змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, та пом`якшити призначене йому покарання. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне врахування судом першої інстанції при призначенні йому покарання обставин, які характеризують його особу та свідчать про достатність застосування щодо нього менш суворого покарання.

Вирок суду, ухвалений відносно ОСОБА_9 , учасниками судового провадження не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про те, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які учасниками судового провадження, в тому числі і обвинуваченим ОСОБА_6 , - не оспорюються.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції при призначенні йому покарання, повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами, обставини їх вчинення, мотив, характер діяння, форму і ступінь вини, обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України судом першої інстанції визнано і враховано щире каяття ОСОБА_6 , обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом першої інстанції не встановлено. Також, судом першої інстанції враховано дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, а також посередню характеристику за місцем його проживання. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю скоєних злочинів у мінімальних межах санкції ч.3 ст.186 КК України, яке, на переконання колегії суддів, є обґрунтованим та достатнім.
Колегія суддів звертає увагу на той факт, що ОСОБА_6 вчинив нові злочини через нетривалий період після звільнення з місць позбавлення волі, де відбував покарання за попереднім вироком, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення та виключає можливість призначення обвинуваченому більш м?якого покарання чи повторного звільнення від його відбування з випробуванням, а тому погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу суворості призначеного судом покарання.
Разом з тим, колегія суддів в ході розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 , встановила підстави для прийнятя рішення на користь обвинуваченого ОСОБА_9 , в інтересах якого апеляційна скарга не надходила.
Кваліфікуючи дії ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України по епізоду таємного викрадення за попередньою змовою з ОСОБА_6 майна з будинку потерпілого ОСОБА_10 20 січня 2017 року, суд першої інстанції серед інших кваліфікуючих ознак зазначив ознаку повторності, що, на переконання колегії суддів, є невірним.
Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий за умисні злочини проти власності, однак вказані судимості, відповідно до ст.89 КК України, на момент вчинення ним злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, були погашені, про що суд першої інстанції слушно зазначив у вступній частині вироку. З урахуванням вказаних обставин, орган досудового розслідування також не зазначав у кримінально правовій кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.3 ст.183 КК України кваліфікуючу ознаку повторність, про що свідчить зміст обвинувального акта, складеного відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .
Таким чином, судом першої інстанції допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , що є підставою, згідно із п.2 ч.1 ст.409 КПК України, для зміни вироку відносно нього.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року, ухвалений відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року з кримінально-правової кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України кваліфікуючу ознаку вчинення злочину повторно.
В решті вирок суду залишити без змін.

Судді:

_______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4