справа №619/4021/17
провадження №1-кп/619/165/18
ВИРОК
іменем України
22 січня 2018 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, маючого освіту 6 класів, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1.згідно вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 15.11.2016 за ч.3 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання та встановленням іспитового строку в 1 рік;
2.згідно вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 28.02.2017 за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185, ч.1 ст.185, ч.2 ст.190, ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання та встановленням іспитового строку в 3 роки,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив факти і обставини вчинення злочину, так, як це зазначено вище.
Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч.4 ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням доказів, які характеризують її особу.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні вище зазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразилися в заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно, суд кваліфікує за ч.2 ст.190 КК України.
При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_4 суд враховує щире каяття, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України визнається обставиною, яка пом`якшує його покарання.
Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він раніше судимий, вчинив злочин у період іспитового строку, встановленого згідно вироків дергачівського районного суду Харківської області від 15.11.2016 та 28.02.2017, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, не працює.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Постанова), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який являється злочином середньої тяжкості згідно ст.12 КК України, наслідки, що настали, дані про особу винного, який на шлях виправлення не став, що свідчить про стійку кримінальну направленість дій обвинуваченого на скоєння злочинів, та обставину, що пом`якшує покарання, при цьому, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Частиною 1 ст. 368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
18.01.2018 Дергачівським міськрайонним відділом з питань пробації складено досудову доповідь, згідно висновку якої ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, маючи незняту і непогашену судимість, повторно вчинив умисний корисливий злочин проти власності, тому велика вірогідність того, що останній може скоїти злочин в будь-який час. Зважаючи на те, що загальний рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення зі сторони обвинуваченого ОСОБА_4 та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий, відповідно до обвинуваченого можна застосувати такий вид інтервенції як позбавлення або обмеження волі на певний строк.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує роз`яснення, які містяться в п.20 Постанови, де зазначено, що передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі
вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта - як готування до злочину чи замах на нього. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинено окремі епізоди, які кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України, покарання окремо за кожен епізод не призначається.
За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті.
Крім того, суд враховує роз`яснення, які містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», де зазначено, що у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
Частиною 1 ст. 71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив злочин у період звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд призначає йому покарання за правилами ст. 71 КК України та до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднує невідбуту частину покарання за вироками Дергачівського районного суду Харківської області від 15.11.2016 та 28.02.2017.
Частиною 4 ст. 174 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Згідно ухвали слідчого Дергачівського районного суду Харківської області від 19.12.2017 накладено арешт на мобільний телефон марки «Lenovo» модель «А6000».
Враховуючи, що судовий розгляд по справі закінчено, арешт підлягає скасуванню.
Згідно ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину по епізоду від 01.10.2017, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 15.11.2016 та 28.02.2017та остаточно визначити покарання ОСОБА_4 у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання.
Арешт майна, який накладено згідно ухвали слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 19.12.2017 скасувати.
Речові докази:
-мобільний телефон марки «Lenovo» модель «А6000», що знаходиться на зберіганні
у потерпілого ОСОБА_6 залишити у користуванні останнього;
-мобільний телефон марки «S-ТЕLL» модель «SI-07», серійний № НОМЕР_1 що
знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 залишити у користуванні останнього.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1