Справа № 192/4/18
Провадження № 1-в/192/92/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2018 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області в режимі відеоконференції клопотання засудженого

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Феодосія, АР Крим, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровсьокї області від 27 квітня 2016 року за ч.2 ст.121, ч.2 ст.125, ч.1 ст.70, ч.1, п.1), п.п. б) ст.72 КК України до 9 років позбавлення волі; ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2016 року вирок залишений без змін, зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 19 січня 2015 року по 21 вересня 2016 року,
про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника СВК № 21 ОСОБА_5 ,
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, посилаючись на те, що він працює, зауважень не мав, відвідує навчальний заклад при установі, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має неповнолітню дитину, яка знаходиться під опікою сестри його покійної дружини, а також має матір пенсійного віку.
В судовому засіданні засуджений просив клопотаннязадовольнити та замінити йому покарання більш м`яким, пояснивши, що він стає на шлях виправлення.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 посилався на те, що засуджений став на шлях виправлення, а висновки адміністрації СВК № 21 є необґрунтованими.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 та прокурор в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, оскільки вважали, що засуджений на даний час не став на шлях виправлення, а тому до нього передчасно застосовувати ст.82 КК України.

Суд, вислухавши засудженого та його захисника, представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з таким.

Статтею 82 КК України передбачено, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.

Вирішальним фактором при прийнятті судом рішення про застосування до засудженого ст. 82 КК України, є не відбуття певної частини строку покарання засудженим, а саме те, що засуджений своєю поведінкою за весь період відбування покарання дає підстави вважати, що він змінив свою поведінку і вже став на шлях виправлення.
Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 на даний час відбув 1/2 частини строку призначеного покарання.
Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Як вбачається з довідки про заохочення та стягнення, засуджений ОСОБА_3 не має заохочень та стягнення (а.с.9). Проте згідно матеріалів
особової справи (а.с. 80-87) 10 лютого 2017 року було прийнято постанову про накладення дисциплінарного стягнення за отримання в посилці від матері засудженого двох сім-карт мобільного оператора.
В судовому засіданні засуджений пояснив, що вказані сім-карти були вислані його матір`ю на його особисте прохання, щоб можна було спілкуватися по мобільному телефону.
Згідно п. 3 ч. 4 ст. 107 КВК України та додатку 6 до "Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань", затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2186/5 від 29 грудня 2014 року, засудженим в колоніях забороняється використовувати та зберігати мобільні телефони.
Суд вважає, що бажання засудженого ОСОБА_3 використовувати мобільний телефон під час відбуття покарання, є нічим іншим, як нехтування правилами відбування покарання.

Згідно характеристик, засуджений ОСОБА_3 за весь період відбування покарання характеризується посередньо, працевлаштований на виробництві установи різноробочим в ССЦ-2, до праці ставиться задовільно, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, приймає участь у виконанні робіт із благоустрою установи, проте не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, а також не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере особисту участь у роботі самодіяльних організацій (а.с.8).
ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він не має вільного часу для відвідування виховних заходів, які проводяться в установі, а також програм диференційованого виховного впливу, оскільки весь час працює та навчається з метою здобуття освіти за спеціальністю «Токар».
08 грудня 2017 року комісією установи було відмовлено засудженому ОСОБА_3 у застосуванні ст.82 КК України, як особі, що не стала на шлях виправлення.
Суд вважає, що наявні матеріали особової справи засудженого на даний час не підтверджують позитивних змін в особистості засудженого за весь період відбування покарання, оскільки засуджений жодного разу не був заохочений за сумлінне ставлення до праці, за умови перебування в СВК № 21 з жовтня 2016 року та за умови, що крім нього ніхто інший не може лагодити станки. Отже, адміністрація колонії не знайшла підстав для його заохочення навіть за таких умов роботи засудженого.
При визначенні ступеню поведінки засудженого, судом враховано, що засуджений не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере особисту участь у роботі самодіяльних організації через особисту не ініціативність.
Проте його навчання та постійне залучення до роботи не може свідчити про виправлення засудженого з урахуванням його поведінки, ставлення до скоєного злочину, додержання вимог режиму, який ним порушувався.
Наявність у засудженого матері пенсійного віку та неповнолітньої дитини не є безумовною підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності дослідженідокази вважає, що засуджений на даний час не став на шлях виправлення і застосування до нього положень ст. 82 КК України є передчасним.

На підставі наведеного та керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну покарання більш м`яким відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.
Головуючий: суддя ОСОБА_1