АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/135/18 Справа № 175/774/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

його захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

його представника ОСОБА_10

представника цивільного

відповідача ОСОБА_11 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеоконференції матеріали за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Дніпропетровської області, цивільного відповідача ТОВ «Кліматбутсервіс» в особі директора - ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 , та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, з вищою освітою, працюючого заступником директора ТЗОВ «Кліматбудсервіс», одруженого, маючого трьох малолітніх дітей, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002663, -

встановила:

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 30 жовтня 2014 року близько 12 год. 10 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Фольксваген-Амарок», який належить ТЗОВ «Кліматбудсервіс», здійснював рух зі сторони аеропорту по автодорозі «Дніпропетровськ-Аеропорт» в напрямку вул. Запорізьке шосе в м. Дніпропетровську, в лівому ряді руху.

Під`їжджаючи до перехрестя з вул. Яснополянською в м. Дніпропетровську, ОСОБА_7 не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, став здійснювати маневр повороту ліворуч, при цьому виїхав на зустрічну смугу по якій назустріч йому рухався автомобіль «Хюндай-Гетц», під керуванням водія ОСОБА_9 , якого він об`єктивно спроможний був виявити, заходів до негайного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або небезпечного об`їзду не прийняв і допустив зіткнення транспортних засобів,

В результаті вказаних злочинних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких, як небезпечних для життя.

Дані наслідки настали також в результаті порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 1.3, 1.5, 10.1, 16.11 «Правил дорожнього руху України».

Невиконання водієм ОСОБА_7 вимог п. 16.13 «Правил дорожнього руху України» знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди і заподіянням потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та за порушення даного закону йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного основного покарання за умови, що на протязі трьох років іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.

Ухвалено на користь потерпілого ОСОБА_9 з ТзДВ «Альянс-Україна» в рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди стягнути, відповідно - 4 904 грн. 76 коп., 50 000 грн.; та 5 000 грн.

З ТОВ «Кліматбудсервіс» на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди ухвалено стягнути відповідно - 81 000 грн. та 50 000 грн.

З обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави ухвалено стягнути 393 грн. 12 коп. - витрати пов`язані з проведенням експертних досліджень.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Прокурор не згоден з рішенням суду. В апеляційній скарзі просить вирок в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

В решті залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 керуючи об`єктом підвищеної небезпеки у денний час в умовах достатньої видимості скоїв хоч і необережний тяжкий злочин, а виключно внаслідок особистої грубої необережності, оскільки проявив неуважність до дорожньої обстановки, в результаті були спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

Залишено поза увагою суду ставлення ОСОБА_7 до суспільно-небезпечних наслідків злочину, його поведінку після дорожньої пригоди, що не визнав свою провину, не розкаявся. Спричинену моральну та матеріальну шкоду не відшкодував. Позовні вимоги потерпілого не визнав, що виключає можливість застосування до нього підстав, передбачених ст. 75 КК України.

Цивільний відповідач ТОВ «Кліматбудсерсвіс» в особі директора ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі просить вирок в частині задоволення позовних вимог до ТОВ «Кліматбудсерсвіс» скасувати, та відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог.

В обґрунтування посилається на те, що судом було порушено право на захист, оскільки повідомлення про судовий розгляд на адресу цивільного позивача не надходило, про існування позову стало відомо з вироку суду.

Вказує, що розрахунок вартості матеріального збитку судом не було належним чином обґрунтовано, висновки суду ґрунтуються лише на висновках судової авто-товарознавчої експертизи № 2755 від 14.01.2015 року, однак, в порушення ст. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, цивільного відповідача про такого роду дослідження та відповідний розрахунок повідомлено не було. Судом не враховано вимоги ст. ст. 7.17 та 7.18 Методики щодо вартості утилізації КТЗ.

Крім того, ставить під сумнів обґрунтованість доводів потерпілого про заподіяння йому моральної шкоди ТОВ «Кліматбудсерсвіс». Вважає, що доказів про це не було надано.

Захисник в апеляційній скарзі просить вирок скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог процесуального закону. В зв`язку з відсутністю в діях Абрамова складу злочину, просить виправдати останнього.

В обґрунтування посилається на те, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про дослідження історій хвороби потерпілого, на підставі яких було проведено судово-медичну експертизу та констатовано наявність тяжких тілесних ушкоджень та їх причинно-наслідковий зв`язок зі дорожньо-транспортною пригодою. Дослідження вказаних документів, на його думку, має значення, оскільки без даних відомостей неможливо дати оцінку висновку експертизи, оскільки не зрозуміло в якому процесуальному порядку отримані такі історії хвороби.

Вказує, що стороною захисту в порядку ст. 93 КПК України було надано суду відомості, отримані від Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області відповідно до листа від 23.11.2015 року № 1-11/2283, щодо циклограми роботи світлофору на перехресті дороги Н-08 «Бориспіль Дніпропетровськ -Запоріжжя» та вул. Яснополянської на ділянці 1+409 км. Але суд не дослідив вказані відомості в повному обсязі.

Не дослідив суд цей доказ у сукупності та взаємозв`язку з протоколом слідчого експерименту від 09.06.2016 року, проведеним за участю ОСОБА_7 , в ході якого було вказано даних щодо часу пересування перехрестям обвинуваченим у секундах на кожен маневр, в тому числі початку та завершення руху у відповідних фазах світлофорного об`єкту, тобто до закінчення маневру проїзду перехрестя на дозволений сигнал світлофора, а рух потерпілого вже на заборонений жовтий чи червоний сигнал.

В ході судового розгляду стороною захисту було заявлено клопотання про проведення додаткової авто технічної експертизи, на вирішення якої було поставлено запитання дослідити та з`ясувати обставини, що стали відомі в ході судового розгляду справи з ініціативи сторони захисту, враховуючи, що для з`ясування цих обставин необхідні спеціальні знання, однак суд відмовив в його задоволенні, не навівши мотивів свого рішення.

Зазначає, що відповідно до вироку, суд прийшов до висновку про порушення обвинуваченим п.п. 16.11 та 16.13 ПДР, однак вказаний висновок не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки п.п. 16.11 та 16.13 відповідно до Правил дорожнього руху знаходяться в розділі «нерегульовані перехрестя», в той час, коли з доказів, досліджених в ході судового розгляду стало очевидним, що подія відбувалась на регульованому світлофором перехресті.

Крім того, суд не зазначив обґрунтованих причин відхилення наданого стороною захисту висновку експертизи № 781 від 11.03.2015 р., вказавши, що такий не може братись до уваги, оскільки експерт відповідав лише на запитання захисника. Таким чином, суд порушив ч. 2 ст. 101 КПК України, згідно якої кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.

Вказує, що обвинувачення, висунуте ОСОБА_7 містить висновки, що суперечать одне одному, є незрозумілим, а тому розгляд справи за таким обвинуваченням та прийняття судом рішення є порушенням права на справедливий суд.

Так, відповідно до формулювання обвинувачення, ОСОБА_7 обвинувачується у порушенні правил дорожнього руху, передбачених п.п. 1.3, 1.5, 10.1, 16.11 ПДР України, що знаходиться у причинному зв`язку із наслідками у вигляді заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості. В той же час в обвинувачення згадується інша норма ПДР п. 16.13.

З вказаного формулювання обвинувачення неможливо зрозуміти взаємозв`язок п.п. 16.11 та 16.13 ПДР і зрозуміти порушення, яких саме правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв`язку із наслідками. Вказане є свідченням неконкретності обвинувачення та порушення права обвинуваченого на захист.

Так, в мотивувальній частині вироку при складанні формулювання обвинувачення вказано, що ОСОБА_7 порушив вимоги п. 16.11 ПДР, однак в подальшому суд зазначає, що невиконання ОСОБА_7 вимог п. 16.13 ПДР знаходиться в причинному зв`язку із наслідками.

Вказує, що в порушення п. 3 постанови № 14 Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у вироку не зазначено у чому полягало порушення обвинуваченим правил дорожнього руху, визнано обвинуваченого винним у порушення правил безпеки дорожнього руху відповідно до ч. 2 ст. 286 КК України, і не вказано яких саме правил.

Зазначає, що всупереч ч. 1 ст. 29 КПК України, судом були досліджені докази, надані стороною обвинувачення недержавною мовою, а саме протокол огляду місця події, висновок судово авто товарознавчої експертизи № 2755 від 14.01.2015 р., висновок судово авто товарознавчої експертизи № 2744 від 14.01.2015 року, протокол слідчого експерименту від 14.01.2015 року. Стороною захисту було заявлено клопотання про те, що ні обвинувачений, ні його захисник не володіють в достатній мірі даною мовою, якою були складені дані процесуальні документи, щоб розуміти їх в повному обсязі, оскільки вони містять спеціальну технічну термінологію, однак суд не забезпечив дотримання закону та реалізації прав захисту щодо права досліджувати матеріали провадження зрозумілою мовою, при цьому в мотивувальній частині вироку суд описав зміст вказаних процесуальних документів державною мовою, тобто переклав їх зміст

Захисник вказує, що до показань потерпілого ОСОБА_9 слід відноситися критично, оскільки в ході судового засідання він не міг конкретно вказати обставини ДТП, посилаючись при цьому на втрату свідомості у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. Однак обставини щодо швидкості руху автомобіля Фольксваген з моменту зміни руху до моменту ДТП в розмірі 1,8 сек. пам`ятає точно.

З показань свідка ОСОБА_12 слідує, що на момент, коли для нього увімкнувся сигнал світлофору, що дозволяє рух, автомобіль Фольксваген виїхав на зустрічну смугу на 75%, таким чином, на думку захисника, слід брати до уваги п. 16.5 ПДР, згідно до якого у разі подання сигналу регулювальником або ввімкненням сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, що завершують перехід.

Свідчення ОСОБА_12 щодо самого моменту ДТП, а також того, що після здійснення маневру повороту вліво і після виїзду на вул. Яснополянську, він побачив у дзеркало заднього виду зіткнення є сумнівними, адже з врахуванням схеми ДТП та подальшого розташування автомобілів на даному перехресті, побачити зіткнення водієві «Опеля» було неможливо.

На стадії дослідження письмових доказів прокурором надано в якості доказу протокол огляду місця події від 30.10.2014 року (а.с. 7-15). На думку захисника даний протокол не відповідає вимогам КПК України, оскільки не містить підпис учасників слідчої дії ОСОБА_7 та ОСОБА_13 . В судовому засіданні вказані особи повідомили, що ні з протоком огляду, ні з планом-схемою до нього їх не знайомили. Крім того, план-схема містить незрозумілі позначення, за якими неможливо з`ясувати дійсні обставини кримінального правопорушення.

Не відповідає вимогам процесуального закону і протокол слідчого експерименту за участі ОСОБА_13 (а.с. 124-128). Не можна ідентифікувати понятого № 2, оскільки його прізвище написано нерозбірливо, наявне лише ім`я ОСОБА_14 , відсутні по-батькові та адреса його проживання. В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що протокол та план-схема даної слідчої дії складались в кабінеті слідчого, на місці не здійснювались розставляння транспортних засобів, аналогічних тим, які були на місці події, слідчий лише переписав в протокол показання свідка ОСОБА_13 в загальних рисах.

Щодо висновку авто технічної експертизи № 70/27-47 від 28.01.2015 року вказує, що експерт не з`ясував та не усунув протиріччя у вихідних даних, які були надані слідчим, однак не відповідали матеріалам справи, які були також надані експерту. Так, відповідаючи на запитання про можливість потерпілого уникнути ДТП до повної зупинки, експерт для розрахунків використовує швидкість 80 км/год., хоча потерпілий ОСОБА_9 стверджує, що швидкість була 60 км/год. При цьому зменшення швидкості руху автомобіля потерпілого зменшує у розрахунку й відстань від місця зіткнення до моменту виникнення небезпеки майже на 10 метрів.

Час, який пройшов з моменту виявлення небезпеки водієм автомобіля «Хюндай Гетц» до самого моменту зіткнення не встановлений ні показаннями ОСОБА_9 чи ОСОБА_13 , ні проведеними за їх участі слідчими експериментами. Тому саме дослідження питання про можливість водія автомобіля «Хюндай Гетц» уникнути зіткнення є невірним.

Також є протиріччя щодо вихідних даних часу, за який автомобіль «Фольксваген Амарок» здійснював рух до моменту зміни його напряму до зіткнення.

Експертом не з`ясовано чи є перехрестя, на якому відбулося ДТП регульованим чи нерегульованим, не встановлено способу організації руху в зоні ДТП, експертизу проведено без даних слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 .

Вказує, що стороною обвинувачення не наведено точної вказівки чи відбулась ДТП в межах населеного пункту чи поза ним. У сторони захисту є неспростовні сумніви, що місце ДТП перебуває в межах населеного пункту, а саме м. Дніпропетровська, де діє швидкісний режим, регламентований п. 12.4 ПДР України. За таких обставин не спростованим залишається п. 3 висновку авто технічної експертизи № 781 від 11.03.2015 року, відповідно до якого ведення ОСОБА_9 автомобіля зі швидкістю 80 км/год. Не відповідають вимогам п. 12.4 ПДР України і перебувають у причинному зв`язку із настанням ДТП. Вказівку на таку швидкість ОСОБА_9 дає і свідок ОСОБА_13 , при цьому стороною обвинувачення цього факту не спростовано, що на думку захисника є черговим сумнівом доведеності вини обвинуваченого.

Потерпілий в апеляційній скарзі просить вирок змінити в частині задоволення його позовних вимог, а саме стягнути з ТзДВ «Альянс-Україна» на його користь страхове відшкодування за шкоду, заподіяну життю у розмірі 4 904,76 грн., страхове відшкодування за матеріальну шкоду 50 000 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., стягнути з ТОВ «Кліматбудсервіс» на його користь матеріальну шкоду в розмірі 81 140 грн. Моральну шкоду у розмірі 495 000 грн. З урахуванням у обвинуваченого неповнолітніх дітей, просив суд не застосувати до останнього покарання, пов`язаного з позбавленням волі. В решті вирок просив залишити без зміни.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що внаслідок отриманих після ДТП травм він не міг рухатись, фактично був прикутий до ліжка, з причин прийняття сильних знеболюючих препаратів часто проявлялися емоційні спалахи, дратівливість, збудливість, а тому внаслідок заподіяння шкоди його здоров`ю страждає не лише він, але і його близькі та знайомі йому люди, навіть через два роки після ДТП його непокоять сильні головні болі, до теперішнього часу він вимушений приймати ліки для підтримання свого фізичного здоров`я, не може виконувати фізичні навантаження та займатись будь-якою фізичною роботою. Крім того, на його утримані перебувають батьки похилого віку, які потребують постійного догляду та фізичної допомоги, тому вважає, що може розраховувати на відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн.

Вказує, що судом першої інстанції під час задоволення його вимог про стягнення матеріальної шкоди було упущено з виду витрати на проведення товарознавчої експертизи в сумі 1 200 грн., а також витрати на зберігання автомобілю «Хюндай Гетц» на майданчику тимчасового утримання в сумі 1 904 грн., докази по вказаним витратам наявні в матеріалах провадження.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області та просила її задовольнити в повному обсязі, апеляційні скарги захисника, потерпілого залишити без задоволення. Цивільного відповідача задовольнити.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, просили її задовольнити, апеляційні скарги прокурора, потерпілого залишити без задоволення. Скаргу цивільного відповідача задовольнити.

Потерпілий підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, вирішення питання про задоволення апеляційної скарги прокурора залишив на розсуд суду, апеляційні скарги сторони захисту та цивільного відповідача залишити без задоволення.

Представник цивільного відповідача підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів у відповідності до ч. 1 ст. 404 КК України переглядає судове рішення щодо ОСОБА_7 в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Посилання в апеляції захисника на неповноту і необ`єктивність судового слідства та невідповідність висновків суду про винність ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованих йому діянь фактичним обставинам справи є безпідставними.

Матеріалами справи встановлено, судовий розгляд по ним проведено з дотриманням процесуальних норм, а висновки суду про винність ОСОБА_15 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи захисника про безпідставність відмови судом першої інстанції в задоволенні його клопотання про витребування та дослідження в судовому засіданні історій хвороби потерпілого, на підставі яких було проведено судово-медичну експертизу, а також проведення додаткової авто технічної експертизи, на думку колегія суддів не є слушними.
Видно, що при предметом судово-медичного експерта були історії хвороби потерпілого, пов`язані із авто дорожньою травмою, учасником якої він став в результаті порушення ПДР обвинуваченим ОСОБА_15 . Що саме на підставі даних медичних документів останній прийшов до висновку, що такі травми знаходяться в причинному зв`язку з авто дорожньою подією.
Оскільки дані, які були отримані в результаті авто технічного дослідження були достатні для, суду першої інстанції, вони не викликали сумнівів та двояких тлумачень, то було обґрунтовано прийнято рішення про відмову в задоволенні клопотання про проведення додаткового дослідження про, що судом в своєму рішенні було детально наведено мотиви та підстави.

Не відповідають дійсності і доводи щодо не дослідження судом відомостей, отриманих стороною захисту від Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області. На думку колегія суддів, судом першої інстанції були в повному обсязі досліджені всі зібрані у справі докази та дано їм належну правову оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.

Безпідставними є доводи захисту на незрозуміле формулювання обвинувачення ОСОБА_7 , щодо порушень останнім вимог п. 16.11 ПДР та п. 16.13 ПДР.

Як вбачається з вироку, ОСОБА_7 обвинувачується у порушенні «Правил дорожнього руху», що виразилося в порушенні ним вимог, у тому числі, п. 16.13, які свідчать, що перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобі зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Дійсно, у мотивувальній частині вироку є посилання на порушення обвинуваченим п. 16.11 Правил дорожнього руху. Однак, саме формулювання обставин скоєння кримінально караного діяння приводить колегію суддів до переконання про допущену технічну помилку судом.

Твердження про порушення права на захист у зв`язку з відсутністю перекладу протоколу огляду місця події, експертних досліджень та слідчого експерименту спростовується матеріалами справи.

Вбачається, що вони свідчать про протилежне. Так, на стадії досудового слідства, під час відкриття матеріалів провадження, відповідно до власноручних записів і підписів обвинуваченого та його захисника, після ознайомлення з ними, ніяких зауважень та клопотань ними заявлено не було (т. 1 а.с. 184-185). Не заявлялись такі клопотання і під час підготовчого судового засідання.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 29 КПК України, судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надаються сторонам кримінального провадження або особі, стосовно якої вирішено питання щодо застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють. Переклад інших процесуальних документів кримінального провадження, надання копій яких передбачено цим Кодексом, здійснюється лише за клопотанням зазначених осіб.

Сукупність даних, які містять в матеріалах справи, а також вимоги ч. 4 ст. 29 КПК України приводять до висновку про безпідставність доводів обвинуваченого та його захисника про порушення права на захист та про можливість реалізувати своє право на відповідній стадії кримінального провадження.

Порушень, допущених судом першої інстанції, в даній частині, колегія апеляційного суду не знаходить.

Не відповідають дійсності і доводи сторони захисту про необ`єктивність показань потерпілого та свідка ОСОБА_13 , щодо обставин події.

Колегія не вбачає підстав для визнання недопустимим доказами протоколу огляду місця події від 30.10.2014 року, протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_13 від 14.01.2015 року, висновку експерта № 70/27-47 від 28.01.2015 року, а також про не визначення місця події.

Даним твердженням судом першої інстанції надано належну оцінку у вироку. На думку колегії суддів, вони є способом захисту та прагненням уникнути відповідальності.
Таким чином, суд першої інстанції давши аналіз зібраним у спаві доказам у їх сукупності, та належним чином їх оцінивши, обґрунтовано визнав ОСОБА_15 винним у вчиненні ним вказаного у вироку злочину, за який його засуджено, а дії вірно кваліфіковано за ст. 286 ч. 2 КК України.
Обговорюючи доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_15 покарання, колегія звертає увагу на вимоги ст. 414 КПК України.

Відповідно до вказаної норми процесуального закону, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи, дані про особу останнього, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має трьох дітей, працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням обставин справи і особи ОСОБА_7 , який відповідно до ст. 12 КК України вчинив тяжкий злочин, наявності у його діях невідповідності вимогам п. 16.13 ПДР України, що знаходиться у причинному зв`язку з настанням події, приймаючи до уваги позицію прокурора та потерпілого, обвинуваченому ОСОБА_7 можливо призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами, із застосуванням підстав, передбачених ст. 75 КК України.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст.ст. 65 67 КК України, а призначене судом першої покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги цивільного відповідача ТОВ «Кліматбудсервіс» в особі її директора ОСОБА_11 , колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Звертається увага на те, що особи, які беруть участь у справі, відповідно до ст. 27 ЦПК України, мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися правовою допомогою, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільний позов у кримінальному провадженні було подано до суду 13 березня 2015 року.

16 квітня 2015 року, по справі відбулося підготовче судове засідання, питання про визнання в якості цивільного відповідача ТОВ «Кліматбудсервіс» не вирішувалося. Розгляд справи було призначено на 11 год. 30 хв. 27 квітня 2015 року. Про дату, час та місце слухання справи ТОВ «Кліматбудсервіс» повідомлено не було.

16 липня 2015 року представником потерпілого було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, однак ні копію позовної заяви, ні копію заяви про збільшення позовних вимог цивільному відповідачу ТОВ «Кліматбудсервіс» направлено не було, представник даного підприємства в судовому засіданні участі не приймав.

За таких підстав, для забезпечення принципу верховенства права та законності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги цивільного відповідача ТОВ «Кліматбудсервіс» із скасуванням вироку в частині цивільного позову та призначення нового судового розгляду в порядку цивільного провадження.

В зв`язку з цим, колегія суддів не аналізує доводи апеляційної скарги потерпілого.

Під час нового розгляду цивільного позову в порядку цивільного провадження суду першої інстанції необхідно з дотриманням вимог процесуального закону повно і всебічно дослідити зібрані докази, дати їм належну оцінку, перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах представника цивільного відповідача ТОВ «Кліматбудсервіс» - ОСОБА_11 , та потерпілого ОСОБА_9 , та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених", було внесено зміни до ст. 76 КК України та частини 1 та 2 викладено її в наступній редакції.

1. У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

2. На осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки:

1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого;

2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

5) пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психо активних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб;

6) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.

На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вказана норма закону набрала чинності з 08 жовтня 2016 року.

Як вбачається з резолютивної частини вироку, суд покладаючи на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, послався на закон, який втратив чинність.

З таких обставин, колегія суддів звертає увагу на те, що таке питання розв`язується на стадії виконання вироку. Тому суду першої інстанції рекомендується привести у відповідність рішення щодо органу (з питань пробації), на який покладається контроль за обвинуваченим ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційні скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області, цивільного відповідача ТОВ «Кліматбутсервіс» в особі директора - ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 , та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від18 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині цивільного позову скасувати, призначити новий судовий розгляд в порядку цивільного провадження.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4