АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/105/17 Справа № 208/2820/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000783, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 березня 2016 року за апеляційною скаргою першого заступника прокурора області ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року,ухвалений стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, проживаючий без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз
02 лютого 2016 року Баглійським РС м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 2 років 9 місяців 10 днів позбавлення волі. Ухвалою Баглійського районного суду від 04 березня 2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення, 10 березня 2016 року звільнено по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України строком на 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 років випробувального терміну не скоїть нового злочину, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.
Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення товарознавчої експертизи № 1936-16 від 12.04.2016 року у сумі 176 грн.20 коп.
Вирішено долю речових доказів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 185, 186 КК України, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та знову вчинив кримінальне правопорушення проти власності.

Так, 12 березня 2016 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 5 по вулиці Костромській в місті Дніпродзержинську, побачив раніше знайомого йому ОСОБА_9 , який проходив повз нього, під приводом привітання, ОСОБА_7 підійшов впритул до ОСОБА_9 та лівою рукою відкрито витяг з кишені куртки останнього мобільний телефон «Nokia С2-01», вартістю 259 гривень 80 копійок та тримаючи викрадений телефон у руці, з місця злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнову шкоду на зазначену суму.

В поданій апеляційній скарзі прокурор не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у скоєнні ним злочину, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано у порядку ч. З ст. 349 КПК України недоцільним просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На його думку, внаслідок безпідставного застосування судом положень ст.75 КК України, призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Зазначив, що звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд не звернув уваги на точні положення ст. 75 КК України, яка застосовується лише у тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які слід послатися у судовому рішенні. При вирішенні зазначених питань, суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи.

Зокрема, без належної уваги суду залишились тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, протягом 2012-2016 років ОСОБА_10 має 3 судимості, які не знято та не погашено в установленому законом порядку за злочини проти власності, за які був засуджений до реальної міри покарання у виді позбавлення волі, звільнившись 10.03.2016 по відбуттю строку покарання, знову вчинив тяжкий умисний злочин проти власності, а саме 12.03.2016, тобто через 2 дні після звільнення. Наведене свідчить про те, що покарання, які були призначені обвинуваченому за попередніми вироками не досягли своєї мети по виправленню ОСОБА_11 та запобіганню вчиненню ним нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який просив задовольнити апеляційні вимоги, скасувавши вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив залишити вирок суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи прокурора про те, що обвинуваченому призначено надто м?яке покарання, що судом першої інстанції не дотримано принципів справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, не відповідають дійсності з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесений до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за корисливі злочини, не працює, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, обставини, що пом`якшують покарання визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, повне відшкодування завданих злочином збитків. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 є рецидив злочинів.

Висновок суду про те, що для виправлення особи немає необхідності у реальному виконанні покарання, повинен базуватися на сукупності об`єктивних та суб`єктивних передумов, а саме: тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи. Так, звільнення від відбування покарання з випробуванням допускається тільки: 1) при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк п`ять років чи менше; 2) з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання та звільнив обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, встановивши ОСОБА_7 випробувальний термін строком 3 роки.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Колегія суддів вважає, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, яке необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи прокурора про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, спростовуються матеріалами кримінального провадження та висновками суду, викладеними у вироку.

Порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку під час розгляду судом першої інстанції апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст.404,407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Вимоги апеляційної скарги першого заступника прокурора області ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року,ухвалений стосовно ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :