ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2018 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР № 0000046 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, з середньо-спеціальною освітою, матрос, стрілець-радіотелефоніст взводу охорони військової частини НОМЕР_1 , перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, раніше судимого:

- 28.12.2017 року Білгород-Дністровським міськраойнним судом Одеської області за ст. 407 ч.4 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці;

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

сторони кримінального провадження:

військовий прокурор Білгород-Дністровського гарнізону ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення при наступних обставинах:

Так, Указом Президента України від 17.03.2014 №303/2014 (затверджений Законом України від 17.03.2014 №1126-У11 «Про затвердження Указу президента України «Про часткову мобілізацію»), в Україні оголошено про мобілізацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це час, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це час період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

З 07 липня 2016 року, тобто з моменту підписання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України обвинувачений ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (

АДРЕСА_2 ) від 11 липня 2016 № 22 матрос обвинувачений ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця-радіотелефоніста взводу охорони зазначеної військової частини.

Обвинувачений ОСОБА_3 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 зобов`язаний дотримуватися вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №548-ХІV визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги вищевказаного Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

- свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

- бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

- беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

- постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

- знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

- дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

- поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

- бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

- вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

- додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до Закону України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

- додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів;

- виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

- поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно розпорядку робочого дня військової частини НОМЕР_1 на 2017 рік, затвердженого 30.12.2016 року командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_6 у військовій частині визначено початок робочого дня о 08 год. 00 хв., кінець робочого дня о 17 год. 00 хв. з понеділка по п`ятницю.

15 червня 2017 року о 08 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_3 діючи з прямим умислом, будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби не з`явився вчасно на службу до військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
02 листопада 2017 року о 04 год. 05 хв. обвинуваченого ОСОБА_3 затримано співробітниками Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області та доставлено до військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (крім строкової служби), 15 червня 2017 року о 08 год. 00 хв. діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу до військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби до 04 год. 05 хв. 02 листопада 2017 року, тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду крім воєнного стану.
Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав у повному обсязі.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 пояснив що дійсно 15 червня 2017 року о 08 год. 00 хв. він не з`явився вчасно на службу до військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , так як виїхав до м. Запоріжжя для нагляду за своєю матір`ю яка страждає на тяжку онкологічну хворобу. Крім того він допомагав своїй цивільній дружині, яка на той час перебувала у стані вагітності. 02 листопада 2017 року о 04 год. 05 хв. його було затримано співробітниками Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області та доставлено до військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати, запевнив, що більше не буде вчиняти кримінальне правопорушення.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його за ч. 4 ст.407 КК України не з`явлення вчасно на службу військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України до обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить вчинення злочину особою повторно.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 07.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, його каяття в скоєному.

Враховуючи викладене та те, що обвинувачений ОСОБА_3 , має на утриманні малолітню дитину та мати похилого віку яка страждає на тяжку онкологічну хворобу, які потребують догляду та відповідного утримання, враховуючи вік обвинуваченого та його ставлення до скоєного, а саме те, що він у скоєному щиро розкаявся та сприяв розкриттю кримінального правопорушення, запевнив, що більше не буде вчиняти кримінальні правопорушення, суд вважає можливим застосувати положення ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді арешту строком на 6 місяці, що відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановлених Загальною частиною КК України.

Крім того, суд вважає необхідним призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 71 ч. 4 КК України за сукупністю вироків, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення після постановлення попереднього вироку, так як 12.06.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області був ухвалений відносно обвинуваченого ОСОБА_3 вирок, яким останнього засуджено до покарання у виді арешту строком на 3 місяці.

Керуючись ст. ст. 349, 369, 371, 373-374, 376, 392- 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту строком на 6 місяці.

Відповідно до ст. 71 ч. 4 КК України, призначити покарання засудженому ОСОБА_3 за сукупністю вироків шляхом поглинання менш суворого покарання за попереднім вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.06.2017 року більш суворим покаранням за новим вироком, та остаточно призначити йому покарання у виді 6 місяців арешту.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без зміни тримання під вартою.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання тобто з 03.11.2017 року.

Цивільний позов по кримінальному провадженню заявлений не був.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1