Справа № 379/260/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/951/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія Розділ 2 07.09.2017

УХВАЛА
Іменем України
07 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок Таращанського районного суду Київської області від 19 червня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Салиха Таращанського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з базовою вищою освітою, пенсіонера, інваліда 2 групи, потерпілого від аварії на ЧАЕС, одруженого, раніше не судимого,
засуджено за ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 2 000 грн. моральної шкоди та 17 920 грн. витрат на правову допомогу,
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком ОСОБА_7 03 лютого 2017 року приблизно об 11 годині рухався на власному автомобілі марки «Ford Transit» по автодорозі в с. Салиха по вул. Центральна (Сєргєєва) і помітив, що на зустріч на автомобілі марки «Renault Duster» рухається ОСОБА_10 . В цей час у невдоволеного роботою керівництва Агрофірма «Заросянська» ОСОБА_7 , який вважає, що ОСОБА_10 є представником цієї юридичної фірми, виник умисел на умисне нанесення тілесних ушкоджень останньому.
У зв`язку з чим, ОСОБА_7 здійснив маневр розвороту на своєму автомобілі та наздогнав автомобіль під керуванням ОСОБА_10 , після чого вони обидва зупинили керовані ними автомобілі на узбіччі дороги по вул. Центральна, (Сєргєєва) в с. Салиха Таращанського району Київської області.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_10 , ОСОБА_7 підійшов до відчинених водійських дверцят автомобіля, в якому знаходився ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , та, діючи умисно, раптово застосував до потерпілої особи насильство, а саме наніс кулаками своєї правої та лівої руки два удари в область обличчя ОСОБА_10 , заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани правої надбрівної дуги і носо-губної складки зліва, крововиливу на верхній повіці правого ока, а також завдавши моральних страждань.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий виправдувальний вирок. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що судом першої інстанції фактично не встановлено вулицю, на якій мала місце подія, його винуватість встановлена лише на показаннях слідчого та потерпілого, висновок про кількість нанесених ударів потерпілій не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, тілесні ушкодження потерпілому нанесені не навмисно, а є наслідком випадкового чіпляння рукою обличчя потерпілого. Крім того, посилається на неправильне визначення судом суми витрат на правову допомогу, що стягнута на користь потерпілого.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого та прокурор просять апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Таращанського районного суду Київської області від 19 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін, вважаючи його законним, обґрунтованим та справедливим.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, представника потерпілого та прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Винуватість ОСОБА_7 у умисному легкому тілесному ушкодженні за обставин, викладених у вироку, стверджується показаннями обвинуваченого, який не заперечував наявність конфлікту та заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, показаннями потерпілого про отримання ним від обвинуваченого двох ударів кулаками різних рук в область обличчя, свідка ОСОБА_11 , яка, сидячи у автомобілі потерпілого у якості пасажира бачила момент умисного нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, висновком судово-медичного експерта про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень з правого та лівого боку обличчя, які є легкими тілесними ушкодженнями, показаннями експерта ОСОБА_12 , який підтвердив, що тілесні ушкодження, зафіксовані у потерпілого не могли утворитися від дії одного удару, від дії удару долонею руки чи від «дотичного» удару.

Суд доказам по справі надав належну оцінку і прийшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Так, об`єктивну оцінку суду отримали докази щодо саме двох ударів, нанесених потерпілому, а саме: показання потерпілого, висновок судово-медичного експерта щодо характеру заподіяних тілесних ушкоджень та показання експерта в судовому засіданні. Сумнівів щодо правильності встановлення їх кількості у колегії суддів не виникає.

Доводи апеляційної скарги щодо визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події у зв`язку з неправильним зазначенням назви вулиці, де мала місце подія, було предметом дослідження судом першої інстанції і з його висновками колегія суддів погоджується, оскільки доказів про те, що він отриманий не у порядку, визначеному КПК, чи внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, матеріали кримінального провадження не містять.

Також не ґрунтуються на матеріалах справи доводи про те, що обвинувачений заподіяв тілесні ушкодження потерпілому випадково, оскільки динаміка розвитку конфлікту між ними, показання потерпілого та свідка ОСОБА_11 свідчать про умисний характер дій ОСОБА_7 .

Покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України судом першої інстанції визначено з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України.

Оскільки ОСОБА_7 є потерпілим від аварії на ЧАЕС та інвалідом ІІ групи, вчинив злочин, що є злочином невеликої тяжкості, то його заява про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016році» підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Стягуючи процесуальні витрати з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 суд врахував наявні докази по справі, зокрема договір про надання правової допомоги, укладений між адвокатом ОСОБА_9 та потерпілим, прибуткові касові ордера на отримання адвокатом коштів від ОСОБА_10 на виконання угоди про надання правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні законодавством України не встановлений, тому суд у обвинувальному вироку правомірно стягнув на користь потерпілого усі документально підтверджені витрати на правову допомогу, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги є такими, що не ґрунтуються на законодавстві.

Таким чином апеляційні вимоги обвинуваченого не можуть бути задоволеними, а тому судове рішення є законним.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Вирок Таращанського районного суду Київської області від 19 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

На підставі п.п.«г»,«е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді штрафу за вироком Таращанського районного суду Київської області від 19.06.2017р.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Суддя: Суддя: