ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Марганець Дніпропетровської області,
громадянина України, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Подільського районного суду міста Києва від 13 липня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначене покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Балаклавського районного суду м. Севастополя від 31 серпня 2012 року, остаточно призначене покарання у виді одного року одного місяця позбавлення волі.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 листопада 2015 року приблизно в 15 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в кімнаті АДРЕСА_3 , побачив мобільний телефон, який належить ОСОБА_10 , та в цей час у нього виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих спонукань ОСОБА_7 переконався, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно таємно викрав мобільний телефон, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 1550 грн.
Заволодівши вищевказаним майном, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Балаклавського районного суду м. Севастополя від 31 серпня 2012 рок, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді трьох років п`яти місяців позбавлення волі.
В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації дій останнього, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, зокрема ст. 71 КК України.
Апелянт зазначає, що оскільки ОСОБА_7 вчинив інкримінований злочин в період умовно дострокового звільнення, то суд повинен був призначити остаточне покарання відповідно до положень ч. 4 ст. 71 КК України, а саме у виді трьох років п`яти місяців позбавлення волі.

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі та на підставі ч. 1, 4 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Балаклавського районного суду м. Севастополя від 31 серпня 2012 року остаточно призначити покарання у виді одного року чотирьох місяців позбавлення волі.
В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
Апелянт звертає увагу на те, що суд призначив покарання за сукупністю вироків, проте не врахував положення ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до яких остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
У зв`язку з вищевикладеним, прокурор вважає, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає вимогам закону.

Під час апеляційного розгляду прокурор частково підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_11 та в повному обсязі підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти їх задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора міста Києва ОСОБА_11 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга заступника прокурора міста Києва ОСОБА_12 підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченогоОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурорів про те, що суд першої інстанції безпідставно не призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 71 КК України, є слушними.

Відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Балаклавського районного суду м. Севастополя від 31 серпня 2012 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді чотирьох років трьох місяців позбавлення волі.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 10 серпня 2015 року ОСОБА_7 умовно достроково звільнено від відбування призначеного покарання на невідбутий строк один рік три місяці двадцять сім днів.
Призначивши покарання за злочин, вчинений в період умовно дострокового звільнення від покарання у виді одного року позбавлення волі, суд припустився помилки та не призначив покарання за правилами ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до яких остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Таким чином, суд при призначенні покарання, не врахував роз`яснення, що містяться у п.п. 25, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року та необґрунтовано призначив ОСОБА_7 остаточне покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим та не відповідає тяжкості вчиненого злочину.
Отже, вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд обґрунтовано визнав щире каяття обвинуваченого.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З огляду на це, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі є таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Підстав для застосування ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 судимий 31 серпня 2012 року за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років трьох місяців позбавлення волі та умовно достроково звільнений від покарання на невідбутий строк один рік три місяці двадцять сім днів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив новий злочин 03 листопада 2015 року, тобто в період умовно дострокового звільнення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Доводи прокурора про те, що судом при призначенні покарання не були врахована такі обставини, як: схильність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення злочинів проти власності та його не бажання стати на шлях виправлення є необґрунтованими, оскільки саме ці обставини були предметом обговорення при ухваленні вироку.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання у виді одного року позбавлення волі, а за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань у виді одного року чотирьох місяців позбавлення волі.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що саме таке покарання за своїм видом та розміром є справедливим і відповідатиме меті покарання та загальним засадам його призначення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_11 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_12 задовольнити.
Вирок Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий.
Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ч. 1, ч. 4 ст. 71 КК України визначити ОСОБА_7 за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Балаклавського районного суду м. Севастополя від 31 серпня 2012 року, остаточне покарання у виді одного року чотирьох місяців позбавлення волі.
Строк покарання обчислювати з часу фактичного затримання ОСОБА_7 .
В решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копія вироку негайно, після його проголошення, вручається обвинуваченому та прокурору.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3