АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/398/18 Справа № 182/6770/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, одруженого, не працюючого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, 3 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2018 року було задоволено клопотання слідчого СВ Нікопольського відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Дніпропетровської області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 квітня 2018 року з визначенням застави у розмірі 72 000 гривень.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що в наданих матеріалах наявні докази, які підтверджують обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_8 за ч. 1,3 ст. 191 КК України. Також слідчий суддя вважає, що існує ризик того, що підозрюваний може в подальшому переховуватися від слідства та суду, оскільки він, достовірно знаючи, що вчинив кримінальне правопорушення і за цим фактом розпочате кримінальне провадження, не змінив своїх планів і заздалегідь придбавши квиток, виїхав у Польщу. А повернувся лише тому, як він повідомив у в судовому засіданні, що виїжджав за біометричним паспортом, у зв`язку з чим перебування на території країн ЄС можливе лише протягом трьох місяців. При цьому повідомив, що він має намір в подальшому також виїхати за межі України. Доказів того, що у потерпілого, як роботодавця, була заборгованість перед ОСОБА_8 слідством не встановлено і не наведено самим підозрюваним. Але, як повідомив ОСОБА_8 , він не має наміру відшкодовувати завдану його діями шкоду. До того ж, ОСОБА_8 не має постійного місця проживання на території м. Нікополя, оскільки зареєстрований в м. Токмак. Запорізької області, де не проживає. А останнє відоме місце проживання його дружини і малолітніх дітей є найманим житлом, навіть без відповідного оформлення договору найму. За таких обставин, слідчий суддя вважає, що існує ризик того, що ОСОБА_8 може ухилитися від слідства та суду в подальшому. Тому застосування більш м`яких запобіжних заходів на думку слідчого судді недостатньо для запобігання цьому ризику.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нову, якою обрати його підзахисному запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу захисник вказує на те, що прокурором дійсно доведено, що ОСОБА_8 заволодів коштами, виконуючи трудові обов`язки, які на нього були покладені ФОП ОСОБА_11 , однак, прокурор не довів, що підозра є обґрунтованою за ч. 3 ст. 191 КК України - вчинене повторно. Оскільки ОСОБА_8 діяв з єдиним умислом, вилучити кошти у ФОП ОСОБА_11 , який заборгував виплати за оплату праці і не мав наміру вчиняти привласнення вдруге.

Також апелянт вважає, що прокурором не доведені підстави вважати, що існують ризики закріплені ст.. 177 КПК України. У клопотанні, прокурор посилався, що ОСОБА_8 може переховуватися від слідства і це підтверджується тим, що ОСОБА_8 перебував у Республіці Польша. Однак останній пояснив, що підозра йому не була вручена, слідчий знав про його намір їхати на заробітки. Через те, що ніякий запобіжний захід не обирався та не вручалася підозра, ОСОБА_8 нічого не обмежувало у виїзді на роботу за кордон. Цей ризик не може бути актуальним, оскільки при обранні більш м`якого запобіжного заходу, наприклад, домашнього арешту, на ОСОБА_8 можна покласти обов`язки не відлучатися з м. Нікополь та здати на зберігання документ для виїзду за кордон.

Ще захисник зазначає, що слідчий суддя повинен був допитати дружину підозрюваного, яка б підтвердила факт спільного проживання у місті Нікополі з підозрюваним та те, що на його утриманні є двоє неповнолітніх дітей та надати договір найму житла, в якому проживала вона з ОСОБА_8 , а родина підозрюваного має заощадження, і у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, останній мав би фінансове забезпечення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, з наданих матеріалів вбачається що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1,3 ст.191 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував, що існує обґрунтований ризик, що ОСОБА_8 , знаходячись на свободі, може переховуватися від досудового слідства та суду, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.

Посилання сторони захисту на недоведеність провини підозрюваного у скоєнні вищезазначеного злочину, тобто безпідставність підозри, а також те, що органом досудового розслідування його підзахисному було невірно інкриміновано вищевказане кримінальне правопорушення є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4