1Справа № 335/247/18 1-кс/335/391/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ВСТАНОВИВ:
Слідчий або прокурор у судове засідання не прибув, їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна.
Власник майна відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України у судове засідання не викликався.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Оскільки у судове засідання не прибули всі учасники процесу, фіксування процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.
Дослідивши клопотання, матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя встановив наступне.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Слід зазначити що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна у вказаному випадку може бути застосований з метою збереження речових доказів.
Метою накладення арешту на майно, відповідно до клопотання слідчого, є збереження його як речового доказу.
Слідчий суддя не погоджується з таким твердженням слідчого.
Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Проаналізувавши обставини справи та норми закону, слідчий суддя дійшов висновку, що вилучене майно, а саме автомобіль не відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, оскільки речовим доказом в даному кримінальному провадженні є речовина білого кольору, вилучена з автомобілю, а не сам автомобіль.
Крім цього, підставою для застосування арешту майна для досягнення цієї мети (збереження речових доказів) є наявність обставин, які б свідчили про наявність ризиків приховування, пошкодження, перетворення, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, тощо цього майна.
В матеріалах провадження відсутні відомості про існування таких ризиків. Відтак, підстави для застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження, саме для досягнення мети збереження речових доказів, відсутні. Підстав вважати, що водій або інший власник транспортного засобу буде заважати досягненню повноти, всебічності та неупередженості розслідування у даному кримінальному провадженні, немає.
Також слідчим суддею береться до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для товариства, в якого його вилучили.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для арешту зазначеного автомобіля, відтак в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна необхідно відмовити у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 170173 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області.

Слідчий суддя ОСОБА_1