Справа № 127/3158/17
Провадження №11-кп/772/128/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем : ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № за № 0008154 від 10.10.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_6 за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , апеляційними скаргами зі змінами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2017 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого ФОП, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора : ОСОБА_10

захисників : ОСОБА_9 , ОСОБА_8

обвинуваченого : ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_11

ВСТАНОВИВ:

Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_12 подала апеляційну скаргу з доповненнями просила вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2017 року скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_6 пропорційно до задоволеного позову 1730,48 грн. судового збору на користь держави.

Адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в інтересах засудженого ОСОБА_6 просила вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2017 року скасувати та постановити новий вирок, яким кваліфікувати дії ОСОБА_6 залежно від виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого, за ст.122, ст. 125 КК України.

Адвокат ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу зі змінами просив, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2017 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України скасувати. Постановити новий вирок, кваліфікувати дії ОСОБА_6 за ч.1 ст. 122 КК України, призначити покарання в межах санкції та на підставі ст. 75 КК України звільнити від покарання з іспитовим строком 1 рік.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу зі змінами просив, вирок відносно нього Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2017 року скасувати та ухвалити новий вирок кваліфікувати його дії за ч.1 ст. 122 КК України призначити покарання з застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, запобіжний захід скасувати.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Цивільній позов представника позивача ОСОБА_11 діючого на підставі договору про надання правової допомоги ОСОБА_13 про відшкодування шкоди завданої злочином, а саме: майнової шкоди, моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_11 майнову шкоду у сумі 15365 (п`ятнадцять тисяч триста шістдесят п`ять) гривні 36 копійок;
Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_11 моральну шкоду у сумі 100.000 (сто тисяч) гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи № 841 від 07.02.2017 у сумі 9923 (дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять три) гривні 25 копійок.
Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2017 на сокиру з деревяною рукояттю - скасовано.
Долю речових доказів вирішено.
З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
09.10.2016 близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин вчинив словесну сварку з власником вищевказаного будинку ОСОБА_11 . Після того, як ОСОБА_11 не бажаючи продовжувати їхню розмову, повернувся до свого будинку, у ОСОБА_6 виник умисел на позбавлення життя останнього.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 взяв зі свого будинку належну йому сокиру та направився до будинку ОСОБА_11 . Перебуваючи перед вхідними дверима до будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 постукав у двері. Дочекавшись коли двері відчинились та ОСОБА_11 вийшов з будинку, ОСОБА_6 раптово наніс удар сокирою в область голови ОСОБА_11 , який встиг відхилитись. Вказаний удар сокирою влучив ОСОБА_11 у підборіддя, від чого останній впав на спину і втратив свідомість. Після цього ОСОБА_6 продовжив свій злочинний умисел, та не надаючи ОСОБА_11 будь-якої першої медичної допомоги, тією ж сокирою наніс два удари в шию лежачого ОСОБА_11 , вчинивши таким чином усі дії, які вважав необхідними для заподіяння ОСОБА_11 смерті. Однак, у зв`язку із надання в подальшому ОСОБА_11 належної медичної допомоги, останній залишився живим і злочинний умисел ОСОБА_6 не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.
Згідно з висновком експерта ВОБ СМЕ №1832/1952 від 30.12.2016 року у потерпілого ОСОБА_11 виявлено наступні тілесні ушкодження: відкритий багатоуламковий перелом нижньої щелепи та альвеолярного паростка верхньої щелепи зліва, наскрізна рублена рана нижньої губи з переходом на підборіддя і підборідну ділянку справа, перелом коронок 2-го зліва на верхній щелепі і 5-го зуба зліва на нижній щелепі, багатоуламкові переломи коренів і коронок 1-го зуба зліва, 1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го зубів справа на нижній щелепі, дві колото-різані рани шиї. Названі вище тілесні ушкодження утворились від дії предмету, що має рублячі та колюче-ріжучі властивості. Характер, кількість, локалізація, та морфологічні особливості вищезазначених тілесних ушкоджень свідчать про не менш ніж три травматичні дії (одна- в ділянку щелеп; дві - в ділянку передньої поверхні шиї зліва) за будь-якої послідовності.За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження поділяються на наступі: відкритий багатоуламковий перелом нижньої щелепи та верхньої щелепи зліва, переломи коронок 2-го зліва на верхній щелепі і 5-го зуба зліва на нижній щелепі, багатоуламкові переломи коренів і коронок 1-го зуба зліва, 1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го зубів справа на нижній щелепі - до середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинили тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я; дві колото-різані рани шиї - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я. На місці загоєння вищевказаних ран обличчя і передньої поверхні шиї у ОСОБА_11 наявні рубці, які являються невиправними, оскільки, з часом, без хірургічного втручання вираженість їх значно не зменшиться.
Вимоги апеляційної скарги з доповненнями прокурора ОСОБА_12 мотивовано тим, що вирок суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Судом не дотримано вимог ст. 65 КК України в результаті чого ОСОБА_6 призначено покарання яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.

ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкий злочин у стані алкогольного спяніння , не визнав своєї вини в інкримінованому злочині, ні цивільний позов, ні завдану шкоду потерпілому не відшкодував, надав суду принципово суперечливі показання у справі, з метою уникнення відповідальності перед законом, у вчиненому не розкаявся, вибачення у потерпілого ОСОБА_11 не просив, тому вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є таким, що суперечить загальним принципам призначення покарання, вимогам ст.50 КК України та роз`ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року « Про практику призначення судами кримінального покарання».

Відповідно ст. 374 КПК України суд, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, ухвалює рішення про цивільний позов, інші майнові стягнення і підстави цих рішень та про відшкодування процесуальних витрат. В кримінальному провадженні заявлено цивільний позов потерпілим ОСОБА_11 , який задоволений частково на суму 115 365,00 грн., відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви, іншої заяви, передбачено процесуальним законодавством стягнення судового збору, у даному випадку судовий збір має бути стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави при ухваленні вироку, що не було зроблено Вінницьким міським судом Вінницької області при постановленні вироку.

Непогодившись з вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2017 року, адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи та базується лише на показах самого потерпілого ОСОБА_11 та його дружини, яка вважає себе очевидцем події. Вінницьким міським судом Вінницької області не взято до уваги, той факт, що показання ОСОБА_14 неможливо покласти в основу обвинувального вироку, через їх недопустимість у зв`язку із наявністю у неї хронічного психічного захворювання, яке не дає можливості правильно сприймати навколишні обставини у стресовому стані, про що подавалося відповідне клопотання стороною захисту.

Показання потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_14 суперечать фактам, встановленим протоколом огляду місця події, а саме щодо обставин та місця нанесення тілесних ушкоджень, такі як слідова база, закріплена у фототаблиці, спростовує версію потерпілого та свідка про нанесення удару сокирою потерпілому на порозі будинку, а не у дворі, як стверджував ОСОБА_6 .

Крім того, показання, які давали інші учасники судового процесу не підтверджують обставин описаних у вироку, свідок ОСОБА_15 вказала, що свідомість потерпілий не втрачав, але суд встановив, що ОСОБА_11 втрачав свідомість, свідок ОСОБА_16 , вказав, що по приїзду на місце події по АДРЕСА_1 , він застав потерпілого, який стояв біля будинку у свідомості, обвинувачений ОСОБА_6 стверджував, що потерпілий свідомості не втрачав, а ходив по подвір`ю, виражався нецензурно.

Висновок СМЕ №1832/1952 від 30.12.2016 року спростовує кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України. Експертом чітко встановлено, що потерпілому ОСОБА_11 нанесено середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження, які не являлися небезпечними для життя.

Згідно правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень нанесених ОСОБА_11 , тілесні ушкодження без надання медичної допомоги, за звичайним перебігом не могли б закінчитися смертю.

Враховуючи характер ран потерпілого, експерт прийшов висновку, що тілесні ушкодження утворилися від дії предмету (предметів), оскільки сокира за своїми фізичними властивостями не може нанести колото-різану рану, яка описана в історії хвороби. Локалізація тілесного ушкодження у потерпілого, його тяжкість та відсутність небезпеки для життя у момент заподіяння та відсутністю загрозливих явищ для життя потерпілого за наслідками тілесного ушкодження, як це встановлено висновком судово-медичної експертизи, поведінка підсудного після нанесення тілесного ушкодження не може свідчити про наявність умислу на позбавлення життя, при умові що заподіяному тілесному ушкодженню або умисному вбивству передував напад з боку потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги зі змінами адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_6 мотивовано тим, що судом порушено вимоги ст.368, ст.370 КПК України, зокрема не враховано, що докази вини ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.2 ст.15,ч.1 ст.115 КК України відсутні, натомість тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, нанесені ОСОБА_11 . ОСОБА_6 , останній не заперечує. Оскільки потерпілий його побив, а потім знущався, хотів застрелити, продовжував наносити тілесні ушкодження і саме тому, обвинувачений хотів захиститися і взяв до рук сокиру.

ОСОБА_6 вказує, що він діяв в межах необхідної оборони, оскільки потерпілий продовжував його бити.

Дії ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_6 сприймав, як реальну загрозу, оскільки знав, що потерпілий є спортсменом, тому суд першої інстанції помилково зазначив, що обвинувачений вчинив усі дії, які вважав за необхідне виконати для вбивства потерпілого, але смерть його не настала з причин, що не залежали від його волі, оскільки останньому своєчасно було надано медичну допомогу. Таке твердження суду спростовується експертизою, в якій вказано про відсутність загрози життю потерпілого та обставинами справи.

Факт боротьби між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 доводиться висновком експертизи № 841 від 07.02.2017 року.

Крім цього, ОСОБА_6 вказує, що у нього не було ніякого наміру на позбавлення життя ОСОБА_11 .

На думку, захисника ОСОБА_9 , судом порушено вимоги ст.86, ст. 89 КПК України щодо допустимості доказів, зокрема свідка ОСОБА_14 , оскільки вона має певній діагноз та перебуває на диспансерному обліку.

Суд першої інстанції не звернув увагу на висновок експерта про послідовність нанесення тілесних ушкоджень, з огляду на показання ОСОБА_6 про необхідність захиститися від посягання ОСОБА_11 . Обвинувачений ОСОБА_6 мав можливість вчинити будь які дії, однак після нанесених ушкоджень він позвав на допомогу жінку потерпілого та хотів викликати швидку допомогу, діяв в межах необхідної оборони.

Судом неправильно застосовано норму кримінального права, оскільки суд повинен був кваліфікувати дії ОСОБА_6 за ч.1 ст. 122 КК України.

Апеляційна скарга зі змінами обвинуваченого ОСОБА_6 мотивована тим, що судом під час постановлення вироку у кримінальному провадженні судом першої інстанції неправильно надано правову оцінку тому факту, що під час спричинення тілесних ушкоджень потерпілому у нього не було умислу на вбивство потерпілого або замаху на вбивство. Всі його дії були пов`язанні з самозахистом.

Тому суд, першої інстанції не застосував норми матеріального права щодо кваліфікації його дій за ч.1 ст. 122 КК України, що потягло за собою грубе та істотне порушення норм матеріального та процесуального права під час постановлення вироку і перешкодило ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

В нього не було ніякого наміру на вбивство ОСОБА_11 , а лише припинення протиправних дій з боку потерпілого.

Суд не дослідив докази та обставини кримінального правопорушення, всебічно, повно та неупереджено, тому ухвалив незаконний, невмотивований, несправедливий вирок.

Тому просив, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2018 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України скасувати. Постановити новий вирок, кваліфікувати за ч.1 ст. 122 КК України, призначити покарання в межах санкції та на підставі ст. 75 КК України звільнити від покарання з іспитовим строком 1 рік.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_17 , який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями, при цьому зазначив на ряд порушень кримінального процесуального закону, зокрема суперечності, які містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, наявність підстав вважати, що розгляд кримінального провадження здійснено незаконним складом суду, щодо відсутності технічного запису оголошення вироку суду, враховуючи які, якщо суд прийде до висновку що вони є істотними порушеннями кримінального процесуального закону, то просив задоволити апеляційну скаргу з доповненнями частково, захисника ОСОБА_8 , яка просила задоволити апеляційну скаргу, підтримала викладені в ній доводи, захисника ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу зі змінами, просив задоволити, при цьому підтримав думку прокурора, щодо наявності порушень кримінального процесуального закону, обвинуваченого ОСОБА_6 ,який підтримав апеляційну скаргу зі змінами, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора з доповненнями, апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , апеляційної скарги зі змінами захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Ухвалений у справі вирок має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 374 КПК України.

Мотивувальна частина вироку повинна відповідати вимогам, викладеним у п.2 ч.3 ст. 374 КПК України та в положеннях постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом, доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.
Якщо обвинувачений визнається винним у замаху на вчинення злочину, необхідно зазначити причини, з яких злочин не доведено до кінця.
Спосіб вчинення кримінального правопорушення повинен бути описаний таким чином, щоб можна було зробити певний висновок про те, які конкретно дії (бездіяльність) і як саме були вчинені обвинуваченим.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження вирок суду першої інстанції в порушення вимог ст. 374 КПК України в частині формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, містить суперечності та не конкретизовано.
Формулюючи обвинувачення, визнане судом доведеним, суд зазначає, що ОСОБА_6 продовжив свій злочинний умисел, та не надаючи ОСОБА_11 будь-якої першої медичної допомоги, тією ж сокирою наніс два удари в шию лежачого ОСОБА_11 , вчинивши таким чином усі дії, які вважав необхідними для заподіяння ОСОБА_11 смерті.
При цьому суд вказує, що однак, у зв`язку із наданням в подальшому ОСОБА_11 належної медичної допомоги, останній залишився живим і злочинний умисел ОСОБА_6 не було закінчено з причин, що не залежали від його волі та посилається на висновок судово-медичної експертизи, згідно якого у ОСОБА_11 мали місце тілесні ушкодження середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином, у обвинуваченні, визнаному судом доведеним чітко не зазначено причини, з яких злочин не доведено до кінця.
Недотримання судом вимог ст. 374 КПК України є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки вони не можуть бути усунені судом апеляційної інстанції, так як апеляційний суд не має права перебирати на себе функції суду першої інстанції, тобто підміняти суд першої інстанції.
Зазначені порушення перешкодили постановити законне та обгрунтоване рішення.
Виходячи з загальних засад кримінального провадження, згідно вимог п.2, п.10 ст. 7 КПК та ст.9, ст. 17 КПК України суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо наявності підстав для скасування вироку.
Крім того, в матеріалах наявний протокол автоматизованого розподілу судової справи від 14.02.2017 року, згідно якого визначено склад колегії суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .
В апеляційній скарзі прокурор звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст. 68 КК України за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно ч.2 ст.31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіальним судом у складі трьох суддів.

За таких обставин, при автоматизованому розподілі справи слід було врахувати вищезазначені норми.

Також, незважаючи на те, що було визначено суд у складі трьох суддів, рішення про призначення кримінального провадження до підготовчого судового засідання приймалось суддею ОСОБА_1 одноособово ( а.с.44 т.1), рішення про залучення захисника до участі у проведенні окремої процесуальної дії при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 приймалось суддею ОСОБА_1 також одноособово 19.05.2017 року, 24.05.2017 року ( т.1 а.с.103, 112).

Відповідно до ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження здійснюється за допомогою технічних засобів.

Під час апеляційного розгляду встановлено відсутність фіксування на технічному носії інформації проголошення вироку у даному кримінальному провадженні, що вказує на порушення ст. 107 КПК України.

Зазначене є порушенням відповідно п.2 , п.7 ч.2 ст.412 КПК України.

Відповідно ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п.2,7 частини 2 ст.412 цього Кодексу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду необхідно усунути допущені судом істотні порушення та вжити всіх заходів для виконання вимог ст. 370, ст.374 КПК України.

Згідно зі ч.2 ст.415 КПК України призначаючи новий судовий розгляд у суді першої інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції в дотримання ч.2 ст. 415 КПК України оцінки доводам, викладеним у поданих апеляційних скаргах з доповненнями та зі змінами не дає.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 запобіжний захід було змінено з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою з залу суду, суд апеляційної інстанції вважає, що враховуючи те, що вирок суду скасовано, кримінальне провадження призначено до нового судового розгляду, наявні підстави для зміни запобіжного заходу тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 415, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора ОСОБА_7 задоволити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , апеляційні скарги зі змінами захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2017 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України скасувати через істотні порушення кримінального процесуального закону .

Призначити новий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України в суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_6 змінити з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Виконання запобіжного заходу доручити органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого, поклавши обов`язок доставити ОСОБА_6 до місця проживання і звільнити з - під варти.

Строк тримання обвинуваченому ОСОБА_6 під домашнім арештом визначити з 12.04.2018 року по 09.06.2018 року.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Суддя : /підпис/
Згідно з оригіналом:
Суддя: