НІКОПОЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/7077/15-к
Провадження № 1-кп/0182/221/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.01.2018 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.08.2015 року за №0002933 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, не одружений,інвалід 2 групи, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 09.01.2004 року Нікопольським міськрайонним судом за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 296 ч.2, 70, 104 КК України до 3 років позбавлення волі, ст.75,76 КК України 2 роки;
- 08.06.2005 року Нікопольським міськрайонним судом за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 186 ч.2, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 1 день;
- 18.06.2008 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 27.07.2013 року по відбуттю строку покарання;
- 06.03.2015 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України до 2 років випробувального терміну.
за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 162 КК України,

з участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 , суд
В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2015 року, приблизно об 11.30 год., ОСОБА_3 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , зайшов до під`їзду та піднявся на п`ятий поверх, до квартири АДРЕСА_3 . Після чого, ОСОБА_3 умисно, грубо порушуючи ст. 30 Конституції України, згідно якої кожному гарантується недоторканість житла, умисно, з метою проникнення до житла особи, всупереч волі законного володільця житла та осіб, що в ньому проживають, шляхом підбору ключа на зв`язці, яку він заздалегідь підготував та носив із собою, відчинив двері та незаконно проник в приміщення квартири, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою провину не визнав, посилаючись на те, що потерпіла надає неправдиві покази і її донька могла б спростувати обставини висунутого йому обвинувачення.Але при цьому ОСОБА_3 не заперечував, що раніше з потерпілою та її донькою він знайомий не був та конфліктів ніколи не мав. 29.08.2015 року він разом із знайомим, який вже помер цементували люк і він побіг у двір будинків за водою. Одні двері в під`їзді були відчинені, але на першому поверсі були магазини, а на 2-3 поверсі йому ніхто не відчинив і він забіг на 5 поверх будинку. Він почув стук дверей з однієї до іншої квартири і брязкання ключів. Він постукав по ручці дверей, яка була слабкою на його думку, витяг ключі і хотів їх занести господарям квартири. Двері одразу ж відчинилися, а дзвоника на дверях він не побачив. І він опинився в коридорі квартири з ключами в руках і йому ніхто не відповідав. При цьому у нього в руках був пакет з інструментами. Він почув, як на сходах хтось іде.. Це була потерпіла, яка почала питати його хто він такий і що робить в квартирі, а потім почала кричати. Він вимушений був вибігти з під`їзду і в квартирі залишив свій пакет. За ним слідом побігла донька потерпілої. Він зупинився за будинком та намагався домовитися з донькою потерпілої, але вона почала кричати і прибігли люди. Стверджував, що ключі які вилучили в квартирі потерпілої йому підкинули співробітники міліції, йому вони не належать. При цьому обвинувачений заявив клопотання та просив звільнити його від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2016 році», оскільки є інвалідом другої групи.

Потерпіла ОСОБА_6 суду повідомила, що вона 29.08.2015 року разом з донькою пішли на ринок і зачинили квартиру. Обидва комплекти ключів, які належать відповідно їй та доньці вони забрали з собою. Двері під`їзду, де знаходиться їх квартира також зачиняються на замок. Вони повернулися приблизно об 11 год. 30 хвил. відчинили двері під`їзду, закрили їх за собою і піднялися на п`ятий поверх. При цьому в під`їзді нікого підозрілого та навіть сусідів не зустрічали. Двері їхньої квартири були відчинені. І коли вона увійшла у двокімнатну квартиру, то побачила, що в залі, яка знаходиться ліворуч від вхідних дверей, незнайомий хлопець, складає її телевізор у коробку на дивані. При цьому вона почала кричати, хлопець злякався схопив пакет, який належав йому і почав тікати з квартири. Вона схопила хлопця за футболку, яку розірвала на ньому, потім за пакет, який розірвався і вміст якого висипався в коридорі. В цей момент її донька знаходилася в коридорі квартири і побігла слідом за хлопцем. Вона з квартири викликала міліцію, а донька разом з сусідським хлопцем наздогнали обвинуваченого і затримали його біля під`їзду. Під час досудового розслідування саме вона впізнала обвинуваченого по фото і стверджує, в судовому засіданні, що саме він є тією особою яка незаконно проникла до її квартири. Будь яких особистих неприязне них стосунків ані вона ані її донька з обвинуваченим не мали і не мають, бо раніше не були знайомі. Цивільний позов нею не заявлений, бо він нічого не викрав з квартири, а замки на дверях вона змінила за власний рахунок. При цьому потерпіла стверджувала, що її донька, навчалася в іншому місті, а на даний час за контрактом виїхала в Чехію на три роки. У зв`язку з чим її неможливо було допитати навіть під час досудового розслідування і неможливо забезпечити її явку до суду.
Свідок ОСОБА_7 суду повідомив, що ОСОБА_6 та її донька його сусіди. Він був свідком того, як потерпіла з донькою розмовляють з обвинуваченим. Вони питали як він проник до їх квартири, де взяв ключі. Потім він побіг і він разом з донькою потерпілої побіг за ним, бо бачив на першому поверсі через незачинене вікно на кухні, що сусідки просили обвинуваченого вивернути кишені. А затримав ОСОБА_8 невідомий перехожий, який просто схопив його. Стверджує, що бачив як ОСОБА_9 дістав 3 зв`язки ключів і повідомив, що знайшов їх біля трансформаторної будки і взагалі його підставили, завели в квартиру, коли він перебував у стані сп`яніння і залишили там. Він особисто бачив інструменти, які лежали на підлозі в квартирі та розірвану кофту обвинуваченого. З його участю проводили огляд квартири потерпілої коли приїхали співробітники поліції. Раніше він не бачив ОСОБА_8 і не знає як він потрапив у під`їзд будинку, двері якого також зачиняються.
Згідно матеріалів кримінального провадження, досліджених за клопотанням прокурора та за згодою сторін кримінального провадження, 29.08.2015 року о 12 годині 50 хвилин потерпіла ОСОБА_6 звернулася з письмовою заявою (а.п.9,10) до Нікопольського ВП в якій зазначила, що 29.08.2015 року об 11год.30 хвил. невідома особа таємно намагалася викрасти з квартири АДРЕСА_4 , належне їй майно. Під час огляду місця події злочину, яким є приміщення вищезазначеної квартири ( а.п.13-19 з фото таблицею) встановлено, що квартира розташована на 5-му поверсі другого під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Вхід до під`їзду здійснюється через металеві двері, які обладнані накладними замками і візуальних пошкоджень не мають. Вхід безпосередньо до квартири АДРЕСА_3 здійснюється через металеві двері, з врізним замком, які візуальних ушкоджень не мають. Потім дерев`яні двері, і в коридорі вказаної квартири на підлозі виявлені речі, а саме: кепка з написом «BMW», кепка з написом « ОСОБА_10 » та кепка з написом «TOYOTA» усі три чорного кольору, рулетка жовтого кольору, перчатка білого кольору та синього кольору, напильник, чотири викрутки, п`ять зв`язок ключів в загальній кількості 23 штуки, ізоляційна стрічка, нашивка з написом «служба охорони НЗФ» які зі слів потерпілої ОСОБА_6 не належать мешканцям квартири, а залишила саме особа, яка проникла в її квартиру. Крім того, зі слів потерпілої порушено порядок речей, а саме телевізор,пульт до нього, блок живлення, в який він був увімкнутий, мобільні телефони лежать в іншій кімнаті, на дивані, а не там, де їх залишила потерпіла. При цьому усі вікна в квартиру закриті.

У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, п. 23 Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого, у зв`язку з чим ОСОБА_3 не висунуте обвинувачення щодо намагання вчинити крадіжку майна потерпілої ОСОБА_6 та проникнення в її житло з метою вчинення крадіжки.

ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував того, що раніше з потерпілою та її донькою знайомий не був та конфліктів між ними не було. У зв`язку з чим, підстав його оговорити потерпіла не мала. Крім того, ствердження обвинуваченого про відсутність під час огляду квартири його відбитків пальців пояснює наявність на місці вчинення злочину, серед належних йому речей двох перчаток білого та синього кольору про що зазначено в протоколі огляду квартири. Крім того, ОСОБА_3 не зміг пояснити причину свого перебування в під`їзді, куди можливо зайти лише за допомогою ключа та в самій квартирі, де його особисто виявила потерпіла ОСОБА_6 , яка намагалася затримати його одразу ж на що вказує футболка, яку вона розірвала на обвинуваченому та вирваний з його рук пакет з інструментами, що фактично є засобами для відкриття вхідних дверей.

З огляду на докази, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_3 вчинив злочин, по якому йому висунуте обвинувачення і дії ОСОБА_3 мають правильну правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла.
Призначаючи покарання, суд приймає до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, яке відповідно вимог ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, враховує його наслідки, а саме відсутність матеріальної шкоди. Суд враховує думку потерпілої ОСОБА_6 , яка покладалася на розсуд суду під час призначення покарання. Але приймає до уваги відомості про репутацію обвинуваченого, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів і хоча він має постійне місце реєстрації та проживання, де мешкає разом із бабусею похилого віку, але інкримінований злочин вчинив в період невідбутого покарання за попереднім вироком суду, крім того він ухилявся від суду у зв`язку з чим був оголошений у розшук, хоча потребуючи стаціонарного лікування не проходив його, а лише звертався в лікарню в день призначення судових засідань. Оскільки ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи з тяжких хронічних захворювань суд вважає за можливе призначити йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України у вигляді штрафу, за правилами ст. 71 КК України.
Крім того, вважаю, що клопотання, заявлене обвинуваченим і підтримане його захисником під час судових дебатів, щодо застосування до нього положень Закону України « Про амністію у 2016 році» не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1 п. Г) Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до стаття 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.

З урахуванням викладеного, та тієї обставини, що ОСОБА_3 вчинив умисний злочин, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України, який відповідно до ст.12 КК України не є тяжким або особливо тяжким, амністія стосовно нього не застосовувалася раніше і він є інвалідом 2 групи, але він був засуджений вироком Нікопольського міськрайонного суду від 06 березня 2015 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким і умисним. До того ж, він раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, передбачених ст. 186 ч. 2 КК України, судимості за якими не погашені. Тому відповідно до п. в) ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» до ОСОБА_3 не може бути застосована амністія, крім випадків індивідуальної амністії.

Цивільний позов потерпілою ОСОБА_6 не заявлений. Судові витрати відсутні.
Керуючись ст.ст.370, 371, 374, 376 КПК України, суд,-
З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 1700 гривень.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, а саме за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 06 березня 2015 року остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки та сплатою штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 1700 гривень.

Строк покарання рахувати з моменту фактичного затримання.
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_3 щодо застосування до нього положення п «г» ст. 1 закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення від покарання, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Цивільний позов у провадженні не заявлений.
Речові докази: три кепки, напильник, рулетка, перчатки, 4 викрутки, ізоляційна стрічка, 5 зв`язок ключів, що зберігаються в камері схову Нікопольського ВП ГУНП Дніпропетровської області - знищити.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів, з моменту його проголошення шляхом подачі апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Головуючий суддя: ОСОБА_1