Справа № 308/4167/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 квітня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого суді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника (перекладача) - ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в місті Ужгороді, матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000045 від 12.01.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вірменії, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина Вірменії, вірменина, тимчасово не працюючого, із середньою освітою, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України ,-
В С Т А Н О В И В:
20.04.2018 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000045 від 12.01.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст.332 КК України.

Ухвалою від 20.04.2018 року на підставі даного обвинувального акту у кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки таке підсудне Ужгородському міськрайонному суду, підстав для його закриття не має, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.

Окрім того, прокурор подав до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заперечили щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту. Заявили суду клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки такий не відповідає вимогам ст.291 КПК України. Зокрема зазначають, що в ході досудового розслідування не залучався перекладач незважаючи на той факт, що ОСОБА_4 є уродженцем та громадянином Вірменії і не володіє українською мовою. Обвинувальний акт та інші позументи йому ні на вірменську, ні на російську мову не перекладались.

Щодо заявленого прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою, обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечили та просили передати обвинуваченого на поруки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_7 . Захисник просила врахувати, що за період перебування ОСОБА_4 в слідчому ізоляторі стан його здоров`я значно погіршився, а тому він потребує медичної допомоги. Крім цього зазначила, що у разі, якщо суд прийде до переконання що до ОСОБА_4 можна застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, то гр. ОСОБА_8 , яка є власником приватного будинку, що в АДРЕСА_2 , зобов`язується надати можливість обвинуваченому тимчасово проживати у неї.

В судовому засіданні ОСОБА_7 , яка є цивільною дружиною ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали суду заяви про передачу обвинуваченого ОСОБА_4 на їх особисту поруку в порядку ст.180 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового розгляду щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду та вирішення питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 3 статті 315 КПК України визначено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд, незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 27.01.2018 року ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.03.2018 року, строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжено до 27.04.2018 року.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено. Зокрема, перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків.

Незважаючи на те, що ОСОБА_4 має постійне місця проживання в м. Києві, однак враховуючи те, що він являється громадянином іноземної держави, посвідки на проживання на території України немає, а отже може у будь-який час безперешкодно виїхати за межі України або бути депортованим через порушенням умов перебування на території України, що в свою чергу завадить розгляду справи.

Суду не надано достатньо доказів на підтвердження тих обставин, які б свідчили про наявність необґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину та наявність підстав вважати, що ОСОБА_4 залишаючись на волі, не буде ухилятись від суду.

Що стосується тверджень захисника, що стан здоров`я ОСОБА_4 погіршився і такий не може перебувати в умовах СІЗО, оскільки ОСОБА_4 необхідне дієтичне харчування, то суд до таких відноситься критично, оскільки згідно відповіді начальника ДУ Закарпатської №9 ОСОБА_9 за №12/13/399 від 28.03.2018 року, яка адресована адвокату ОСОБА_5 , стан здоров`я ув`язненого ОСОБА_4 є задовільним та такому призначено дієтичне харчування та лікування відповідно до рекомендації лікаря.

Посилання ж захисника, як на підставу для зміни запобіжного заходу ОСОБА_4 необхідність забезпечення йому належної медичної допомоги, не може бути прийнято до уваги, оскільки така допомога обвинуваченому надається в повному та безперешкодному обсязі, в тому числі, за необхідності, в умовах медзакладу. В той же час медичного висновку про неможливість утримання ОСОБА_4 в умовах слідчого ізолятора немає.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Одночасно, в рішенні «Харченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом свободи особистості.

З огляду на наведене, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк до десяти років, ураховує особу обвинуваченого, відсутність у нього місця реєстрації на території України.

Заслухавши учасників судового засідання, враховуючи вищенаведені ризики і обставини, які у своїй сукупності беруться до уваги судом при вирішенні питання про продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу, суд вважає, що обставини, зазначені при обранні запобіжного заходу продовжують існувати і по даний час, судове провадження не закінчено, ОСОБА_4 перебуваючи на волі може ухилятися від явки до суду і виконання процесуальних рішень, а також перешкоджати встановленню істини у справі, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинуваченого, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, а застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту, та будуть недостатніми для забезпечення кримінального провадження.

Поряд з цим, вирішуючи питання щодо заявленого обвинуваченим та його захисником клопотання про повернення обвинувального акту суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до вимог частини 4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно з приписами ст.314 КПК України перевірка відповідності обвинувального акта вимогам цього Кодексу і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. В разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд в підготовчому засіданні має прийняти рішення про повернення його прокурору.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України. Так зокрема, згідно ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до положень ст.293 КПК України прокурор одночасно з переданням обвинувального акта до суду зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику.

Вимога про надання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування є гарантією права на захист своїх законних інтересів під час судового розгляду підозрюваним.

Вручення копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування є обов`язковою стадією кримінального процесу, що передує судовому розгляду, оскільки саме в обвинувальному акті визначається обсяг обвинувачення, від якого особа захищається.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження копію обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування, обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник отримали 18.04.2018 року.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_4 заявляє, що в повній мірі не розуміє змісту пред`явленого йому обвинувачення згідно обвинувального акту, оскільки не володіє українською мовою, а вказаний акт, які і інші процесуальні документи на російську мову не перекладались, перекладач під час досудового розслідування не залучався.

Статтею 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ст. 22 КПК).

Відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенцію) та практику ЄСПЛ як джерело права.

Право підозрюваного або обвинуваченого користуватися послугами перекладача є обов`язковим та невід`ємним елементом права останнього на справедливий суд.

Так, у відповідності до підпункту «е» пункту 3 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Згідно ч.2 ст.29 КПК України особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

В частині 3 статті 29 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому Кодексом.

У відповідності до ч.4 ст. 29 КПК України судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надаються сторонам кримінального провадження або особі, стосовно якої вирішено питання щодо застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють. Переклад інших процесуальних документів кримінального провадження, надання копій яких передбачено Кодексом, здійснюється лише за клопотанням зазначених осіб. Переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача.

Вищезгадані норми кореспондують пункту 18 частини 3 статті 42 КПК України, яким передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

У відповідності до положень п. «а» ч.3 ст.6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п.58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п.34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п.47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).

Разом з тим, закріплення в КПК України вимог до обвинувального акту є однією із форм реалізації на національному рівні положень статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини, яка гарантує право на справедливий суд, закріплюючи принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство. При цьому, при визначені справедливості судового розгляду необхідно розглядати кримінальне провадження в цілому, оскільки справедливий характер розгляду може суттєво зачіпатися, якщо на початкових етапах слідства такі вимоги не дотримані (Imbrioscia v. Switzerland, 24 November 1993).

Як встановлено судом з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_4 , 1967 р.н., є уродженцем та громадянином Вірменії. Незважаючи на те, що ОСОБА_4 проживає на території України в м. Києві близько 14 років, останній українською мовою не володіє. В ході досудового розслідування даного кримінального провадження перекладач не залучався.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000045 по обвинуваченню ОСОБА_4 складений на українській мові, його переклад на зрозумілу для обвинуваченого російську чи вірменську мови не здійснювався і останньому у відповідності до ст. 293 КПК України не вручався.

Дані обставини в судовому засіданні не заперечив і сам прокурор.

Зазначені вище порушення, на думку суду, можуть бути розцінені, як порушення права обвинуваченого на захист, тобто як істотне порушення норм кримінального процесуального закону, яке в майбутньому перешкодить чи може перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що свідчить про наявність у обвинувальному акті таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045 від 12.01.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.322 КК України не відповідає вимогам ст.291 КПК України, суд вважає за необхідне повернути такий обвинувальний акт прокурору для усунення порушень вимог КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178, 183, 199, 290, 291, 314, 315, 331, 372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000045 від 12.01.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.322 КК України - повернути прокурору для усунення порушень вимог КПК України, в розумний строк.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вірменії, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина Вірменії, вірменина, тимчасово не працюючого, із середньою освітою, одруженого, раніше не судимого, до 21 червня 2018 року.

Ухвала, в частині повернення обвинувального акту прокурору, може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1