Справа № 415/6407/17
Провадження № 11-кп/782/327/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_4 ,

обвинувачених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши 14 листопада 2017 року у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сєвєродонецьку кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 11 липня 2017 року, яким
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лисичанська Луганської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого 27 серпня 2015 року Лисичанським міським судом Луганської області за ст.185 ч. 1, ст.185 ч.2, ст. 185 ч. 3, ст.289 ч.2, ст.69, ст.70 ч. 1 КК України до 3 років 03 місяців позбавлення волі. Звільнений 18 жовтня 2016 року на підставі ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2016 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 06 місяців 10 днів,
засуджено:
-за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин,
-за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 71 КК України, до призначеного за даним вироком покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 27 серпня 2015 року у виді 01 (одного) місяця позбавлення волі, і, призначено остаточне покарання, за сукупністю вироків, - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 01 (один) місяць.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України, який в цій частині не оскаржується.
ВСТАНОВИЛА
За вироком суду ОСОБА_5 було визнано винним в тому, що він 07 листопада 2016 року, приблизно о 23.00 годині, під час сварки, умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , діючи спільно, нанесли потерпілому ОСОБА_9 кожен - по одному удару кулаком в обличчя, спричинивши останньому тілесні ушкодження, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Окрім того, ОСОБА_5 25 лютого 2017 року, приблизно о 9.00 годині, проникнувши до квартири АДРЕСА_2 , повторно, таємно викрав - грошові кошти: у сумі 4000 доларів США, що, відповідно до курсу НБУ, складає 107625 гривень 14 копійок, у сумі 1250 Євро, що, відповідно до курсу НБУ, складає 35560 гривень 02 копійки, а також, у сумі 5000 гривень, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 148185 гривень 16 копійок.
02 березня 2017 року, приблизно о 15.00 годині, ОСОБА_5 , проникнувши до зазначеної квартири, повторно, таємно викрав грошові кошти у сумі 3000 гривень, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.
08 березня 2017 року, приблизно о 12.30 годині, ОСОБА_5 , проникнувши до цієї ж квартири, повторно, таємно викрав - грошові кошти у сумі 5000 гривень, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок та пом`якшення призначене йому покарання, з посиланням на ст. 69 КК України. Зазначає на відсутність допиту свідків, які можуть засвідчити його винність в даному злочині. На переконання обвинуваченого, суд виявив упередженість і порушив принцип презумпції невинуватості. Проте вказує, що суд не взяв до уваги його співпрацю з органом досудового розслідування, його позитивну характеристику з місця мешкання, ту обставину, що він визнав вину у вчиненому, розкаявся. Не враховано, що у нього склалися фактичні шлюбні відносини з жінкою, виховує двох прийомних дітей, він є єдиним годувальником в родині, має неповнолітню сестру та бабусю похилого віку, яка потребує його допомоги. Вважає, що судом не прийнята до уваги заява потерпілого, який є його прадідом, про примирення. Посилається на те, що він не має юридичної освіти, а тому потребував допомоги захисника для захисту інтересів, однак його не було надано. На думку обвинуваченого, до нього можливо застосувати Закон України «Про амністію у в 2016 році».

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить змінити вирок та пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , з застосуванням умовного строку. Вказує, що обвинувачений є його правнуком, тому він не бажає, щоб той відбував покарання у виді позбавлення волі. Посилається на те, що звертався з заявою щодо примирення з обвинуваченим. Зазначає, що викрадені гроші йому частково повернуто, свого правнука він простив, оскільки дізнався, що той витратив зазначені гроші на утримання дружини та дітей. Через те, що обвинувачений є його родичем, то цей конфлікт вони вправі вирішити самостійно.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційних скарг, були заслухані:

- обвинувачений та потерпілий, яка підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, посилаючись на доводи, які в них викладені;

- прокурор, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, пославшись на законність та обґрунтованість вироку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого, потерпілого та прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, за таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_5 у вчинені злочинів, а також кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 125КК України є правильними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які не оспорюються сторонами кримінального провадження.

Доводи обвинуваченого про неповноту судового розгляду - відсутність допиту свідків, які можуть засвідчити його винність в даному злочині, порушення засади кримінального провадження - презумпції невинуватості є безпідставними.

Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме з`ясувавши чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин.
За таких обставин обвинувачений позбавлений права оскаржити обставини, які він не оспорював в суді першої інстанції.
Колегією суддів не встановлено порушення права обвинуваченого на захист.

Обвинуваченому були роз`яснені його процесуальні права та обов`язки, вручена відповідна пам`ятки (Т. 1 ар.к.п. 26).

Проте клопотання про залучення йому захисника не заявляв. Участь захисника в цьому кримінальному провадженні, відповідно до ст. 52 КПК України, не є обов`язковою.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого та потерпілого про невідповідність за своєю суворістю призначеного покарання тяжкості злочину та особи обвинуваченого, є необґрунтованими.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, обставини, які пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, які обтяжують покарання. Також суд першої інстанції врахував думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні, а також вчинення злочинів обвинуваченим в період невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Суд першої інстанції правильно визначив остаточне покарання обвинуваченому за сукупністю вироків, згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 в повній мірі враховані обставини, вказані ним в апеляційній скарзі, зокрема, співпрацю з органом досудового розслідування, визнання вини, розкаяння.

Та обставина, що обвинувачений проживає разом жінкою та її дітьми, з якими у обвинуваченого склалися фактичні сімейні відносини, наявність у нього рідних не вплинули на правильність призначеного судом першої інстанції покарання.

Колегією суддів не встановлено наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також з урахуванням особи винного, відсутні підстави призначення покарання на підставі 69 КК України.
Так само колегія суддів, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійшла висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, а тому не вбачає підстав прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого про необхідність враховування примирення між ними, наявність між ними близьких родинних відносин є безпідставними.
Згідно з ст. 46 КК України особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим, лише у разі вчинення нею злочину вперше невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості.
Проте обвинуваченим злочин вчинено не вперше та злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, згідно з ст. 12 КК України, відносить до тяжких злочинів.
Окрім того, в цьому кримінальному провадженні щодо вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, не може бути застосовані вимоги п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Доводи апеляційних скарги, що потерпілий ОСОБА_7 приходиться обвинуваченому ОСОБА_5 прадідом об`єктивного свого підтвердження не знайшли.

При апеляційному розгляді достовірних даних на підтвердження цих обставин не надано.
До обвинуваченого ОСОБА_5 не може бути застосовано вимоги Закону України «Про амністію у в 2016 році», оскільки, згідно з статтею 1 цього Закону, він не є особою до якого цей Закон може бути застосований.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які є підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 11 липня 2017 року щодо ОСОБА_5 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3