АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві усну заяву прокурора ОСОБА_4 про відвід судді судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_6 у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

06 листопада 2017 року під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.ч. 1,2 ст. 172-7, 36 КУпАПпрокурор ОСОБА_4 заявив усний відвід судді судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_6 з тих підстав, що той необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора та проявив упередженість при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення.
Заслухавши доводи прокурорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підтримку заявленого відводу, доводи захисника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про відсутність законних підстав для задоволення заяви про відвід, дослідивши матеріали заяви про відвід, суддя приходить до наступного.
КУпАП, прямо не врегульовано порядок вирішення відводу судді.
В той же час, виходячи з вимог ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а відповідно до положень ст. 246 КУпАП порядок проваджень у справах про адміністративні правопорушення визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно зі ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Як зазначено в ч.1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права, а відповідно до ч.1 ст. 7 цього Законукожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно дозакону.

Стаття 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначає, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Обов`язковим елементом верховенства права є доступ до правосуддя, забезпечений незалежними та неупередженими судами. Гарантією реалізації принципу верховенства права є закріплення в нормативних актах чітких правил і процедур здійснення судового провадження. Оскільки в КУпАП не закріплена процедура відводу судді це питання підлягає вирішення виходячи з положень Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», положень міжнародних договорів, ратифікованих Україною, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Стаття 6 Європейської конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і відкритий судовий розгляд, а практика Європейського суду з прав людини щодо тлумачення терміну «кримінальне провадження» розглядає його природу досить широко, відносячи до нього і адміністративне провадження (Енгель та інші проти Нідерландів (1976 р.).
Таким чином, виходячи з викладеного та керуючись принципами законності та верховенства права, вважаю за можливе в даному випадку застосувати аналогію права та вирішити питання щодо відводу судді у справі про адміністративне правопорушення за правилами, передбаченими наведеними вище джерелами права та виходячи з Бангалорських принципів поведінки судді, затверджених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року2006/23, а саме з п.2.5 Бангалорських принципів, відповідно до якого суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи (повинен взяти самовідвід) в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення неупередженого рішення по справі, або у тому випадку, коли сторонньому спостерігачеві може вдатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Прокурор ОСОБА_4 , заявляючи відвід судді ОСОБА_6 , послався на його упередженість під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , яка виразилась у тому, що було задоволено клопотання сторони захисту про приєднання до справи та дослідження під час судового розгляду «Висновку науково-практичної експертизи щодо доктринального тлумачення окремих положень антикорупційного законодавства у відповідності із Законом України «Про наукову і науково-технічну експертизу» на запит ОСОБА_2 від 13 жовтня 2017 року, і в той же час відмовлено в задоволенні клопотання прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про направлення до Національного агентства з питань запобігання корупції запиту про надання роз`яснення про наявність у колишнього заступника голови Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_2 реального конфлікту інтересів під час прийняття до розгляду листа САП та вчинення дій у формі резолюції на листі САП щодо проведення повної перевірки декларацій осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відносно судді ОСОБА_9 (яка винесла відносно нього постанову про визнання невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130КУпАП), а також неповідомлення про вказаний реальний конфлікт інтересів НАЗК на засіданні, яке відбулось 06 квітня 2017 року.
Відмовляючи у задоволенні даного клопотання, суддя послався на те, що наведені у клопотанні доводи підлягають перевірці та оцінці саме судом при прийнятті ним відповідного процесуального рішення.
Формально в діях судді ОСОБА_6 не вбачається обставин, які б викликали сумнів у його неупередженості.
В той же час, позиція судді, який в одному випадку, на клопотання сторони захисту, долучив до справи і дослідив висновки з правових питань, а в іншому,на клопотання прокурорів, відмовив у направленні запиту до органу, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, може бути витлумачена стороною, яка підтримує інтереси органу, який склав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , як упереджена.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях виходить з того, що під час розгляду справи кожна сторона повинна мати рівні можливості (Ноймайстер проти Австрії (1968 р.) і жодна з сторін не повинна мати якихось вагомих переваг над протилежною стороною. Порушення принципу «рівних можливостей» Європейський суд з прав людини вбачав, у випадку коли було відмовлено одній із сторін у можливості представити певні докази (Де Аес та Нойзель проти Бельгії (1977 р.).
Виходячи з викладеного, суддя приходить до висновку про доцільність задоволення заяви прокурора ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_6 з метою недопущення можливих сумнівів у його неупередженості у однієї із сторін провадження у справі про адміністративне правопорушення
Керуючись ст. 294КУпАП України, ст. 129 Конституції України, ст.ст. 6, 7, 9 Закону України « Про судоустрій і статус суддів», -

ПОСТАНОВИВ:
Заяву прокурора ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_6 - задовольнити.
Матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.ч. 1,2 ст. 172-7, 36 КУпАП передати до відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду кримінальних справ для повторного розподілу через автоматизовану систему документообігу суду.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1