Справа № 303/5517/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

28.11.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 та
потерпілого ОСОБА_8 ,
ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2017 року клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, складене і затверджене щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,
підозрюваного за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України, повернуто прокурору.
В ухвалі суду вказується на те, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру (далі клопотання) не відповідає вимогам ст. ст. 291-292 КПК України. При цьому, вказується на те, що клопотання не містить всіх анкетних даних щодо потерпілого, зокрема, про місце народження та громадянство останнього. Крім того, вказується на те, що, зазначивши в клопотанні про необхідність госпіталізації ОСОБА_6 до психіатричного закладу з посиленим наглядом, органом досудового розслідування не враховано те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, пов`язаного з посяганням на життя інших осіб, і такий вид примусового заходу медичного характеру, відповідно до положень ст. 94 КК України, не може бути застосований щодо ОСОБА_6 , що у свою чергу унеможливлює розгляд клопотання по суті. Разом із тим, вказується на те, що в порушення вимог передбачених п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в клопотанні не викладено формулювання обвинувачення, яке є обов`язковою складовою як обвинувального акту, так і клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, а наявне лише формулювання підозри за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. Також вказується на те, що в клопотанні відсутні дані про законного представника підозрюваного ОСОБА_6 , що у свою чергу перешкоджає суду визначити склад учасників судового розгляду відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 315 КПК України, а також забезпечити підозрюваному ОСОБА_6 можливість реалізувати свої права через законного представника, і при цьому, органом досудового розслідування не враховано, що відповідно до положень ч. 1 ст. 293 КПК України копії клопотання та реєстру матеріалів досудового розслідування надаються й законному представнику особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру. Тому, суд прийшов до висновку про те, що наведені обставини унеможливлюють призначення клопотання до судового розгляду, у зв`язку із чим, таке підлягає поверненню прокурору.
В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала суду є незаконною. Посилається на те, що твердження суду про відсутність у клопотанні формулювання обвинувачення є необґрунтованим і не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки ОСОБА_6 тільки повідомлялось про підозру й щодо нього обвинувальний акт не складався і, відповідно, йому не висувалось обвинувачення, а з огляду на те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення в стані неосудності, щодо нього не може бути ухвалено обвинувальний вирок, у зв`язку із чим, відповідно до ч. 1 ст. 506 КПК України він користується правами підозрюваного й не є обвинуваченим. Крім того, вказує на те, що необґрунтованим є висновок суду про відсутність у клопотанні даних про законного представника, оскільки ОСОБА_6 є повнолітнім і не визнаний у встановленому законом порядку недієздатним чи обмежено дієздатним, у зв`язку із чим, відповідно до ч. 1 ст. 44 КПК України, не має права на законного представника. Також посилається й на те, що при направленні клопотання до суду, прокурором були дотримані вимоги передбачені ч. 1 ст. 293 КПК України, якою передбачено надання копій клопотання та реєстру матеріалів досудового розслідування захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, і не передбачено надання таких законному представнику, а тому, вказівки суду про необхідність надання копій клопотання та реєстру матеріалів досудового розслідування законному представнику вважає таким, що не відповідає вимогам закону. Разом із тим, вказує й на те, що відсутність у клопотанні повних відомостей щодо потерпілого не є істотним порушенням, оскільки такі відомості можливо встановити в ході судового розгляду, і потерпілий у ході допиту не надав повної адреси місця свого народження. Просить ухвалу скасувати та призначити розгляд клопотання в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу й просила її задовольнити, підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , які судове рішення вважають законним та обґрунтованим, і заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Апеляційний суд вважає, що, приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд діяв відповідно до положень ст. ст. 291-292, 314 КПК України.
Частиною 2 статті 292 КПК України передбачено, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Як убачається зі змісту клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, в порушення вимог передбачених п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, у такому відсутні відомості про місце народження та громадянство потерпілого ОСОБА_8 , що свідчить про те, що висновок суду про те, що клопотання не містить всіх анкетних даних щодо потерпілого є обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги у цій частині, апеляційний суд відхиляє як такі, що суперечать положенням п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, зміст яких свідчить про те, що відомості про місце народження та громадянство потерпілого мають бути встановлені під час досудового розслідування і внесені до обвинувального акту, а відповідно й до клопотання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
Разом із тим, як вірно встановлено судом, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, пов`язаного з посяганням на життя інших осіб, що відповідно до положень ч. 5 ст. 94 КК України свідчить про те, що стосовно нього може бути застосований лише примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, однак, у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру зазначено про необхідність госпіталізації ОСОБА_6 до психіатричного закладу з посиленим наглядом, у зв`язку із чим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані обставини унеможливлюють розгляд клопотання по суті.
Крім того, колегія суддів погоджується й із висновком суду першої інстанції про те, що відсутність у клопотанні даних про законного представника підозрюваного ОСОБА_6 перешкоджає суду визначити склад учасників судового розгляду відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 315 КПК України та забезпечити підозрюваному ОСОБА_6 можливість здійснювати свої права через законного представника, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 , відповідно до ч. 1 ст. 44 КПК України, не має права на законного представника, оскільки є повнолітнім і не визнаний у встановленому законом порядку недієздатним чи обмежено дієздатним, відхиляються як такі, що суперечать положенням ч. 1 ст. 506 та ч. 1 ст. 512 КПК України, зміст яких свідчить про те, що особа, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру здійснює свої права, у тому числі й через законного представника, і участь законного представника при вирішенні питання про застосування щодо особи примусових заходів медичного характеру є обов`язковою. При оцінці доводів апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів враховує положення глави 39 КПК України (ст. ст. 503 516), якими передбачений порядок здійснення кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру, що свідчить про те, що при здійсненні як досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру, органу досудового розслідування та суду необхідно керуватися саме нормами передбаченими цієї глави КПК України.
У зв`язку з наведеним, обґрунтованим є й висновок суду першої інстанції про те, що органом досудового розслідування не враховано вимоги ч. 1 ст. 293 КПК України, якою передбачено надання копій клопотання та реєстру матеріалів досудового розслідування і законному представнику особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги про те, що при направленні клопотання до суду, прокурором були дотримані вимоги ч. 1 ст. 293 КПК України, якою передбачено надання копій клопотання та реєстру матеріалів досудового розслідування захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, і не передбачено надання таких законному представнику, апеляційний суд відхиляє як такі, що є надуманими, й які не узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 293 КПК України, якою, окрім іншого, передбачено обов`язок прокурора надати під розписку копію клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та копію реєстру матеріалів досудового розслідування і законному представнику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру.
Вищенаведені обставини свідчать про те, що при складанні й затвердженні клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру, та направленні такого до суду, прокурор не дотримався положень ст. ст. 291-292, 506, 512 КПК України.
При цьому, апеляційний суд враховує те, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Разом із тим, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.
Виявлені недоліки клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру та порушення прокурором вимог КПК України, колегія суддів вважає такими, що призвели до порушення права особи на захист, істотними, які перешкоджають суду повно та всебічно розглянути клопотання й можуть суттєво вплинути на постановлення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому, унеможливлюють призначення клопотання до судового розгляду.
Тому, ухвалу суду першої інстанції про повернення клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру прокурору, колегія суддів вважає законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою.
Доводи апеляційної скарги про те, що твердження суду про відсутність у клопотанні формулювання обвинувачення є необґрунтованим і не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, з урахуванням вищенаведених обставин та недоліків, які містяться в клопотанні про застосування щодо ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру, є такими, що не спростовують висновок суду про неможливість призначення клопотання до судового розгляду та повернення його прокурору.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування судового рішення, в апеляційній скарзі прокурор не вказує.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною обвинувачення як до апеляційної скарги, так і під час її розгляду не надано будь-яких доказів у підтвердження наведених в апеляційній скарзі доводів та спростування висновку суду першої інстанції про необхідність повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлялось.
З урахуванням наведеного вище, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни.
Керуючись ст. ст. 291, 292, 376, 404, 405, 407, 419, 506, 512 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 ,
залишити без задоволення.
Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2017 року, якою клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо підозрюваного за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_6 , повернуто прокурору, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: