АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/1570/16-к Номер провадження 11-кп/786/410/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000401 від 03.06.2016 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нікольськ Джезказганської області Республіки Казахстан, українця, особи без громадянства, зі слів освіта середня (професійно-технічна), хоча документально це не підтверджується, до затримання перебував у фактичних шлюбних відносинах, не працюючого, останнє відоме місце проживання (без реєстрації) АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 26.12.2001 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 186, ч.3 ст.185, ч.3 ст.189, ч.2 ст.289, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 7 років; звільнився 14.03.2008 року умовно достроково, не відбутий строк 5 місяців 13 днів;
-19.11.2009 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 190, ч.2 ст.185 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки;
-09.03.2011 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.; в залі суду запобіжний захід утримання під вартою замінено на підписку про невиїзд;
-18.04.2012 року Гайворонським районним судомКіровоградської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст.389, ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі; ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда не відбута частина покарання 2 роки 1 день замінена на обмеження волі; за ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 15.05.2015 року звільнений 23.05.2015 року умовно-достроково, не відбутий строк 1 рік 4 місяці 13 днів,
за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 09.11.2017 року
В С Т А Н О В И Л А
Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 185 КК України і призначено покарання:
- за ч.2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна ;
- за ч.2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18.04.2012 року і визначено остаточне покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.
Строк відбування покарання визначено рахувати з 8-00 год. 14 березня 2017 року (часу фактичного затримання).
На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838 VІ «Про внесення зміни до строку попереднього ув`язнення»), зараховано до строку покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення - починаючи з 8-00 год. 14 березня 2017 року по 20 червня 2017 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочини, передбачені ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 185 КК України за наступних обставин.
1 червня 2016 року в післяобідній час ОСОБА_8 разом із малознайомим йому ОСОБА_10 на мопеді «Дельта», 21.07.2007 року випуску, рама № НОМЕР_1 , який належить останньому, їздили в магазин, розташований в АДРЕСА_2 , де придбали спиртні напої та продукти харчування. ОСОБА_10 розрахувався за них своєю банківською карткою в присутності ОСОБА_8 .
В подальшому вони вдвох повернулися до місця проживання їх односельця ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , де розпивали спиртні напої разом з господарем будинку.
Після 14 години ОСОБА_8 посварився зі своєю співмешканкою ОСОБА_12 та вирішив поїхати до зони АТО, де раніше проходив службу у добровольчому батальйоні.
Не маючи коштів на дорогу, скориставшись тим, що ОСОБА_10 заснув на ліжку в кухні будинку ОСОБА_11 , ОСОБА_13 забрав із кишені його куртки банківську кредитну картку № НОМЕР_2 «Приватбанк», а також незаконно (без дозволу) заволодів його транспортним засобом - мопедом «Дельта», 2007 року випуску.
Близько 16-ї години на вказаному мопеді він прибув на АЗС №52, що розташована в с-щі Градизьк Глобинського району по вул. Київській, 130, де заправив мопед пальним і розрахувався за нього банківською кредитною карткою ОСОБА_10 № НОМЕР_2 «Приватбанк», чим вчинив таємне викрадення його грошей в сумі 42 грн. та 105 грн.
Після цього, реалізуючи до кінця свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів, направився до банкомату, розташованого в Градизькому відділенні «Приватбанк», за адресою: селище Градизьк Глобинського району Полтавської області, вул. Київська, 44, де із вказаної банківської картки на початку 17-ї години 1.06.2016 року зняв кошти в сумі 2800 грн. та 150 грн. Загальна сума таємно викрадених коштів з банківської картки склала 3097 грн.
Продовжуючи свої злочинні дії, доїхавши до с. Червона Знамянка Кременчуцького району, ОСОБА_8 продав транспортний засіб - мопед «Дельта», раніше незнайомому йому ОСОБА_14 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 5500 грн.
В поданій апеляційній скарзі прокурор Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 прохає ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна. Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив новий злочин до повного відбуття покарання за попереднім вироком під час умовно дострокового звільнення, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання і остаточно призначити покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього майна.
В обгрунтування своїх вимог вказав, що вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 09.11.2017 року підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановленні статтею про кримінальну відповідальність, але за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 у поданих апеляційних скаргах прохають вирок суду скасувати та закрити провадження по справі. В обґрунтування своїх вимог вказали, що стороною обвинувачення не доведено, того, що ОСОБА_8 викрав банківську картку та знімав грошові кошти потерпілого ОСОБА_10 . Також, стороною обвинувачення не доведено того, що ОСОБА_8 викрав мопед, а не взяв його після надання добровільної згоди потерпілого.
Колегія суддів, заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка не підтримала подану апеляційну скаргу прокурором та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника на підтримання доводів своїх апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляції та перевіривши матеріали провадження прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд повно і всебічно розглянув обставини цього провадження, проаналізував надані сторонами докази, які перевірив і оцінив з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності та дійшов до правильного висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у інкримінованих йому злочинах.

Так в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що кошти з банківської картки зняв з дозволу потерпілого, оскільки останній назвав йому пін-код картки, а також надав йому ключ від мопеда, тому ніякого викрадення він не вчиняв. Вказав, що докази його вини відсутні в матеріалах провадження, а протокол слідчого експерименту проведеного з ним не можна вважати допустимим доказом, оскільки поняті були лише на початку вказаної слідчої дії.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини, його вина у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 185 КК підтверджується наступними доказами дослідженими колегією суддів апеляційної інстанції:
-показаннями допитаного у судовому засіданні суду першої інстанції потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що 1 червня 2016 року на своєму мопеді «Дельта», синього кольору, приїхав до будинку свого знайомого ОСОБА_11 , розташованого в АДРЕСА_3 . Привіз із собою горілку, яку розпивав разом з господарем. Коли спиртне закінчилося попрохав ОСОБА_8 , який проживав неподалік, звозити його до магазину на мопеді, оскільки той був тверезим. В магазині купили горілку, закуску. Він розрахувався за все своєю банківською карткою. ОСОБА_8 при цьому був поруч і бачив набір цифр пін - коду до картки. Після цього він разом з ОСОБА_15 повернувся до ОСОБА_16 і продовжили випивати вже втрьох. На короткий час до них заходили співмешканці ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , також випили по 100 грам і відразу пішли. Через деякий час він сп`янів і заснув на ліжкові, яке знаходилося в кімнаті, де вживали горілку. Свою куртку, у якій була платіжна картка, повісив на бильце ліжка.Прокинувся від звуку смс - повідомлень, які почали приходити на його мобільний телефон на початку 17-00 год., і сповіщали про зняття грошових коштів з його рахунку на АЗС, а потім у банкоматі. ОСОБА_16 повідомив, що ОСОБА_15 щось шукав у його куртці. Він відразу пішов до співмешканки обвинуваченого, взяв номер його мобільного телефона. Намагався поговорити з ним по телефону і цього і наступного дня, казав йому, що ти твориш. ОСОБА_15 то обіцяв, що скоро буде, то говорив, що мопед стоїть у ОСОБА_19 у якогось чоловіка, далі перестав відповідати на дзвінки. В зв`язку з цим, він (потерпілий) 3 червня 2016 року звернувся до поліції із заявою про вчинені щодо нього кримінальні правопорушення. Знає, що не дозволяв ОСОБА_15 брати платіжну картку та мопед.
-показаннями наданими в суді першої інстанції свідком ОСОБА_11 , який пояснив, що 1.06.2016 року, десь в обід, до нього на своєму мопеді синього кольору приїхав ОСОБА_10 пенсіонер-пожежник, з яким він товаришує зі школи. Привіз з собою горілку. Вони разом випили дві пляшки. Далі товариш пішов до сусіда ОСОБА_8 , щоб той, як твереза особа, підвіз його на мопеді до магазину. З магазину привезли ще пляшку горілки. Пили її вже втрьох. Потім ОСОБА_20 та ОСОБА_15 ще раз вдвох їздили до магазину скуплятися. Під час застілля до них зайшла сусідка ОСОБА_17 із своїм співмешканцем. Їм налили по 100 грам горілки , і вони відразу пішли. ОСОБА_10 ліг на ліжко і заснув. Куртка потерпілого висіла на бильці ліжка. Він (свідок) сидів за столом і бачив, як ОСОБА_15 щось шукає у її кишенях. Далі також заснув, оскільки був п`яний. Коли з потерпілим прокинулися, на телефон останнього стали приходити смс-повідомлення про зняття в селищі Градизьк грошей з його банківської картки. Вони відразу у співмешканки ОСОБА_8 взяли номер мобільного телефону обвинуваченого. Потерпілий зателефонував йому. ОСОБА_15 сказав, що п`є горілку в Градизьку і їде в АТО. Далі відключився і на дзвінки не відповідав. ОСОБА_10 в його (свідка) присутності не дозволяв ОСОБА_8 брати його платіжну картку та мопед.
-показаннями наданими в суді першої інстанції свідком ОСОБА_21 , який повідомив, що влітку 2016 року близько 18-19 години, повертаючись із роботи, зустрів в с.Червона Знамянка Кременчуцького району молодого чоловіка в комуфляжному одязі. Той запропонував йому придбати у нього мопед синього кольору. Говорив, що його викликають у військову частину, а тому потрібні гроші. Домовилися про ціну. Він заплатив чоловікові 500 грн. і забрав для себе мопед бувший у використанні. Мопед був на ходу, але потребував ремонту : в ньому не працювала фара, подекуди була іржа, малися неполадки з сигналом. Цей транспортний засіб перебував у його володінні доки він не видав його добровільно працівникам поліції.
-показаннями наданими в суді першої інстанції свідком ОСОБА_18 , який повідомив суду, що 1.06.2016 року зі своєю співмешканкою ОСОБА_17 заходив до будинку ОСОБА_11 і разом з господарем, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 випили десь по 100 грам горілки. Після цього він та ОСОБА_22 пішли у своїх справах, інші залишилися в будинку. Він бачив, що мопед синього кольору стояв біля двору ОСОБА_16 . Всі присутні в будинку були в стані сп`яніння.
-показаннями наданими в суді першої інстанції свідком ОСОБА_23 , яка у засіданні пояснила , що загалом десь 8 місяців перебувала у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_8 , проживали в її будинку в с. Кагамлик. 1.06.2016 року вона телефонувала з роботи співмешканцю і по голосу зрозуміла, що той п`яний. Де він випивав їй невідомо. Після роботи по цій причині вона посварилась з ОСОБА_15 та вигнала його з дому. Через короткий проміжок часу той приїхав за своїми речами на мопеді синього кольору, був у камуфльованому одязі. Поїхав у невідомому їй напрямку. «Заміжжя» обійшлося їй дорого: ОСОБА_8 зняв гроші з її кредитної картки і не повернув, вкрав у неї пилку, напозичався грошей у сусідів, під час її перебування в лікарні без дозволу продав бика з домогосподарства. Після його від`їзду вона почула, що ним були зняті гроші у потерпілого. Також наступного дня до неї приходив ОСОБА_10 і питав де співмешканець. Говорив, що той взяв мопед і не повернув.
Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що крім показань потерпілого та свідків вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, також підтверджується об`єктивними доказами, які були досліджені у судовому засіданні апеляційної інстанції, саме:
- протоколом огляду домогосподарства ОСОБА_11 від 3.06.2016 року, яким зафіксовано обстановку на кухні і зазначено, що там, крім газової плити та тумбового столу наявне ліжко, на бильці якого, згідно пояснень потерпілого, висіла його куртка із карткою «Приватбанку».
- випискою по руху коштів на картковому рахунку ОСОБА_10 № НОМЕР_3 , наданою потерпілому у ПАТ КБ «Приватбанк», підтверджено зняття 1.06.2016 року готівки в банкоматі відділення названого банку за адресою вул. Київська, 44 с-ща Градизьк Глобинського району Полтавської області у сумі 150 грн., та 2800 грн., а також зняття готівки з картки за послуги АЗС 52, розташованої в селищі Градизьк по вул. Київській, 130 у сумі 105 грн. та 42 грн.
Зняття особисто ним, вказаних сум із картки потерпілого обвинувачений ОСОБА_8 у суді першої інстанції визнав. Поряд з цим вказана обставина об`єктивно підтверджується відеозаписом із камер відеоспостереження АЗС 52.
Судом першої інстанції в судовому засіданні було переглянуто відеозапис із камер відеоспостереження АЗС 52, на якому з різних ракурсів зафіксовано, як обвинувачений котить мопед на заправку, здійснює заправку транспортного засобу, розраховується за пальне в касі, надавши платіжну картку. Те, що камери зафіксували саме його ОСОБА_8 в суді першої інстанції не заперечував.
Відеозапис із камер відеоспостереження АЗС судом визнано допустимим доказом, оскільки він здійснювався власником в рамках його господарської діяльності і був добровільно наданий на запит слідчого органу, з вказаним висновком погоджується і колегія суддів, а тому твердження обвинуваченого та його захисника про те, що вказаний відеозапис є недопустимим доказом є безпідставними.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про визнання допустимим доказом протоколу огляду диску із відеозаписом із камер відеоспостереження, датований 29.06.2016 року, підписаний підозрюваним ОСОБА_8 та слідчим ОСОБА_24 .. Доводи захисту та обвинуваченого про недопустимість цього протоколу огляду як доказу через відсутність під час вказаної слідчої дії понятих, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки, відповідно до ч.7 ст. 223 КПК України, даний випадок не відноситься до тих, коли слідчий зобов`язаний запрошувати понятих.
У судовому засіданні першої інстанції було достовірно встановлено, що поняті, які були запрошені для проведення слідчого експерименту 10 червня 2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_8 , були присутні під час названої слідчої дії лише в с. Кагамлик, на АЗС та до банкомату в селищі Градизьк не їздили. Це, зокрема, підтверджено показаннями свідка ОСОБА_25 (одного з понятих) допитаного під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, а також переглянутим відеозаписом вказаної слідчої дії.
Врахувавши викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що протокол проведення слідчого експерименту в частині відтворення обставин події на АЗС та в районі банкомату в селищі Градизьк є недопустимим доказом через допущені порушення КПК України.
Разом з тим суд визнав допустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 10.06.2016 року в частині відтворення обстановки біля подвір`я ОСОБА_11 , а тому взяв до уваги, що в присутності двох понятих, на відеозапис, ОСОБА_8 заявив, що він «самовільно, без дозволу потерпілого взяв мопед та банківську карточку і поїхав в смт. Градизьк Глобинського району на заправку».
З вказаними висновками погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Згідно висновку експерта-оцінювача середня ринкова вартість мопеду «Дельта», рама № НОМЕР_1 , бувшого у використанні з 21.07.2007 року, з урахуванням зносу, станом на 1.08.2016 року, складає 5500 грн.
Оцінивши докази обвинувачення у сукупності та в їх взаємо зв`язку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.2 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно та наявність складу злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно. Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого доведена в установленому законом порядку.
Невизнання вини обвинуваченим суд апеляційної інстанції розцінює як обрану форму захисту. До тверджень обвинуваченого ОСОБА_8 , про те, що він отримав від потерпілого дозвіл на зняття коштів з банківської картки та на тимчасове користування мопедом, колегія суддів ставиться критично з наступних підстав.
Так в суді першої інстанції, свідок ОСОБА_18 , як прямий очевидець спілкування між обвинуваченим та потерпілим, факт того, що ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_10 дозвіл на зняття коштів з банківської картки та на тимчасове користування мопедом, не підтвердив, разом з тим він бачив, як ОСОБА_8 щось шукав в карманах куртки потерпілого, коли той спав. До вказаної події обвинувачений та потерпілий були малознайомими між собою, тобто характер їх відносин не був довірливим. Неправдоподібним на думку колегії суддів є і твердження обвинуваченого надані ним в суді першої інстанції, про те, що продаж мопеда було здійснено ним через необхідність грошей на дорогу. Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що таким чином ОСОБА_8 завершив свій умисел на незаконне заволодіння майном потерпілого.
Таким чином, названі побічні проміжні факти у сукупності з прямими об`єктивними доказами (які визнані самим обвинуваченим), а саме, документальним підтвердженням зняття коштів з картки, відеозаписом з АЗС, дали суду змогу зробити висновок про факти, що входять до предмету доказування.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним те, що суд віддав перевагу показанням потерпілого і дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом"якшують та обтяжують покарання.
Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин та злочин середньої тяжкості в період умовно-дострокового звільнення, має кілька непогашених судимостей за вчинення корисливих злочинів проти власності, не працевлаштований, є особою без громадянства, постійного місця проживання не має. Дані про його перебування на обліку у лікарів психіатра та нарколога відсутні, є документальне підтвердження про неврологічне захворювання, пов`язане з перенесеною черепно-мозковою травмою.
Згідно акту судово-психіатричної експертизи № 298 від 20.07.2016 року ОСОБА_8 під дію ч.2, ч.3 ст. 19, ст. 20 КК України не підпадає, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. В період часу віднесений до інкримінованого йому діяння міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Обставиною, що пом"якшує покарання судом визнано часткове добровільне відшкодування спричиненої шкоди.
Обставиною, що обтяжує покарання судом визнано вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння.
Судом першої інстанції достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , на шлях виправлення не став, після умовно-дострокового звільнення, будучи в нетверезому стані, вчинив нові злочини, що вказує на асоціальну направленість особи, а тому врахувавши постанову Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши все вищевикладене, в тому числі обставини злочинів та його наслідки, дійшов до вірного висновку, що за вчинені кримінальні правопорушення, ОСОБА_8 заслуговує покарання у виді позбавлення волі на строк, передбачений санкціями інкримінованих статей.
Призначене покарання за ч.2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна ;- за ч.2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі та призначене остаточне покарання на підставі ч.1. ст. 70, ст. 71 КК України у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, колегія суддів вважає справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення.

З врахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, а вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 09.11.2017 року є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування чи зміни не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів апеляційного суду ,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 09.11.2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення, а особою, що перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання копії рішення суду.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4