Єдиний унікальний номер 239/763/15-к
Номер провадження 11-кп/775/321/2018

УХВАЛА

Іменем України

18 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

особи, яка виправдана ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області матеріали кримінального провадження № 0000359 стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_5 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 04 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2017 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Новогродівка Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, який перебуває в зареєстрованому шлюбі, працюючого секретарем Новогродівської міської ради, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що, порушуючи Постанову Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 р., «Положення про дозвільну систему», затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992р. та «Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення і використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, а також боєприпасів до зброї і вибухових речовин», затверджену Наказом Міністерства Внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 р., які забороняють знаходження у власності громадян вогнепальної зброї, боєприпасів і вибухових речовин, без відповідного дозволу, діючи умисно, не маючи відповідного дозволу, придбав та зберігав вогнепальну зброю, бойові припаси та вибухові речовини для зберігання за наступних обставин.

Так, наприкінці липня 2015 року, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресом: АДРЕСА_1 , не маючи відповідного дозволу, діючи умисно, з метою незаконного зберігання, придбав у бійців ДУК «Правий сектор» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших невстановлених осіб, бойові припаси, а саме: 72,5 мм реактивну протитанкову гранату типу РПГ-22 («НЕТТО») в остаточно спорядженому виді, виготовлені промисловим (заводським) способом в кількості 45 одиниць; 72,5 мм реактивну протитанкову гранату типу РПГ-26 («АГЛЕНЬ») в остаточно спорядженому виді, виготовлені промисловим (заводським) способом в кількості 13 одиниць; 64 мм реактивну протитанкову гранату типу РПГ-18 («МУХА») в остаточно спорядженому виді, виготовлені промисловим (заводським) способом в кількості 5 одиниць; 93-мм реактивний піхотний вогнемет (РПО-А) в остаточно спорядженому виді, виготовлені промисловим заводським способом в кількості 2 одиниці; оборонну ручну осколкову гранату типу Ф-1 в кількості 22 одиниці; наступальну осколкову гранату типу РГД-5 в кількості 30 одиниць; 72 патрони калібру 7,62х39 мм, які є штатними боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї калібру 7,62 мм; 5980 патронів калібру 5,45х39 мм, які є штатними боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45 мм; 586 патронів калібру 7,62х54 мм, які є штатними боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї калібру 7,62 мм; вогнепальну зброю, а саме автомат Калашникова АК-74, калібру 5,45 мм, (5,45х39) промислового виробництва; вибухові речовини, а саме: засіб підриву (засіб детонування) уніфікованим запалом ручної гранати, модернізованим, дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), виготовленими промисловим заводським способом в кількості 4 одиниці; корпус протипіхотної осколкової кругового враження, вистрибуючої міни типу ОЗМ-72 в кількості 1 одиниця; корпус протипіхотної осколкової міни направленого враження типу МОН-50 в кількості 1 одиниця; засіб підриву (засіб детонування), підривач типу МД-2 в кількості 2 одиниці; засіб підриву (засіб детонування), підривач типу МД-5М в кількості 3 одиниці; елемент кумулятивного захисту типу ХСЧКВ 34 «НОЖ» в кількості 1 одиниця.

Вищевказані бойові припаси, зброю та вибухові речовини бійці ДУК «Правий сектор» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інші невстановлені особи, з відома ОСОБА_6 , залишили в гаражі та будинку за місцем проживання останнього, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 .

Після цього, ОСОБА_6 умисно, незаконно зберігав вищевказану вогнепальну зброю, бойові припаси та вибухові речовини за місцем свого мешкання, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 .

22.08.2015 року у період часу з 07 годин 30 хвилин до 13 години 00 хвилин, під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , співробітниками ГВ БКОЗ Управління СБУ в Донецькій області у ОСОБА_6 виявлено та вилучено бойові припаси, а саме: 72,5 мм реактивну протитанкову гранату типу РПГ-22 («НЕТТО») в остаточно спорядженому виді, виготовлені промисловим (заводським) способом в кількості 45 одиниць; 72,5 мм реактивну протитанкову гранату типу РПГ-26 («АГЛЕНЬ») в остаточно спорядженому виді, виготовлені промисловим (заводським) способом в кількості 13 одиниць; 64 мм реактивну протитанкову гранату типу РПГ-18 («МУХА») в остаточно спорядженому виді, виготовлені промисловим (заводським) способом в кількості 5 одиниць; 93-мм реактивний піхотний вогнемет (РПО-А) в остаточно спорядженому виді, виготовлені промисловим заводським способом в кількості 2 одиниці; оборонну ручну осколкову гранату типу Ф-1 в кількості 22 одиниці; наступальну осколкову гранату типу РГД-5 в кількості 30 одиниць; 72 патрони калібру 7,62х39 мм, які є штатними боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї калібру 7,62 мм; 5980 патронів калібру 5,45х39 мм, які є штатними боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45 мм; 586 патронів калібру 7,62х54 мм, які є штатними боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї калібру 7,62 мм; вогнепальну зброю, а саме автомат Калашникова АК-74, калібру 5,45 мм, (5,45х39) промислового виробництва; вибухові речовини, а саме: засіб підриву (засіб детонування) уніфікованим запалом ручної гранати, модернізованим, дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), виготовленими промисловим заводським способом в кількості 4 одиниці; корпус протипіхотної осколкової кругового враження, вистрибуючиї міни типу ОЗМ-72 в кількості 1 одиниця; корпус протипіхотної осколкової міни направленого враження типу МОН-50 в кількості 1 одиниця; засіб підриву (засіб детонування), підривач типу МД-2 в кількості 2 одиниці; засіб підриву (засіб детонування), підривач типу МД-5М в кількості 3 одиниці; елемент кумулятивного захисту типу ХСЧКВ 34 «НОЖ» в кількості 1 одиниця, які ОСОБА_6 умисно, незаконно зберігав за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 вчинив придбання, зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України.

На вказаний вирок суду, від прокурора ОСОБА_5 надійшла апеляційна скарга, в якій він просить вирок Селидівського міського суду Донецької області від 04 грудня 2017 року скасувати та постановити новий вирок,яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Зазначає, що суд безпідставно визнав неналежним та недопустимим доказом, протокол обшуку, протоколи слідчого експерименту, оскільки відомості, викладені в них, здійснювались з порушенням вимог КПК України та вважає, що свідки, поняті під час обшуку, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , були зацікавлені в їх участі при проведенні обшуку, бо їм пообіцяли за це відгул з роботи шляхом надання повістки. Також зазначає, що невідповідність протоколів КПК України, на думку суду, полягає в тому, що обшук проводився двома окремими групами при наявності тільки двох понятих, і які не бачили всіх слідчих дій. Вважає, що суд необґрунтовано визнав недопустимими доказами винуватості ОСОБА_6 покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , оскільки під час судового засідання вони надали покази, які повністю спростовують раніш надані покази. Наполягає, що протокол обшуку домоволодіння, що належить ОСОБА_6 , від 22.03.2017 року, є законним та проведеним відповідно до вимог законодавства. Не погоджується з твердженнями суду про визнання недопустимим доказом показань свідка ОСОБА_12 , якому, на думку суду, перед початком слідчого експерименту не був роз`яснений його процесуальний статус. Не погодився з доводами суду, що висновки балістичних експертиз не підтверджують існування чи відсутність вини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України. Вважає, що висновки балістичних експертиз та вибухо-технічної експертизи підтверджують факт, що вилучені предмети є відповідно вогнепальною зброєю, бойовими припасами та вибуховими речовинами.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено, у задоволенні клопотання прокурора про дослідження відеозапису слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , при цьому протоколи проведення слідчих експериментів за участю зазначених осіб визнані недопустимими доказами, а тому вважає, що порушена засада безпосередності дослідження доказів, що має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення, вважає, що відеозапис слідчого експерименту за участю свідків об`єктивно зміг би підтвердити їх показання під час досудового розслідування. На його думку, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 підтверджують факт обізнаності ОСОБА_6 , що зброя та інші заборонені предмети зберігаються в його домі.

Спростовує покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 , які повідомили, що зброя та боєві припаси належать їм та що вони їх залишили в оглядовій ямі та гаражі будинку Мусейка, який використовували для ремонтних робіт автотранспорту, не повідомивши останнього про це, та без його згоди. Вважає, що ці свідчення не відповідають дійсності, оскільки офіційно нічим не підтверджуються.

Вважає вирок суду незаконним, через неповноту судового розгляду та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також звертає увагу суду на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив скасувати вирок суду, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, допитавши обвинуваченого та дослідивши письмові докази, відеозаписи слідчих експериментів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, ухвалюючи вирок, відповідно до ст. 368 КПК України, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1/ вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2/ кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; 3/ в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, а також при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої ст. 284 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі й визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справи, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в т.ч. й поданих у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України та ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, при обставинах, зазначених органом досудового слідства, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які детально викладені у вироку та яким надано належну оцінку.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вину за ч. 1 ст. 263 КК України не визнав та пояснив, що влітку 2015 році він надав дозвіл на проживання в його будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши їм у розпорядження перший поверх будинку, гараж з оглядовою ямою для ремонту техніки, надавши ключ від них, у зв`язку з чим, вони мали змогу в будь-який час заходити до нього в будинок, не питаючі про це дозволу. Він з сім`єю мешкав за іншою адресою. Пояснив, що дійсно знав, що бійці «Правого сектору» вивантажували у дворі його будинку якісь речи та мішки. Наполягав, що вогнепальна зброя, бойові припаси та вибухові речовини, що зазначені в обвинувальному акті, і знайдені за вказаною адресою, йому не належать, дозвіл на їх зберігання у нього в будинку він не надавав та про їх наявність він дізнався лише під час обшуку. Такі ж пояснення ОСОБА_6 надав апеляційному суду.

Свідок обвинувачення ОСОБА_15 пояснила суду, що вона є сусідкою ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 . Пояснювала, що в серпні 2015 року іноді бачила ОСОБА_6 з дружиною в їх квартирі по АДРЕСА_3 , а тому вважає, що на той час вони мешкали саме там. Про боєприпаси, які вилучені у ОСОБА_6 , їй нічого не відомо.

Свідок обвинувачення ОСОБА_16 в суді пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_6 та мешкає в АДРЕСА_4 . З обвинуваченим знайома понад 17 років. Підтвердила, що їй відомо, що влітку 2015 року в домі ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_1 , проживали військові. ОСОБА_6 за вищевказаною адресою в той час вона не бачила, він там не мешкав. Про наявність в його будинку зброї, їй нічого не відомо.

Свідок обвинувачення ОСОБА_18 пояснив в суді, що він є сусідом ОСОБА_17 , мешкає за адресою: АДРЕСА_5 . Влітку 2015 року за в домі, який належить ОСОБА_6 , проживали військові. Підтвердив, що бачив на подвір`ї цього дому військову техніку. Мусейка бачив дуже рідко, вважав, що той переїхав. Зброю у нього він не бачив, з приводу проведення обшуку йому нічого не відомо.

Свідок обвинувачення ОСОБА_19 в суді пояснила, що є сусідкою ОСОБА_6 , періодично мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , часто спілкувалася з ним, бувала в гостях. Про вилучення в серпня 2015 року в домоволодінні ОСОБА_6 зброї, відомо з засобів масової інформації. Пояснила, що знає ОСОБА_6 як патріота, який допомагав військовим, часто спілкувався з військовими. Зброю у ОСОБА_6 вона не бачила, чи була наявна в нього зброя їй не відомо, перебуваючи в нього в гостях зброї вона не бачила.

Свідок обвинувачення ОСОБА_12 пояснював в суді, що з ОСОБА_6 знайомий з близько 25 років та працював у нього водієм. Йому відомо, що ОСОБА_6 допомагав військовим, зокрема дозволив їм проживати в його будинку та використовувати для своїх потреб перший поверх будинку та гараж, літню кухню. Йому відомо, що приблизно п`ять-шість чоловік мали ключ від гаражу та першого поверху будинку, в тому числі, військовослужбовці з позивними « ОСОБА_20 » та « ОСОБА_21 ». Військові часто знаходилися за адресою АДРЕСА_1 , проживали там і використовували гараж з оглядовою ямою для ремонту автотранспорту. Пояснив, що він їм також допомагав з ремонтом, надавав інструменти. Зброї, такої щоб просто лежала в гаражі, він не бачив, окрім тої, що мали при собі військові. В кінці серпня 2015 року, хтось із військових зателефонував йому і попросив допомогти з буксуванням автомобіля. В той день, прибувши за адресою проживання ОСОБА_6 , він допоміг військовим розвантажити машину, а саме якісь мішки та коробки, які заносили в гараж. Що в них було, йому не відомо. ОСОБА_6 під час розвантаження присутнім не було і в цей день він його не бачив. Зазначив, що він часто залишав автомобіль біля вищевказаного гаражу. До моменту обшуку, наприкінці серпня 2015 року, коли він прийшов за машиною, зброїв домоволодінні ОСОБА_17 за вказаною адресою він не бачив, побачив лише тоді, коли здійснювався обшук. У якості понятого чи то свідка під час обшуку його ніхто не залучав. Наполягав, що він не казав слідчому, що військові залишали саме зброю, а мова йшла лише про мішки. При цьому, що в цих мішках, він не знав. Також пояснив, що в листопаді 2015 року за його участю проводився слідчий експеримент, під час якого він підтвердив, як допомагав військовим дотягнути автомобіль до гаражу та розвантажити якісь мішки в гаражі, що саме було в мішках йому не відомо, оскільки вони були зав`язані. ОСОБА_6 щодо мішків йому нічого не пояснював і за них розмови ніякої не було. Також зазначив, що він перебував на слідчому експерименті на наступний день після похорону свого батька, у зв`язку з чим, він себе дуже погано почував і те що він казав в той день, пам`ятає погано. Протокол слідчого експерименту він не читав, а лише підписав.

Свідок обвинувачення ОСОБА_22 пояснив в суді, що будучі оперуповноваженим СБУ з обслуговування м. Новогродівка, в серпні 2015 року, точної дати він не пам`ятає, разом із співробітниками СБУ, спецпідрозділу «Альфа» та Красноармійського райвідділу міліції, приймав участь в обшуку будинку ОСОБА_6 . Зазначив, що зранку під`їхавши до будинку ОСОБА_6 один із співробітників спецпідрозділу «Альфа», постукав у ворота, але на стук ніхто не відгукнувся. Тоді, один із співробітників переліз через паркан, відкрив ворота і вони пішли до будинку. Двері їм відчинив ОСОБА_6 , якому слідчий показав ухвалу на обшук. ОСОБА_6 пояснював, що бійцями «Правого сектору» в гаражі були залишені якісь речі, які саме він не конкретизував. В гаражі стояли сумки з одягом, знаходили дві рації, ніж. В оглядовій ямі гаражу дістали запечатані труби-гранатомети та клали їх у гаражі. В одній з кімнат будинку були знайдені патрони до автомата, а в прихожій автомат. ОСОБА_6 пояснював знайдену у нього зброю та боєприпаси, як речі, що належать бійцям «Правого сектору».

Свідок обвинувачення ОСОБА_23 , дружина обвинуваченого, пояснила суду, що вони з чоловіком влітку 2015 року проживали в квартирі по АДРЕСА_7 , а в їх домі за адресою: АДРЕСА_1 , з дозволу чоловіка, проживали військові. До обшуку вона зброю не бачила. Під час проведення обшуку вона не чула від чоловіка ніяких пояснень щодо знайденої у них в будинку зброї. Пояснила, що 21.08.2017 року у чоловіка було день народження. Фактично всі гості, в тому числі військовослужбовці, що приїжджали, перебували на вулиці в літній кухні.

Свідок обвинувачення ОСОБА_24 , дочка обвинуваченого, суду пояснила, що 21.08.2015 року вона приїхала до м. Новогродівка на день народження батька. З огляду на те, що на першому поверсі їхнього будинку АДРЕСА_1 , проживали військові, її поселили на другий поверх. Ввечері цього ж дня до батька привітати з днем народження приходили гості. Наступного ранку приїхали співробітники СБУ для проведення обшуку. Що було знайдено їй не відомо. Знала, що в їхньому будинку перебували військові. Від батька їй стало відомо, що правоохоронці знайшли зброю військовослужбовців. До цього часу і після на території подвір`я, чи то в будинку зброї вона ніколи не бачила.

Свідок захисту ОСОБА_8 суду пояснював, що він є військовослужбовцем за контрактом. Також пояснив, що в серпні 2015 року, разом із ще одним військовослужбовцем Шевченкоv за позивним « ОСОБА_25 », вони переїжджали з бойових позицій на базу, перевозили із собою багато зброї до населеного пункту Новогродівка. Перебуваючи у безпосередній близькості від м. Новогродівка у них зламався автомобіль. Хоча їх місце дислокації було в м. Новогродівка, вони вирішили відремонтуватися в гаражі ОСОБА_6 , оскільки в нього в гаражі був підйомник та оглядова яма, а до бази була більша відстань. З огляду, що інших автомобілів для перевезення зброї на той час у них не було, автомобіль зі зброєю відбуксували до вищевказаного гаражу. Пояснив, що вони знають обвинуваченого з початку 2015 року і в них склалися дружні стосунки, так як він надавав їм безпосередню допомогу, надавав військовослужбовцям змогу користуватися його будинком та гаражем, де вони ночували, прали свої особисті речі та купалися, для цього він надав їм ключі і від будинку, і від гаражу. Машину вони пригнали до будинку після обіду, їх ніхто не зустрічав, оскільки ОСОБА_6 в той час вдома не було. В автомобілі було дуже багато зброї та з огляду на те, що для ремонту автомобіля необхідно було спочатку його підняти, вони вирішили розгрузити машину прямо в гаражі. Зброї було дуже багато, серед якої зокрема були: реактивні протитанкові гранатомети близько 70 штук він точно не пам`ятає, піхотні вогнемети, гранати РГД, автомати Калашникова та набої до них, осколкові ручні гранати Ф-1, засоби підриву, ручні гранати типу УЗРГМ-2, протипіхотні міни. Зброя була на обліку, більша частина з неї є трофейною, яким чином вона обліковується він не знає. Вся вищевказана зброя належить окремій тактичній групі «ім. Головка» крила ДУК «Правий сектор». Про дану ситуацію вони повідомили своє безпосереднє керівництво, коменданта з позивним « ОСОБА_21 » та начальника штабу ОСОБА_26 , які приїжджали до гаражу та оцінювали, що робити з автомобілем. Частину зброї вони знесли в підвал, а іншу залишили у гаражі, потім усю зброю прикрили, щоб її не було видно. До ОСОБА_6 вони зателефонували лише щодо проблем з автомобілем, про те, що в них із собою зброя та те що вони її відвантажили в гаражі обвинуваченого вони не повідомляли. Як йому відомо ОСОБА_6 на цей час перебував на дачі. Ремонт затягнувся майже на два дні, оскільки вони замовляли запчастини у волонтерів та це зайняло тривалий час. Відремонтувавши автомобіль, вони поїхали його випробувати, залишивши зброю та боєприпаси в гаражі та особисту зброю вирішили також залишити, але в будинку. Це було зроблено для того щоб убезпечитися, оскільки був випадок взяття у полон одного з їхніх бійців та пограбування. Коли вони повернулися у ОСОБА_6 вдома на задньому дворі були гості та святкували його день народження, і щоб люди не бачили зброю, вони не стали її забирати в той день. Кімната будинку, де знаходилася їх особиста зброя, була закрита та з огляду на те, що туди ніхто крім них не заходив, вирішили її також залишити до ранку. ОСОБА_6 про це не попереджали, він спитав у них, що в них сталося з машиною, відповівши що все добре та випивши по чарці, вони поїхали до місця дислокації. Приїхавши зранку, вони побачили, що за вищевказаною адресою вже була поліція та працівники СБУ, вони підійшли до старшого з правоохоронців та повідомили, що зброя їхня і їм сказали, що будуть розбиратися.

Свідок захисту ОСОБА_14 пояснював суду, що він знайомий з обвинуваченим ОСОБА_6 з березня 2015 року, який брав активну участь як волонтер та допомагав бійцям ДУК «Правого сектору», які розташовувалися на території м. Новогродівка. На протязі літа 2015 року проводилися штурми ОСОБА_27 . Наприкінці серпня 2015 року була отримана команда командира ОСОБА_28 з позивним « ОСОБА_20 » вивезти зброю з передових позицій та підготувати для вивезення з бази. Перевезення здійснювалося на автомобілі «Wolksvagen Т4» бійцями ОСОБА_29 з позивним « ОСОБА_25 » та ОСОБА_30 з позивним « ОСОБА_31 ». Вони вивозили зброю з їхніх позицій до міста дислокації. Під час перебування біля міста Новогродівка, їх машина зламалися, а саме у них заклинив задній міст. З огляду на те, що інших машин для перевезення зброї в них не було, він та начальника штабу ОСОБА_32 з позивним « ОСОБА_33 », оглянули автомобіль, який вже перебував недалеко від міського водоканалу м. Новогродівка. На місці було вирішено відремонтуватися в гаражі у ОСОБА_6 , оскільки він був з ямою та підйомником і в безпосередній близькості від знаходження автомобіля. При цьому зателефонувавши попередньо обвинуваченому та попередивши про необхідність ремонту у його гаражі, ключі в них були. Для ремонту автомобіля, разом з начальником штабу було вирішено згрузити всю наявну в автомобілі зброю в гаражі. Він частково брав участь в розгрузці автомобіля, зокрема частини зброї, яку вони знесли в підвал. Сам ОСОБА_6 про наявну в його гаражі та в будинку зброю ніким не повідомлявся, оскільки він за цією адресою фактично не проживав, вони попросили обвинуваченого про користування домоволодінням на 2-3 дня, оскільки запчастини тривалий час будуть йти з ОСОБА_34 . Фактично ремонт автомобіля тривав близько двох днів, і відремонтувавши його, ОСОБА_29 та ОСОБА_35 під їх контролем поїхали, щоб перевірити його справність. Коли вони повернулися, на задньому дворі домоволодіння був ОСОБА_6 із гостями, які святкували його день народження. Вони вирішили, що перед людьми завантажувати зброю краще не треба і необхідно повернутися вранці, це все здійснювалося за наказом начальника штаба ОСОБА_36 за позивним « ОСОБА_33 ». Технічної можливості завантажити машину зброєю, для того щоб цього не помітили люди, які перебували на той момент на подвір`ї, не було. При цьому вся відвантажена ними зброя залишилася в гаражі, в оглядовій ямі та особиста зброя знаходилась в будинку. ОСОБА_6 про це ними не повідомлявся, про наявність зброї як в гаражі, так і на першому поверсі будинку він не знав. Повернувшись зранку за зброєю їх зустріли люди в балаклавах зі зброєю, про що вони повідомили своє керівництво. Начальник штабу пояснював одному зі співробітників СБУ, що в будинку залишалася їхня зброя.

Свідок захисту ОСОБА_13 суду пояснив, що під час служби в ДУК «Правий сектор» з ОСОБА_6 в них склалися дружні стосунки, оскільки він допомагав їм та армії взагалі. В серпні 2015 року, точної дати він не пам`ятає, разом із ще одним військовослужбовцем ОСОБА_30 , вони переїжджали з бойових позицій на базу на «бусику»-Газелі та перевозили із собою зброю до м. Новогродівка. Перебуваючи у безпосередній близькості від м. Новогродівка у них зламався автомобіль і його довелося буксирувати. З урахуванням того, що до бази вони вже доїхати не змогли та з урахуванням стану автомобіля, вони вирішили відремонтуватися в гаражі ОСОБА_6 , оскільки це було найближчим можливим місцем для ремонту. Крім того, ОСОБА_6 дозволив їм у будь-який час користуватися його будинком та гаражем, у них також були ключі. Машина була повністю завантажена зброєю та боєприпасами. Для ремонту автомобіля необхідно було спочатку його підняти, для цього було вирішено розгрузити машину прямо в гаражі. Зброї було багато: гранатомети, «мухи», автомати Калашникова, набої для них, міни, гранати, заряди до гранат. Ремонт машини тривав два дні, і відремонтувавши, вони одразу поїхали випробувати її, залишивши при цьому зброю та боєприпаси в гаражі. Крім того, деяка особиста зброя залишилася в будинку. Коли вони повернулися, у ОСОБА_6 були гості та святкували день народження. В зв`язку з чим, вони вирішили забрати зброю на наступний день, зранку, щоб люди не бачили зброю, а самі поїхали на базу. Коли вони приїхали зранку, за вищевказаною адресою вже була поліція та працівники СБУ.

Аналізуючи покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , можна зробити висновок, що вони не спростовують показів ОСОБА_6 , що він у зазначений період часу, в тому числі, коли в домі були вивантажені зброя та боєприпаси, за вказаною адресою не проживав, мешкав в іншому місці. Колегія суддів не знаходить підстав ставити під сумнів зазначені покази свідків.

Таким чином, свідки, що є сусідами ОСОБА_6 , підтвердили, що в домі, де була знайдена зброя, його тривалий час не бачили, вважали, що він переїхав, а сусіди за іншою адресою його іншого житла, підтвердили, що бачили його з жінкою саме в домі за цією адресою.

Суд першої інстанції, як на доказ недоведеності вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України обґрунтовано послався на покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , що вони з дозволу ОСОБА_6 використовували перший поверх будинку, гараж, оглядову яму для проживання, ремонту техніки, куди могли зайти в любий час, в них були ключи від будинку, оскільки вони ніким не спростовані. Їх покази, що у зв`язку з поламкою автомобіля, на якому перевозилась зброя та боєприпаси, необхідністю його ремонту, зазначена зброя та бойові припаси були розвантажені в домі ОСОБА_17 , де і зберігались декілька днів в гаражі та оглядовій ямі, їх особисті речі та особиста зброя в кімнаті, також не спростовані органом досудового слідства. Зазначені свідки наполягали, що розвантажили автомобіль та перенесли зброю до гаражу, про що ОСОБА_17 не повідомляли, він не був при цьому присутній, а тому не був про обізнаний.

Згідно до протоколу обшуку особисті речі свідків, зброя та бойові припаси, були знайдені саме там, де вони зазначили. Всю зброю, бойові припаси, особисті речі та особисту зброю залишили на першому поверсі, що підтвердило їх свідчення про те, що вони могли користуватись лише першим поверхом, оскільки під час обшуку, на другому поверсі будинку нічого знайдено не було.

З огляду на те, що зброя та боєприпаси зберігались в домі обвинуваченого ОСОБА_6 лише декілька днів, його доводи про те, що він був не обізнаний в цьому, оскільки мешкав за іншою адресою, прокурором не спростовано.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що відсутні документальні докази, які підтверджують, що зброя та боєприпаси належать саме ОСОБА_37 , ОСОБА_38 та ОСОБА_29 , спростовуються їхніми показами про те, що залишена в будинку ОСОБА_17 зброя належала військовим «Правого сектору», які дислокувались в м. Новогродівка, де приймали участь в бойових діях на території АТО, та які, крім того, зазначали, що основна частина зброї є трофейною.

Згідно до Розпорядження Кабінету міністрів України від 30.10.2014р. № 1053-р, та яке було чинним до 02.12.2015р. на підставі Розпорядження КМ № 1275-р, «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», в п. 21 входить також м. Новогродівка /Новогродівської міської ради/.

Таким чином, у всіх населених пунктах Донецької області, які знаходяться на лінії розмежування, в тому числі в м. Новогродівка, проходила активна фаза бойових дій, а тому з цього часу перебувало багато зброї та бойових припасів.

Крім того, прокурор не заперечував той факт, що саме в цьому населеному пункті базувалось крило ДУК «Правий сектор». А тому ставити під сумнів, що зазначена у вироку зброя належала саме військовим «Правого сектору» немає підстав і є некоректним зазначати про відсутність документів на зброю, яка може бути трофейною.

Крім того, органом досудового слідства не спростовані покази свідків ОСОБА_39 , ОСОБА_40 та ОСОБА_29 , що вони отримали дозвіл обвинуваченого на ремонт автомобіля в його гаражі, і що зброя з їхнього автомобіля була вивантажена в домі ОСОБА_17 без відома та згоди останнього на це, також не доведено органом обвинувачення. На думку колегії суддів, немає підстав ставити під сумнів покази зазначених свідків.

З показів свідків, ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_41 , вбачається, що саме в зазначений період часу, влітку 2015р., вони бачили, що саме у дворі будинку ОСОБА_6 знаходяться військові, де перебуває їх автомобіль, який там ремонтували і що з авто виносили зав`язані мішки.

Показання свідка обвинувачення ОСОБА_22 також не підтверджують факт придбання, зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових речовин ОСОБА_6 , оскільки, як повідомив даний свідок, обвинувачений не говорив про наявну у нього вдома зброю, а лише відмітив про залишені військовими якісь речі, які саме він не казав.

Між тим, покази свідків ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, доводять лише факт знайдення у будинку ОСОБА_6 зброї та бойових припасів, але не свідчать про умисел останнього на придбання та зберігання зазначених заборонених речей.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 стороною обвинувачення, крім показань свідків, були надані докази, які на думку сторони обвинувачення засвідчують факти та обставини кримінального правопорушення, а саме протокол обшуку домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 від 22.08.2017 року.

Судом першої інстанції були визнані неналежними та недопустимими доказами цей протокол обшуку та протоколи проведення слідчого експерименту за участі свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , що приймали участь під час обшуку в якості понятих, оскільки, на думку суду, зазначені слідчі дії проведені з порушенням норм КПК України свідкам не були належним чином роз`яснені їхні права; було дві слідчих групи, які під час обшуку проводили сліди дії на різних поверхах, а тому, поняті не могли бачити, що знайдено.

Між тим, колегія суддів вважає, що суд необґрунтовано визнав зазначені протоколи неналежними та недопустимими, оскільки шляхом перегляду відеозаписів слідчих дій в апеляційному суді, було встановлено, що понятим роз`яснювались їх права, про що наявні їх підписи, а тому колегія суддів не погоджується з мотивами визнання цих доказів недопустимими і вважає, що вони є належними та допустимими.

Як вбачається з протоколу обшуку від 22 серпня 2015р. в домі ОСОБА_6 за його участю /а.с.150 т.1/ перед початком обшуку йому було запропоновано видати предмети та документи, зазначені в ухвалі слідчого судді Жовтневого райсуду м. Маріуполя, які знаходяться за адресою. АДРЕСА_1 , МусейкоК.І. заявив, що предметів та документів, що мають відношення до терористичної організації «ДНР» немає, про що є його власний підпис. Таким чином, зазначений протокол підтверджує факт, що в будинку обвинуваченого була вилучена зброя та боєприпаси, але також не свідчить про обізнаність ОСОБА_17 в тому, що в його домі зберігається зброя.

Крім того, ніхто в судовому засіданні, в тому числі, обвинувачений, не оспорювали сам факт, що зброя та бойові припаси були знайдені саме у будинку обвинуваченого, її кількість, найменування. Твердження суду, що свідки ОСОБА_44 та ОСОБА_45 були зацікавленими особами, оскільки співробітник СБУ пообіцяв їм за участь в якості понятих оформити відгул по роботі, є сумнівні, оскільки, згідно до діючого КПК всім свідкам у зазначених випадках мають надаватися повістки, які звільняють їх від роботи на цей період.

Свідок ОСОБА_12 , на покази якого, як на доказ винуватості ОСОБА_6 , посилається прокурор, напроти, свідчать про необізнаність ОСОБА_17 в тому, що в його дому зберігається зброя. З протоколу проведення слідчого експерименту за його участю вбачається, що він декілька разів зазначав, що в домі обвинуваченого неодноразово перебували військові «Правого сектору», які мали ключі від будинку, куди могли заходити в любий час, в гаражі якого ремонтували свою техніку. Також пояснював, що йому відомо, що вони залишали в будинку якісь речі в мішках, вважав, що свою амуніцію, що в неї входить, не знає. Також ОСОБА_46 наголошував, що ОСОБА_17 казав слідчому, що знайдену зброю йому залишили на тимчасове зберігання бійці «Правого сектору».

Свідок обвинувачення ОСОБА_10 суду пояснював, що навесні, коли саме, він не пам`ятає, близько 06 години на початку 07 години ранку по приїзду на шахту його було запрошено працівниками СБУ бути понятим, після чого, на автомобілі його привезли до будинку, де мав проходити обшук. Зазначив, що йому знайомий співробітник СБУ ОСОБА_47 , який був присутнім під час обшуку, оскільки вони разом навчалися у технікумі, та який за участь у якості понятого, пообіцяв оформити відгул по роботі. Пояснив, під час проведення обшуку двері їм відчинив раніш незнайомий ОСОБА_6 та його дружина, яким слідчий показав ухвалу на обшук та зачитав її ОСОБА_6 . На запитання, щодо наявності в будинку та на території домоволодіння зброї, той відповів, що бійцями «Правого сектору» в гаражі були залишені якісь речі, які саме він не конкретизував. Під час обшуку вищевказаного домоволодіння працювало дві групи. Він брав участь з групою обшуку гаражу та другого поверху будинку. Був ще один понятий, який був з іншою групою. Підтвердив, що в домі на першому поверсі в шафі зліва було знайдено два ящики з гранатами та ящики з патронами, в оглядовій ямі гаражу, до якої вони попали через підвал, дістали запечатані тубуси: гранатомети, автомат, гранати. При цьому ОСОБА_6 пояснював працівникам СБУ, що свої речі тимчасово залишили військові з «Правого сектору», але коли залишили та коли заберуть не уточнював. Через 3-4 місяці, десь у листопаді 2015р., його викликали до прокуратури для дачі пояснень щодо проведення вищевказаного обшуку, що він пам`ятає, про що підписав протокол. З приводу наданих пояснень в протоколі слідчого експерименту від 18.11.2015 року щодо того, що ОСОБА_6 казав про саме залишену військовими зброю він нічого пояснити не може і не пам`ятає.

Свідок обвинувачення ОСОБА_11 пояснював суду, що в серпні 2015 році близько 06 години на шахту, де він працює, він був запрошений працівниками СБУ бути понятим під час здійснення обшуку. Їх автомобілі повезли до м. Новогродівка до будинку обвинуваченого. З приводу чого відбувається обшук їм попередньо ніхто не повідомив, права та обов`язки йому не роз`яснювали, ухвала про здійснення обшуку для ознайомлення йому не надавалась, лише пояснили, що він є понятим і дали щось підписати, право робити зауваження під час здійснення вищевказаної дії йому також не роз`яснювалося. Вже перебуваючи у будинку, одним із правоохоронців їм було повідомлено, що в будинку зберігається зброя. Потім ОСОБА_6 повів до гаражу, де зберігається зброя, що залишили бійці «Правого сектору», попередньо повідомивши, що у останніх зламався автомобіль і вони залишили зброю на зберігання. Під час обшуку вищевказаного домоволодіння працювало дві групи. Працівників СБУ та поліції, які приймали участь під час обшуку було близько десяти чоловік. В гаражі було знайдено зброю та боєприпаси, що саме він точно не пам`ятає, гранатомети, набої, автомати. В будинку знайшли патрони. Він підписував протокол обшуку та ще якісь документи. Також пояснив, що не точно не пам`ятає, що конкретно відповів ОСОБА_6 на запитання правоохоронця з приводу наявності в будинку зброї. Також зазначив, що він перебував нібито в стані афекту, оскільки обшук здійснювався як в кінофільмі. Щодо наданих свідчень під час його допиту в якості свідка на досудовому розслідування пояснив, що він не пам`ятає, чому його показання, надані на досудовому розслідуванні та в судових засіданнях, різняться, пояснити не може.

Таким чином, з показів свідка ОСОБА_10 вбачається, що було повідомлено, що під час здійснення обшуку ОСОБА_6 не конкретизував, які саме речі було залишено у його домоволодінні бійцями ДУК «Правий сектор». Посилався на своє погане самопочуття під час слідчого експерименту. Тоді як, свідок ОСОБА_11 взагалі точно не може констатувати факт того, що ОСОБА_6 казав про залишення та зберігання на його території саме зброї, плутається в своїх свідченнях та сам стверджував про те, що під час обушку перебував в стані невизначеності чи то незрозумілості щодо дій, в яких він приймав участь, начебто, перебував у стані афекту.

Суд першої інстанції послався на їх покази, так, як сприймав їх, саме те, що вони пояснювали в судовому засіданні, тобто послався саме на ті покази, які вони надали при безпосередньому допиті в суді.

Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Положення статей 62, 129 Конституції України та статей 7, 17, 22 КПК України визначають основними засадами судочинства у кримінальних справах, зокрема, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Ця засада закріплена також у міжнародно-правових актах, визнаних Україною: Загальній декларації прав людини /п.1 ст. 11/, Міжнародному пакті про громадянські і політичні права /п. 2 ст. 14/, конвенції про захист прав людини і основоположних свобод /п. 2 ст. 6/.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку що стороною обвинувачення поза розумних сумнівів не доведено винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та необхідність його виправдання у зв`язку з недоведеністю винуватості.

Висновки суду про недоведеність вини ОСОБА_6 за вказаних у вироку обставин, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються наявними в матеріалах доказами, які всебічно і повно безпосередньо досліджені в суді, а також повторно досліджені під час апеляційного розгляду в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України. Колегія суддів вважає, що судом наданий повний і належний аналіз показам свідків.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого нею в даному кримінальному провадженні зроблено не було. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції, зі свого боку, забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні.

Відповідно до правових позицій Верховного суду України, викладених у Постанові пленуму № 9 від 01 листопада 1996р. «Про застосування конституції України», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь. При вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим. Якщо зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості зібрання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Пункт 2 ст. 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості, в основі його лежить принцип, згідно з яким, особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини /далі ЄСПЛ/ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумних сумніві» /Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001р. у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282/. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою /Рішення ЄСПЛ від 14.08.2008р. у справі «Кобець проти України» п. 42/. У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011р. та «Барбера, Мессаге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998р., «Бочаров проти України», Європейський суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і «така доведеність може випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

З доводами апеляційної скарги прокурора щодо ненадання судом першої інстанції правової оцінки висновкам протоколу обшуку, протоколам слідчих експериментів, балістичних експертиз, колегія суддів не може погодитись, оскільки вказані висновки лише підтверджують, що в домі ОСОБА_6 дійсно були вилучені зброя та боєприпаси, але жодним чином не доводять вини обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення в незаконному придбанні та зберіганні зазначених зброї та боєприпасів та вибухових речовин.

Свій висновок щодо висновків балістичних експертиз суд мотивував належним чином, давши йому відповідну правову оцінку.

Колегія суддів погоджується, що дані, що містяться у висновках балістичних експертиз від 22.08.2015р. № 1595, від 02.09.2015 року № 1596 та вибухово-технічної експертизи від 27.10.2015 року № 1598, не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для даного кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України. Ці дані вказують на те, що вилучені під час обшуку 22.08.2015 року в будинку та гаражі за адресою АДРЕСА_1 , предмети відносяться до вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових речовин, проте не доводять сам факт незаконного придбання та зберігання їх обвинуваченим (а.с. 188-250 том № 1, а.с. 1-19 том № 2).

Слід наголосити, що Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 3 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» зазначив, що під незаконним зберіганням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин чи вибухових пристроїв розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при особі, а в обраному нею місці.

Незаконним придбанням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв слід вважати умисні дії, пов`язані з їх набуттям (за винятком викрадення, привласнення, вимагання або заволодіння шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем) всупереч передбаченому законом порядку - в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержання як подарунок, на відшкодування боргу тощо.

Таким чином, придбання, зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових речовин в аспекті ст. 263 ч. 1 КК України мають місце лише при наявності умислу на вчинення цих дій, натомість необережність обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу не з`ясування у бійців ДУК «Правий сектор» інформації щодо залишення в його будинку та гаражі саме зброї та боєприпасів, не тягне за собою кримінальної відповідальності і не містить в собі складу окремого кримінального правопорушення.

Твердження обвинувачення про, нібито, незаконне придбання зброї, бойових припасів, обвинуваченим ОСОБА_6 , нічим не підтверджується. При наявності даних, що зазначені речі були залишені в його домі військовими ОСОБА_30 , ОСОБА_48 та ОСОБА_29 , тобто відомостей про осіб, у яких, нібито, обвинувачений придбав зброю, боєприпаси та вибухові речовини, відсутня будь-яка інформація, чи відкрито кримінальне провадження та чи ведеться досудове слідство щодо них, відсутні дані про притягнення їх до кримінальної відповідальності за збут зброї та боєприпасів. Більш того, зазначені особи, допитані в якості свідків, показали в суді, що зброю та інші заборонені речі ОСОБА_6 не збували, а без його відома залишили та зберігали в будинку, в який тривалий час мали доступ без обмеження, користувались першим поверхом, гаражем та оглядовою ямою, від якого мали ключі. При цьому, орган досудового розслідування не спростував цей факт.

Таким чином, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що докази у даному кримінальному провадженні, в їх сукупності, не доводять винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а отже всі сумніви тлумачаться на користь останнього.

Інших доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України стороною обвинувачення не надано, клопотань про допит інших свідків та дослідження інших доказів сторона обвинувачення не заявила.

У відповідності до ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється за наявності однієї з таких підстав: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що сторона обвинувачення не надала суду достатніх доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

За встановленими судом фактичними обставинами справи, виходячи із сукупності досліджених в судовому засіданні доказів, які отримали відповідну правову оцінку у вироку суду першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдав ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про, нібито, доведеність обвинувачення та невірну оцінку доказів з боку суду є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Порушень кримінального процесуального Закону та підстав скасування вироку, передбаченим КПК України, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Вирок Селидівського міського суду Донецької області від 04 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України - залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді