печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-
В С Т А Н О В И В :

17.11.2017 р. в провадження слідчого судді надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, в якому просить скасувати накладений відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.10.2017 року, справа №757/63770/17-к, арешт на майно, яке їй належить, а саме: автомобіль марки «CITROEN PIKASSO», д.н.з. (реєстраційний номер) НОМЕР_1 ; ключі від транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
В обґрунтування доводів клопотання зазначає, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.10.2017 року у кримінальному провадженні №0002183 накладено арешт на її автомобіль, ключі від нього та документи, що посвідчують право власності, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ними.
Вважає, що арешт накладений без достатніх на те підстав. Зокрема, зазначає, що її, як законного власника майна, не було повідомлено про розгляд клопотання, що позбавило можливості захистити свої законні права. Вказує, що до даного кримінального провадження не має ніякого відношення. Через вказаний арешт не може повернутись до місця свого постійного проживання та до неї можуть бути застосовані санкції на кордоні через те, що вона вчасно не вивезла автомобіль. Зазначене в своїй сукупності беззаперечно свідчить про безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування.
У судовому засіданні заявник подане клопотання підтримала та просила задовольнити клопотання, посилаючись на доводи, викладені у ньому.
Орган досудового розслідування, за клопотанням якого накладено арешт на майно, - ГСУ Генеральної прокуратури України про розгляд клопотання повідомлено належним чином, свого представника до суду не направило, слідчий суддя визнав за можливе розглянути клопотання у його відсутність.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши обґрунтування заявника, приходить до наступного.
Судовим розглядом встановлено, що Управлінням з розслідування ОВС ГСУ Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002183 за фактом вчинення злочинною організацією за участі службових осіб органів ДФС у Вінницькій області злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.364, ч.3 ст.209, ч.3 ст.212, ч.3 ст.368 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.10.2017 року, справа №757/63770/17-к, у кримінальному провадженні №0002183 накладено арешт на належні ОСОБА_3 автомобіль марки «CITROEN PIKASSO», д.н.з. (реєстраційний номер) НОМЕР_1 ; ключі від транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ними.
Як зазначено в ухвалі, арешт накладено з метою збереження речових доказів ( зокрема з метою їх огляду та фіксації необхідних відомостей).
Разом з тим, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.10.2017 року, справа №757/63228/17-к у задоволенні клопотання прокурора у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 про накладення арешту на вказане майно було відмовлено з огляду не недоведеність прокурором необхідності у накладенні арешту.
Обидва клопотання розглянуті без участі ОСОБА_3 .
У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у ОСОБА_3 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
З наданих матеріалів клопотання, а саме: ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.10.2017 року, справа №757/63770/17-к вбачається, що накладено арешт на майно резидента Італії.
Однак вказане спростовується долученими до клопотання документами, а саме: довідкою про прописку заявника, дозволом на проживання для іноземних громадян, страховим полісом, реєстраційним свідоцтвом, підтвердженням постановки на облік в державному автомобільному реєстрі, відповіддями з Вінницької митниці ДФС.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
З огляду на зазначене вище, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_3 належним їй майном, у зв`язку з чим вважаю доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати накладений відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.10.2017 року, справа №757/63770/17-к, арешт на майно, яке належить ОСОБА_3 , а саме: автомобіль марки «CITROEN PIKASSO», д.н.з. (реєстраційний номер) НОМЕР_1 ; ключі від транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1