Дата документу Справа № 320/6300/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/141/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/6300/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.186 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003263, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 (з доповненнями) на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 квітня 2017 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мелітополь Запорізької області, громадянки України, з середньою освітою, не заміжньої, не працюючої, маючої на утриманні малолітню дитину, 2016 року народження, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженої:

- 10 грудня 2004 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ст. 186 ч. 2 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з випробувальним терміном 2 роки;

- 14 березня 2007 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ст.ст. 185 ч. 3, 71 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі;

- 18 листопада 2011 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 2 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнена з випробувальним терміном 2 роки. Знята з обліку КВІ 05 листопада 2012 року у зв`язку з засудженням по вироку Мелітопольського міськрайонного суду від 07 вересня 2012 року;

- 07 вересня 2012 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 2 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 18 листопада 2011 року і остаточно визначено 4 роки позбавлення волі;

- 20 травня 2013 року Якимівським районним судом Запорізької області за ст.ст. 289 ч. 2, 185 ч. 2, 69, 70 ч. 1 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднано покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 07 вересня 2012 року і визначено 4 роки позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:
вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 квітня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у вигляді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту за її фактичним місцем мешкання: АДРЕСА_2 - залишений без змін до набрання вироком законної сили.

Покладено на засуджену ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, такі обов`язки не відлучатись з місця проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; не відвідувати розважальні заклади та заклади, де дозволено вживати алкогольні напої.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду першої інстанції, 25 червня 2016 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, знаходячись біля будинку №1 по вул. П.Мирного в м. Мелітополі, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, шляхом ривку, відкрито викрала майно ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон «Prestigio Multiphone PAP4044 DUO», білого кольору, ІМЕЙ 1 - НОМЕР_1 , ІМЕЙ 2 - НОМЕР_2 , вартістю 787 гривень, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператору «Київстар», вартістю 10 гривень, на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 49 гривен, який знаходився в чохлі малинового кольору, вартістю 160 гривень, чим завдала потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 1006 гривень.

Крім того, 14 серпня 2016 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, знаходячись в будинку АДРЕСА_3 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, скориставшись тим, що знаходиться у вказаному будинку одна, таємно викрала майно ОСОБА_9 , а саме: мобільний телефон «Bravis Alto», в корпусі чорного кольору, ІМЕЙ 1 - НОМЕР_3 , ІМЕЙ 2 - НОМЕР_4 , вартістю 2000 гривень, який знаходився в чохлі рожевого кольору, який не представляє для потерпілої матеріальної цінності; гаманець, виконаний із шкірозамінника, який не представляє для потерпілої матеріальної цінності, в якому знаходились грошові кошти в сумі 250 гривень, чим завдала потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 2250 гривень.

В апеляційній скарзі, з урахуванням доповнень, обвинувачена не погоджується з вироком суду та вважає, що суд не врахував всі характеризуючі дані, які мають суттєве значення при призначенні покарання. Зазначає, що вона самостійно з`явилась до правоохоронних органів; повністю визнала свою вину; сприяла розкриттю злочину; розкаюється у скоєному; має малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 . Просить змінити вирок суду та застосувати до неї ст.ст. 69, 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинувачену, зокрема і в останньому слові, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважала вирок законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями обвинуваченої в судовому засіданні, де вона повністю визнала себе виною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченої та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі, і обвинуваченою.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 та правильно кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно і за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, зазначених у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Призначення покарання носить індивідуальний характер, і його вид, розмір визначається з урахуванням положень зазначеного закону.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до злочинів середньої тяжкості і тяжких злочинів. Судом також враховано характер і ступінь суспільної небезпеки, а також сукупність фактичних обставин, які характеризують особу обвинуваченої.

В якості обставин, пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 , суд зазначив її щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінальних правопорушень, такою, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння і рецидив.

Також, судом враховані відомості, що характеризують особу винної.

Встановлені судом першої інстанції відомості про особу обвинуваченої, наявність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів обвинуваченої, наведених в апеляційній скарзі, не знижують ступінь тяжкості вчинених останньою злочинів. Таким чином, підстав для пом`якшення призначеного покарання немає.

Обставини, на які послалася обвинувачена в апеляційній скарзі, як на підстави для пом`якшення призначеного покарання, були прийняті до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання, вважати їх обставинами, що можуть бути повторно застосовані для зменшення призначеного покарання і застосування положень ст. ст. 69 і 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів також вважає, що суд дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_7 неможливо досягти без ізоляції її від суспільства, а тому правильно обрав їй покарання у виді позбавлення волі, межі якого визначив, керуючись вимогами ст. 65 КК України. Підстав вважати надто суворим, призначене обвинуваченій покарання, колегія суддів не знаходить. За більш тяжке кримінальне правопорушення покарання судом було призначено в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Остаточне покарання за сукупністю злочинів, з яким згодна колегія суддів, призначено із дотримання вимог матеріального закону, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої (підсудної), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4