АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/5065/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року,
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 , погоджене процесуальним керівником ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, з вищою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяцііз забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 20-00 год. до 07-00 год.та покладенням обовязків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку, що тримання підозрюваного ОСОБА_9 під вартою є занадто суворим запобіжним заходом, і завдання даного кримінального провадження не вимагає його попереднього ув`язнення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , подали апеляційні скарги.
Так, захисник ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність та необгрунтованість, і постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного незаконного запобіжного заходу.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що ухвала слідчого судді постановлена без об`єктивно з`ясованих обставин та підтвердження їх доказами і без їх дослідження. Додає, що слідчим суддею не наведені належні і достатні мотиви прийнятого рішення та не оцінені дані відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Так, адвокат зазначає, що слідчим суддею не оцінено докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, достатності та взаємозв`язку.
Також апелянт вказує про порушення слідчим суддею строків розгляду даного клопотання, з урахуванням того, що ОСОБА_9 фактично затриманий приблизно о 09 годині ранку 22 вересня 2017 року під час проведення обшуку. Додає про те, що дані зазначені у протоколі затримання від 22 вересня 2017 року, а саме час затримання о 13 годині не відповідає дійсності, а тому на момент розгляду клопотання 72-ти годинний строк затримання закінчився, що призвело до постановлення незаконного судового рішення.
Захисник ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу.
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги захисник зазначає про те, що ухвала слідчого судді постановлена без об`єктивно з`ясованих обставин та підтвердження їх доказами і без їх дослідження. Додає, що слідчим суддею не наведені належні і достатні мотиви прийнятого рішення та не оцінені дані відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Також апелянт вказує про те, що слідчим суддею застосовано запобіжний захід підозрюваному за відсутності доказів на підтвердження вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення та за відсутності розумної підозри щодо причетності підозрюваного до інкримінованого злочину. Додає, що показання свідків і протоколи, на які посилається сторона обвинувачення, не є доказами в розумінні вимог ст. 84 КПК України, а є процесуальним джерелом доказів.
Крім того, вказує, що стороною обвинувачення не додано до матеріалів кримінального провадженні протоколи допитів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та додає, що інші докази, такі як протоколи допиту свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , протокол проведення обшуку від 22.09.2017 року та висновок судово-балістичної експертизи від 22.09.2017 року слідчим суддею не досліджені.
Далі адвокат вказує, що повідомлення про підозру будується на результатах обшуку в домоволодінні, до якого мають доступ значна кількість людей, що не доводить вину ОСОБА_9 і вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Додає, що слідчим не вчинено дій для встановлення причетності підозрюваного до вчинення злочину.
Також адвокат вказує, що матеріали кримінального провадження не містять даних про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Додає, що допитані свідки також не вказують на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Крім того, апелянт вказує, що стороною обвинувачення не надано доказів недостатності застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.
Далі адвокат вказує, що службовими особами правоохоронного органу порушено вимоги ст. 278 КПК України, оскільки не вручено підозрюваному повідомлення про підозру у встановлений законом строк.
Одночасно адвокат вказує, що ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 25.09.2017 року встановлено незаконність затримання підозрюваного ОСОБА_9 , що є істотним порушення його прав. Додає, про порушення стороною обвинувачення вимог ст. 211 КПК України, оскільки 60-ти годинний строк з моменту затримання ОСОБА_9 сплив о 20 год. 50 хв. 24.09.2017 року, та враховуючи, що клопотання подано до суду 25.09.2017 року, отже із пропуском 72 годин з моменту затримання підозрюваного.
Також адвокат вказує про порушення стороною обвинувачення вимог 192 КПК України, з урахуванням ненадання слідчим та прокурором більшу частину матеріалів кримінального провадження.
Далі адвокат вказує про те, що ОСОБА_9 перед судовим засіданням конвоїром вручено пам`ятку про права підозрюваного, без надання часу для ознайомлення із нею. Додає, що слідчим суддею права підозрюваному роз`яснено не було.
У підсумку авто апеляційної скарги звертає увагу суду на те, що протокол затримання ОСОБА_9 складено о 16 годині 45 хвилин, а отже майже 8 годин підозрюваний був позбавлений волі без повідомлення підстав затримання. Додає про залишення слідчим суддею без розгляду клопотання сторони захисту про допит ряду свідків, показання яких могли мати значення для вирішення питання застосування запобіжного заходу.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін,дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, щоапеляційні скарги захисників задоволенню непідлягають, виходячи з наступного.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0009614, відомості про яке 05.09.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 236 КК України.
23 вересня 2017 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 236 КК України.

Старший слідчий слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 , за погодженням із процесуальним керівником ОСОБА_11 , звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у задоволенні якого ухвалою слідчого судді Дарницькогорайонного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року відмовлено та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяцііз забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 20-00 год. до 07-00 год.та покладенням обовязків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст. 177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.
Слідчий суддя, суд, відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
При судовому розгляді клопотання суд перевірив відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотання слідчого підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд правильно виходив з того, що матеріали клопотання містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте стороною обвинувачення не доведено усіх зазначених у клопотання ризиків неналежної поведінки підозрюваного та можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_9 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як домашній арешт, з чим погоджується і колегія суддів.
Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_9 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Посилання апелянта на відсутність у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Такі дані містяться зокрема у протоколі обшуку житла підозрюваного за адресою: АДРЕСА_3 , показаннях понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , висновку балістичної експертизи, та інших матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в даному випадку.

Таким чином доводи сторони захисту в частині недоведеності причетності підозрюваного ОСОБА_9 доінкримінованого йому кримінального правопорушення, слід визнати непереконливими.

Помилковим є посилання апелянта на те, що показання свідків не є доказами обгрунтованої підозри, оскільки факти та обставини, викладені зокрема в показах цих свідків, були враховані слідчим суддею при прийнятті оскаржуваного рішення з огляду на необхідність доведення обґрунтованості підозри ОСОБА_9 , а не доведеності його вини.

Крім того, доводи апелянта стосовно того, що слідчим суддею не досліджені покази всіх свідків, а слідчим їх не надано до клопотання, колегія суддів не бере до уваги, з урахуванням того, що додані до клопотання матеріали в тому обсязі, в якому вони надані суду, на даному етапі є достатніми для висновку про можливу причетність підозрюваного до інкримінованого кримінального правопорушення. З цих же підстав не заслуговують на увагу і твердження захисників про те, що повідомлення про підозру не доводить вину підозрюваного ОСОБА_9 , а слідчим не вчинено дій для встановлення причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого злочину.
Крім того, доводи в частині відмови у задоволенні клопотання сторони захисту про допит свідків, як на підставу для скасування ухвали слідчого судді, є непереконливими, оскільки допит свідків є правом слідчого судді, а не його обов`язком і здійснюється за наявності для того підстав, що у цьому випадку не мало місця.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні довести суду обставини, на які вони посилаються, проте, ані захисниками, ані підозрюваним у судовому засіданні апеляційної інстанції не надано будь-яких доказів, які б підтверджували обставини, на які вони посилаються та спростовували висновки слідчого судді щодо наявності ризиків, отриманих на підставі документів долучених до клопотання слідчого, оскільки фактично сторона захисту обмежилась лише запереченнями наведених слідчим фактів та обставин.
Посилання адвоката ОСОБА_8 на те, що стороною обвинувачення не надано доказів недостатності застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не заслуговують на увагу, оскільки оскаржуваною ухвалою у задоволенні клопотання відмовлено та застосовано до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, з урахуванням наданих слідчим та прокурором доказів.
Крім того, суд при постановленні рішення, врахував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні у вчиненні якого він підозрюється, дані про його особу.

Посилання адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 25.09.2017 року не свідчить про необхідність скасування ухвали, яка оскаржується, оскільки дане судове рішення не є предметом розгляду у даному судовому засіданні.
Крім того, твердження сторони захисту про незаконність затримання підозрюваного, з урахуванням наданих слідчим та прокурором доказів на підтвердження існування у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не можуть свідчити про незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді. З цих же підстав не є визначеною законом самостійною підставлю для скасування оскаржуваного судового рішення і посилання апелянтів на порушення слідчим суддею строків розгляду даного клопотання та несвоєчасне вручення підозрюваному повідомлення про підозру, з урахуванням дати підозри та дати її отримання (а.с.43-44).

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання слідчим більшої частини матеріалів кримінального провадження, слід визнати необгрунтованими, з урахуванням дотримання слідчим вимог ч. 3 ст.184 КПК України.
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_9 перед судовим засіданням конвоїром вручено пам`ятку про права підозрюваного, без надання часу для ознайомлення із нею, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до журналу судового засідання клопотань про необхідність надання підозрюваному часу для ознайомлення із пам`яткою про права ні захисником, ні підозрюваним заявлено не було.
За таких обставин, на думку колегії суддів, слідчий суддя, виходячи із норм Глави 18 КПК України, згідно якої питання щодо застосування запобіжних заходів належить до виняткової компетенції слідчого судді, правомірно відмовив у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 та правильно застосував відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 20-00 год. до 07-00 год.

Висновки суду відповідають зазначеним положенням КПК України та фактичним обставинам справи.
З огляду на викладене, слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а тому посилання захисників на те, що ухвала постановлена без об`єктивно з`ясованих обставин та підтвердження їх доказами, слідчим суддею не наведені належні і достатні мотиви прийнятого рішення, не оцінено докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, достатності та взаємозв`язку, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись, ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяцііз забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 20-00 год. до 07-00 год. та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4