Провадження №1-кп/748/23/18
Єдиний унікальний № 748/1188/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2018 року м. Чернігів
Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 квітня 2017 року за № 0000027 та 02 червня 2017 року за № 0000048 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яблунівка, Прилуцького району Чернігівської області, громадянина України, українця, із професійно-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимий, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 407, ч. 3 ст. 407 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И В:
Військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_3 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, 13 березня 2017 року, близько 07 години 00 хвилин, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на самовільне залишення військової частини, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , будучи відсутнім на службі по 03 травня 2017 року, включно.

Після залишення військової частини солдат ОСОБА_8 перебував в м. Пирятин, Полтавської області та по місцю свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.

Таким чином, у період часу з 13.03.2017 по 03.05.2017 солдат ОСОБА_8 був незаконно відсутній на службі у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , перебуваючи в АДРЕСА_1 та по місцю свого постійного проживання в АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.

В подальшому, ОСОБА_3 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, 18 травня 2017 року, близько 07 години 30 хвилин, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на самовільне залишення військової частини, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .

10 червня 2017 року солдат ОСОБА_3 , прибув до військової прокуратури Чернігівського гарнізону із зізнанням.

У період часу з 18.05.2017 по 10.06.2017 солдат ОСОБА_8 перебував за адресою проживання, а саме: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

08 грудня 2017 року між прокурором військової прокуратури Чернігівського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_8 , за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_7 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор, обвинувачений ОСОБА_8 , у присутності захисника ОСОБА_7 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 407, ч. 3 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.2 ст.407, ч. 3 ст. 407 КК України.

За вказаною угодою узгоджено покарання, яке повинен понести обвинувачений ОСОБА_8 : за ч. 2 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік; за ч. 3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки, остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, із застосуванням положення ст. 62 КК України замінивши покарання у вигляді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні на строк два роки.

В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 476 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.407, ч. 3 ст. 407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання.

Суд дійшов висновку про те, що угода про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Чернігівського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам КПК України і КК України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши думку прокурора ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором та обвинуваченим, і призначити ОСОБА_9 узгоджену міру покарання.

Разом з цим, у судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про застосування до нього ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від відбування покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом він має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Захисник клопотання обвинуваченого підтримав та просив звільнити його від відбування покарання згідно акту амністії.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення ОСОБА_3 , від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набув законної сили Закон України «Про амністію у 2016 року» від 22 грудня 2016 року.

Відповідно до п. "в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 має неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , вчинив кримінальні правопорушення, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України. Вказані кримінальні правопорушення він вчинив до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році». Свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушеннях обвинувачений визнав повністю.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, передбачених Законом України "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_3 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Судові витрати та речові докази відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 371, 373, 374, 475 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році», суд,

З А С У Д И В :
Затвердити угоду від 08 грудня 2017 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Чернігівського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_8 .

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 407, ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання :

- за ч. 2 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі стороком на 1 (один) рік;

- за ч. 3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до частини 1 статті 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.62 КК України замінити ОСОБА_3 призначене покарання у виді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки.
На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання, призначеного за цим вироком, у зв`язку з амністією.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подачі на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.2 ст.473 КПК України.

Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1