Постанова
Іменем України
24 квітня 2018 року

м. Київ
справа № 596/340/15-к

провадження № 51-3027 км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 6 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 16 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000351, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Котівка Гусятинського району Тернопільської області, котрий проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 6 липня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років.

Цим же вироком ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 350 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, а також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 16 вересня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 27 жовтня 2014 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у житловому будинку ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , будучи ображеним сваркою, що виникла між ним і ОСОБА_10 , з мотивів помсти умисно вбив ОСОБА_10 , завдавши йому кухонним ножем, взятим зі столу кімнати, одного удару в ліву сторону шиї, від чого той впав на ліжко, а потім, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_10 , завдав потерпілому ще 80 ударів ножем у різні частини голови, шиї, наплічної частини та верхньої частини спини.

Вимоги касаційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить судові рішення щодо нього скасувати і закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Вказує на неповноту судового розгляду та зазначає, що висновок суду першої інстанції про доведеність його винуватості в умисному вбивстві не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах. Посилається на проведення досудового розслідування з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в тому числі права на захист. Вважає, що суд безпідставно визнав доказом суперечливі показання свідка ОСОБА_11 , які той давав під час досудового розслідування в судовому засіданні в порядку ст. 225Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), та не вжив відповідних заходів для його допиту в судовому засіданні. Посилається на проведення огляду місця події з порушеннями вимог КПК. На думку засудженого, суд, визнаючи його винуватим, не встановив мотиву його дій. Вказує на те, що апеляційний суд повною мірою не перевірив доводи його апеляційної скарги, не провів ретельного аналізу й оцінки доказів і таким чином постановив необґрунтоване судове рішення.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу засудженого необґрунтованою і просила її залишити без задоволення.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які просили касаційну скаргу задовольнити, доводи прокурора ОСОБА_5 та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, як зазначено у ст. 438 КПК, є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_6 вказує на неповноту судового розгляду та не погоджуються з встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами кримінального провадження, що згідно зі ст. 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.

Натомість зазначені засудженим доводи були предметом перевірки судом апеляційної інстанції, який проаналізував всі доводи апеляційних скарг ОСОБА_6 та його захисника, навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та дати правильну юридичну оцінку діямОСОБА_6 .
Зокрема, апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції досліджено всі обставини кримінального провадження, належно перевірено версію ОСОБА_6 про можливість спричинення смерті потерпілому іншими особами та з наведенням відповідних мотивів визнано її безпідставною, а також обґрунтовано прийнято як доказ показання свідка ОСОБА_11 , що відповідає вимогам ч. 4 ст. 95 КПК, та яким у вироку дано правильну оцінку.
При цьому апеляційний суд дотримався положень ч. 3 ст. 404 КПК, згідно з якимисуд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, якщо про це надійшло клопотання учасників судового провадження. Цією ж нормою передбачена можливість апеляційного суду дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Це кореспондується з обов`язком апелянта зазначити причини неподання доказів до суду першої інстанції та незазначення у суді першої інстанції обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі і які судом першої інстанції не досліджувалися.

На вирок місцевого суду ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_12 подавали апеляційні скарги, але з їх змісту вбачається, що вони не заявляли про повторне дослідження апеляційним судом обставин, встановлених під час кримінального провадження, в зв`язку з їх дослідженням судом першої інстанції неповно або з порушеннями. Крім того, вони не подавали під час апеляційного розгляду клопотань, які б доводили наявність підстав для повторного чи нового дослідження доказів згідно з ч. 3 ст. 404 КПК.

Тому доводи засудженого ОСОБА_6 про порушення апеляційним судом вимогст. 404 КПК є безпідставними.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному вбивстві ОСОБА_10 ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин та підтверджений доказами, які досліджено та оцінено за критеріями, визначеними ч. 1 ст. 94 КПК.
Цей висновок суду підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , котрий був допитаний в порядку ст. 225 КПК в судовому засіданні Гусятинського районного суду Тернопільської області, що проводилось за участю підозрюваного ОСОБА_6 та двох його захисників. У ході допиту свідок ОСОБА_11 показував, що разом з ОСОБА_6 і ОСОБА_10 вживав спиртні напої. Згодом заснув, а коли від шуму прокинувся, то побачив, що ОСОБА_6 завдав потерпілому в передню частину тіла одного удару ножом, а потім, сівши на нього, продовжував завдавати удари. Злякавшись, вибіг із будинку та повідомив про вбивство.
З показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 убачається, що 27 жовтня 2014 року приблизно о 18 годині ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_13 , що у будинку, в якому він був з ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , сталося вбивство. Отриману від нього інформацію перевірив свідок ОСОБА_14 , який зайшов до будинку, де побачив ОСОБА_10 без ознак життя, а поруч сплячого ОСОБА_6 та викликав міліцію. Водночас всі вищевказані свідки зазначали, що ОСОБА_11 був наляканим і тремтів.
Крім того, наведені вище показання свідків узгоджуються з даними протоколу огляду місця події, під час якого працівниками міліції в присутності понятих, за участю експерта ОСОБА_16 в будинку по АДРЕСА_2 було виявлено труп ОСОБА_10 , який лежав долілиць на матраці обличчям донизу на животі, виявлено й вилучено ніж. На обох поверхнях клинка ножа, відповідно до висновку експерта № 301, виявлено кров, походження якої від ОСОБА_10 не виключається.
Відповідно до висновку експерта № 201 смерть ОСОБА_10 настала в результаті проникаючого ножового поранення шиї з ушкодженням правої частки щитовидної залози, стінок правої загальної сонної артерії та правої підключичної артерії, яке супроводжувалось масивною зовнішньою кровотечою та призвело до розвитку гострої масивної крововтрати. Крім цього, при дослідженні трупа ОСОБА_10 було виявлено ще вісімдесят ран на голові, в правій підщелепній ділянці, на поверхнях шиї, в правій надплічній ділянці та верхній третині правої половини спини, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень за ознакою короткочасного розладу здоров`я, а також садно на передній поверхні правої вушної раковини до легких тілесних ушкоджень, які виникли прижиттєво, незадовго до настання смерті. Виявлені експертом тілесні ушкодження, за винятком садна, утворились внаслідок колюче-ріжучої та ріжучої дії гострого предмету з властивостями леза та спинки, що відповідає клинку ножа.
У судовому засіданні експерт ОСОБА_16 підтвердив цей висновок судово-медичної експертизи та дав показання щодо проведеного ним огляду трупа на місці події, зазначивши, що описане ним ушкодження у вигляді садна на передній поверхні правої вушної раковини потерпілого могло утворитися від ковзної дії тупого предмету, в тому числі рукоятки ножа чи нігтів.
Водночас, згідно з даними висновку судово-медичної експертизи № 297, у піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_6 знайдено кров та епітеліальні клітини, походження яких від ОСОБА_10 не виключається.
При цьому допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_17 пояснила, що виявлені у піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_6 пласти клітин глибоких шарів з ядрами не властиві для нього і ці клітини свідчать про їх травматичне походження, та вказала на неможливість попадання цих клітин у піднігтьове середовище ОСОБА_6 з витеклої з тіла потерпілого крові.
Також суд, обґрунтовуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства, послався на дані висновків експертного дослідження належних йому речей та змивів із його рук, згідно з якими на одязі ОСОБА_6 та в тампонах змивів з рук останнього виявлено сліди крові, що можуть належати ОСОБА_10 .
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд повно та всебічно перевірив доводи ОСОБА_6 про те, що кров на його одязі та руках могла виникнути під час затримання працівниками міліції при падінні його на труп ОСОБА_10 .
Дослідивши висновки експертиз, суд уточнив викладені у них дані шляхом допиту в судовому засіданні експертів, які їх проводили, та дійшов правильного висновку, що походження епітеліальних клітин у піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_6 пояснюється тертям його руки під час нанесення ударів потерпілому, а тому доводи ОСОБА_6 про їх виникнення внаслідок падіння на труп потерпілого, є безпідставними.
Крім того, з матеріалів провадження, показань ОСОБА_6 , які той давав у суді, в ході досудового розслідування та судового розгляду суд не встановив жодних обставин, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_6 мав конфлікти з іншими, крім ОСОБА_10 особами, від яких у його піднігтьовий вміст могли попасти епітеліальні клітини з ознаками їх травматичного походження.
Посилання засудженого ОСОБА_6 на те, що на краях та внутрішніх поверхнях кишень його светра не було виявлено слідів крові, зазначений висновок суду не спростовує, оскільки за даними експертизи при змиві з лівої руки ОСОБА_6 виявлено кров, а з правої епітеліальні клітини. Також при експертному дослідженні його речей, зокрема, светрі було виявлено: плями бурого кольору на зовнішній боковій поверхні лівого рукава, у верхній частині та на його зовнішній задній поверхні, в нижній частині; дві помарки бурого кольору на зовнішній задній поверхні правого рукава, в нижній частині, вздовж нижнього краю манжета; частково просякнутий та ущільнений речовиною бурого кольору трикотаж на зовнішній поверхні спинки светра, в нижній частині. Виявлена у цих слідах на светрі ОСОБА_6 кров могла належати ОСОБА_10 .
Неспроможними є доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про можливість вчинення вказаного кримінального правопорушення свідком ОСОБА_11 або двома чоловіками, знайомими ОСОБА_11 , котрі також були з ними в будинку та про яких він заявляв в ході досудового розслідування.
Так, свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , котрі бачили ОСОБА_11 безпосередньо після події злочину, на наявність на ньому слідів крові, в тому числі й на його одязі, не вказували, а натомість зазначали, що той тремтів та був наляканий.
Разом з тим, за даними висновків експертиз у піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_11 та в тампонах змивів з його рук крові не виявлено. У піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_11 виявлено лише без`ядерні епітеліальні клітини, походження яких за рахунок власного нігтьового ложа вважається найбільш імовірним.
Також суд перевірив версію ОСОБА_6 про причетність до вбивства потерпілого двох чоловіків, на яких вказував на досудовому розслідуванні.
Допитаний в суді свідок ОСОБА_18 показував, що здійснював як слідчий Гусятинського РВ УМВС досудове розслідування цього кримінального провадження. За результатами перевірки було встановлено осіб, прізвища яких називав ОСОБА_6 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . На час вбивства потерпілого ОСОБА_19 перебував на лікуванні в м. Києві, а з ОСОБА_20 було проведено одночасний допит з ОСОБА_6 , в ході якого останній стверджував, що раніше цього чоловіка не бачив.
Як вбачається з журналу судового засідання від 26 березня 2015 року та технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження, у суді ОСОБА_6 вказав, що ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , на яких він показав під час досудового розслідування, є не тими особами, які заходили до будинку (т. 1, арк. 111).
Водночас при допиті свідка ОСОБА_11 , проведеного в порядку ст. 225 КПК Гусятинським районним судом Тернопільської області, ОСОБА_6 , який брав участь у судовому засіданні, про перебування у будинку інших осіб, крім нього, потерпілого та ОСОБА_11 , не заявляв і про це питань свідку ОСОБА_11 не завдавав.
Таким чином, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд правильно встановив обставини кримінального провадження та у відповідності до вимог ст. 374 КПК навів у вироку докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному вбивстві ОСОБА_10 .

Водночас суд з наведенням мотивів визнав недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту, а тому його дані в обґрунтування вироку не поклав.
Також не відповідає змісту вироку твердження засудженого ОСОБА_6 про невизнання судом недопустимими доказами, як то: його заяву та показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 й інших в ході досудового розслідування, оскільки суд не приймав як докази ані показання ОСОБА_6 , ані показання інших учасників кримінального провадження, які вони давали під час досудового розслідування (не в судовому засіданні).
Разом з тим, відповідає закріпленій у ст. 23 КПК засаді безпосередності дослідження показань, речей і документів допит свідка ОСОБА_11 під час досудового розслідування в судовому засіданні в порядку ст. 225 цього Кодексу та визнання доказом даних ним показань.
Так, згідно з ч. 2 ст. 23 КПК не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким винятковим випадком, зазначеним у ч. 1 ст. 225 КПК, пов`язаним із необхідністю отримання показань свідка під час досудового розслідуванням, є наявність обставин, що можуть унеможливити його допит в суді.
Ураховуючи наведене та зваживши на те, що за наявною у сторони обвинувачення інформацією свідок ОСОБА_11 немає постійного місця проживання і роботи, ніде не зареєстрований, тривалий час проживав на залізничному вокзалі в м. Тернополі та в зв`язку з цим мав намір виїхати на роботу і постійне проживання в м. Москву Російської Федерації та не планує повертатися до України, допит цієї особи був проведений згідно з положеннями ст. 225 КПК, за участю ОСОБА_6 та двох його захисників.
Суд під час судового розгляду дослідив дані зазначеного допиту свідка ОСОБА_11 , проведеного в порядку ст. 225 КПК Гусятинським районним судом Тернопільської області, та обґрунтовано послався на них у вироку як на допустимий доказ, що підтверджує доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд сприяв стороні захисту, яка заявила клопотання про допит в судовому засіданні вказаного свідка, у забезпеченні його явки, проте встановити місцеперебування свідка ОСОБА_11 виявилося неможливим.
Оскільки допит свідка ОСОБА_11 був проведений у відповідності до положень КПК, в ході його проведення було з`ясовано обставини кримінального провадження, доводи засудженого ОСОБА_6 про допущені судом процесуальні порушення при дослідженні цього доказу є безпідставними.
Отже, у відповідності до вимог ст. 374 КПК суд, зазначивши у мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, навів у вироку докази на підтвердження встановлених обставин,
Вирок суду відповідає вимогам ст. 370 КПК та є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про проведення протоколу огляду місця події з порушенням вимог КПК є безпідставними.
Виходячи зі змісту ст. 233 КПК, право проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою (проведення в ньому огляду) під час кримінального провадження може виникати без постановлення ухвали слідчого судді лише на підставі добровільної згоди особи, яка ними володіє, що свідчить про те, що надання цією особою згоди на проведення слідчої (розшукової) дії не потребує наступного судового контролю (звернення постфактум з клопотанням до слідчого судді).
У зв`язку з тим, щоогляд місця події, а саме, приміщення будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , проводився з дозволу ОСОБА_21 , якому він належить, а також у присутності понятих, спеціалістів (т. 1, арк. 140-151), суд обґрунтовано послався на фактичні дані, здобуті в ході проведення цієї слідчої (розшукової) дії, як на доказ, отриманий в передбаченому КПК порядку.

Не підтверджуються матеріалами кримінального провадження доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що одна з понятих, що брала участь в огляді місця події, а саме ОСОБА_22 , є родичкою потерпілого, а тому не мала б права брати участь в цій слідчій (розшуковій) дії.
За даними технічного носія інформації, в якому зафіксовано судове засідання 8 квітня 2015 року, вбачається, що свідок ОСОБА_22 не є близькою родичкою потерпілого ОСОБА_10 в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК.
Також є безпідставними доводи засудженого ОСОБА_6 про проведення його затримання з порушенням вимог КПК та порушенням його права на захист.

Згідно з даних протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28 жовтня 2014 року, ОСОБА_6 був затриманий 27 жовтня 2014 року о 22 год. 55 хв. на підставах, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК, йому повідомлено зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснено його процесуальні права, зокрема й право на захист, що підтверджується підписом ОСОБА_6 (т. 1, арк. 152-153).

Згідно з дорученням Тернопільського обласного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 28 жовтня 2014 року для здійснення захисту ОСОБА_6 йому був призначений адвокат ОСОБА_23 . У той же день ОСОБА_6 був допитаний в якості підозрюваного за участю захисника.
Крім того, за участю захисника ОСОБА_23 ухвалою слідчого судді від 28 жовтня 2014 рокуОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З огляду на викладене, строк затримання ОСОБА_6 без ухвали слідчого судді, встановлений у ст. 211 КПК, порушено не було.
Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд перевіряв твердженняОСОБА_6 про застосування до нього насильства працівниками Гусятинського РВ УМВС під час проведення досудового розслідування. За наслідками перевірки зазначені доводи ОСОБА_6 не підтвердились.
Так, враховуючи дані висновку експерта № 399, при проведенні 30 жовтня 2014 року судово-медичного обстеження ОСОБА_6 у нього було виявлено легкі тілесні ушкодження у вигляді одного садна на обличчі та одного садна на правій нозі, які з огляду на їх вид та властивості (стан вкриваючих їх кірочок) утворилися від дії тупих предметів приблизно за 6-7 діб до моменту обстеження, найбільш вірогідно, при обставинах, які повідомив ОСОБА_6 , тобто при падінні 24 жовтня 2014 року. Ці ушкодження не могли виникнути при події, яка мала місце 27 жовтня 2014 року (т. 2, арк. 31-32).

Таким чином, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд правильно встановив обставини кримінального провадження та у відповідності до вимог ст. 374 КПК навів у вироку докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_10 .
Дії засудженого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК кваліфіковано судом правильно, а покарання призначено йому з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК, за своїм видом та розміром є необхідним для виправлення ОСОБА_6 і попередження нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.
Тому суд вважає, що касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 441442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, Суд

у х в а л и в:

вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 6 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 16 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3