Справа № 136/1313/17
провадження №1-кп/136/147/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2017 року м. Липовець
Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000355 від 25 грудня 2015 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, не одруженого, працюючого електриком «Укрресурстрейд», раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.185, ч. 1 ст. 162, ч.2 ст.289, ч.1 ст.304 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта професійно технічна, не одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст.162 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , освіта повна середня, не одруженого, непрацюючого, раніше судимого 11 жовтня 2016 року вироком Іллінецького районного суду Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України; ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2017 року звільнений від відбування покарання на підставі ст.1 ч.1 п. «а» Закону України «Про амністію у 2016 році», у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст.162 КК України,

за участю сторін кримінального провадження
з боку обвинувачення:
прокурора ОСОБА_6

з боку захисту:

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:
В ніч з 23 на 24 грудня 2015 року, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 , діючи з умислом на крадіжку бензину, підійшов до автомобіля марки ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився поруч з домогосподарством, яке розташоване у АДРЕСА_3 , та власником якого являється ОСОБА_9 . У подальшому, ОСОБА_3 , пересвідчившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відкриття баку автомобіля та за допомогою гумового шлангу, який він приніс із собою, почав зливати бензин у власну полімерну 10-літрову каністру. Наповнивши каністру, ОСОБА_3 продовжуючи свій злочинний умисел, пересвідчившись у тому, що багажник вказаного автомобіля не замкнений, відкрив його, де виявив 5-літрову полімерну каністру із бензином марки А-92. Заволодівши вказаною полімерною каністрою із бензином ОСОБА_3 забрав її та власну каністру із раніше злитим бензином марки А-92 об`ємом 10 літрів та з місця події зник. Таким чином своїми умисними діями ОСОБА_3 завдав матеріальної шкоди ОСОБА_9 на загальну суму 279,75 грн.
Такі умисні дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
01 січня 2016 року близько 02 год. 30 хв., точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 під час спільного святкування разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Нового року в приміщенні домогосподарства, яке розташоване у АДРЕСА_4 , на ґрунті раптово виниклого умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, повторно, нічого не повідомляючи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вийшов із вказаного будинку та попрямував до домогосподарства, яке розташоване у АДРЕСА_1 , у якому проживає ОСОБА_10 . У подальшому, виявивши на підвіконнику гаража ключ, ОСОБА_3 відчинив ним вказане приміщення, де знаходився автомобіль марки «Москвич 412» державний номерний знак НОМЕР_2 , вартість якого 9 298,49 грн. Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 відкрив браму гаража та шляхом штовхання випхав вказаний автомобіль на вулицю. В подальшому, ОСОБА_3 спробував за допомогою ключа запалення запустити двигун, однак це йому не вдалось, після чого місце події залишив.
Такі умисні дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, за кваліфікуючою ознакою вчинене повторно та поєднано з проникненням у приміщення.
01 січня 2016 року ОСОБА_3 , після незаконного заволодіння автомобілем «Москвич-412», точного часу органом досудового розслідування не встановлено, повернувся до домогосподарства ОСОБА_11 , яке розташоване у АДРЕСА_4 , де на той час перебували ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_5 та повідомив їм про вчинене діяння і попросив допомогти йому заштовхати автомобіль назад у гараж. На вказану пропозицію ОСОБА_4 та ОСОБА_5 погодились та разом із ОСОБА_3 попрямували до автомобіля «Москвич-412» державний номерний знак НОМЕР_2 . У подальшому, діючи умисно, маючи намір спрямований на незаконне проникнення до гаража, який розташований у АДРЕСА_1 , власником якого являється ОСОБА_10 , переслідуючи мету приховання злочину, усвідомлюючи, що проникнення до володіння особи без згоди володільця є незаконним, маючи намір на порушення конституційного права громадян на недоторканість житла чи іншого володіння закріпленого в ст. 30 Конституції України, без згоди ОСОБА_10 , всупереч волі законного володільця, через вхідну браму, заштовхали у гараж автомобіль «Москвич-412» державний номерний знак НОМЕР_2 ., чим незаконно здійснили проникнення до володіння ОСОБА_10 .
Такі умисні дії ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи.
Крім того, ОСОБА_3 достовірно знаючи, що ОСОБА_5 являється неповнолітнім, діючи умисно, переслідуючи мету приховування вчиненого ним злочину, 01 січня 2016 року, після незаконного заволодіння автомобілем «Москвич-412», точного часу органом досудового розслідування не встановлено, та повернення до домогосподарства ОСОБА_11 , яке розташоване у АДРЕСА_4 , звернувся до ОСОБА_5 , щоб він разом із ОСОБА_4 допоміг ОСОБА_3 заштовхати автомобіль «Москвич 412» державний номерний знак НОМЕР_2 , належний ОСОБА_10 , до гаража, що розташований по АДРЕСА_1 . На вказану пропозицію ОСОБА_5 погодився та спільно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 30 Конституції України, без дозволу власника, незаконно проникли до вищевказаного приміщення, чим фактично вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 України.
Такі дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст. 304 КК України, як втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність.
Крім того, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , після того, як незаконно проникли до гаража, що розташований по АДРЕСА_1 , точного часу органом досудового розслідування не встановлено, на ґрунті раптово виниклого умислу на крадіжку майна, діючи умисно, повторно, вирішили здійснити крадіжку побутових приладів, які знаходились у приміщенні. З цією метою, вони, діючи за попередньою змовою групою осіб, заволоділи електродвигуном без маркування, пасатижами, частиною реостата - резистивний опір, саморобним зарядним пристроєм для акумуляторної батареї, кусачками та побутовим паяльником. Крім того, із автомобіля «Москвич-412» державний номерний знак НОМЕР_2 , належного ОСОБА_10 , шляхом відкриття баку злили у каністру з метою крадіжки 5 літрів бензину марки А-92. Викрадені речі перенесли до будинку, у якому проживає ОСОБА_5 , та розпорядились на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 завдали матеріального збитку ОСОБА_10 на загальну суму 154,55 грн.
Такі умисні дії ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, вчинена повторно.
Допитані в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень визнали за обставин вказаних в обвинувальному акті, які підтвердили суду, погодившись з кваліфікацією вчинених ними діянь, у вчиненому щиро розкаялись.

Суд переконався, що показання обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності їх позицій.
Ураховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнали свою винуватість та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і судом також встановлено, що учасники судового розгляду розуміють правильно зміст цих обставин, не має сумніву у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями ч.3 ст.349 КПК України.
Суд вважає доведеною винуватість обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень.

Так, дії обвинуваченого ОСОБА_3 по епізоду щодо викрадення бензину вчиненого ним в ніч з 23 на 24 грудня 2015 року вірно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка); по епізоду щодо заволодіння транспортним засобом від 01 січня 2016 року вірно кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, за кваліфікуючою ознакою вчинене повторно та поєднано з проникненням у приміщення; по епізоду щодо проникнення до гаража від 01 січня 2016 року вірно кваліфіковано за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи; по епізоду щодо надання пропозиції неповнолітньому на вчинення кримінального правопорушення від 01 січня 2016 року вірно кваліфіковані за ч.1 ст.304 КК України, як втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність; по епізоду щодо крадіжки побутових приладів від 01 січня 2016 року вірно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, вчинена повторно.

Дії обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вірно кваліфіковано по епізоду щодо проникнення до гаража від 01 січня 2016 року за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи; по епізоду щодо крадіжки побутових приладів від 01 січня 2016 року вірно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченим, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, особи винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, кримінальні правопорушення, передбачені: ч.1 та ч.2 ст.185 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості; ч.2 ст.289 КК України та ч.1 ст.304 КК України є тяжкими злочинами; ч.1 ст.162 КК України є злочином невеликої тяжкості.

За відомостями органу місцевого самоврядування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за місцем проживання характеризуються з позитивної сторони, ОСОБА_5 посередньо. Згідно довідок Липовецької ЦРЛ усі обвинувачені на обліку в лікаря психіатра та в наркологічному кабінеті не перебувають.

Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 раніше не судимі.

Обвинувачений ОСОБА_5 11.10.2016 був засуджений вироком Іллінецького районного суду Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 04.10.2017 ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання на підставі ст.1 ч.1 п. «а» Закону України «Про амністію у 2016 році».

Також судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_5 виховується у неповній родині без батька.

Судом враховано досудові доповіді органу пробації, за висновками якого ризик вчинення нових кримінальних правопорушень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 середній, щодо неповнолітнього ОСОБА_5 визначено високий, виправлення усіх обвинувачених можливе у суспільстві за умови нагляду за ними з боку органів пробації.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, що пом`якшує покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає також вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують покарання обвинувачених, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, осіб винних, обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених та відсутність обставин, що обтяжують їх покарання, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченими нових кримінальних правопорушень буде покарання в межах санкцій частин статей, за якими кваліфіковано їх діяння, застосувавши ст.70 КК України та призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

При цьому, з урахуванням тяжкості вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, осіб винних та інших обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення засуджених без відбування покарання та ізоляції їх від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення їх від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст.75 КК України, а щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ще й із застосуванням ст.104 КК України, поклавши на обвинувачених обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Питання про речові докази та процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст.100, 124 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, ст.ст. 65, 66, 67, 71 КК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.304 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3(три) роки.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.70 КК України, призначити остаточне покарання ОСОБА_3 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 ч.1 п.1, 2 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки на протязі іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп..

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.70 КК України, призначити остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 ч.1 п.1, 2 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки на протязі іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.70 КК України, призначити остаточне покарання ОСОБА_5 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 ч.1 п.1, 2 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки на протязі іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази, що долучені до матеріалів кримінального провадження повернути власникам (законним володільцям).
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави витрати на залучення експерта в сумі 495 (чотириста дев`яносто п`ять) гривень 00 коп..

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в дохід держави витрати на залучення експерта в сумі 1 519 (одну тисячу п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 50 коп..

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_12