АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/177/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 187 ч. 4 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004141 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта - середня, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , місця проживання не має, раніше судимий: 28.07.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.125 КК України до 80 годин громадських робіт, призначене покарання не відбув,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 119, ч.2 ст. 187 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 ,
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2017 року,
в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим з мотивів неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , свою вину в інкримінованих йому злочинах не визнав та пояснив, що зазначені злочини він не скоював. Щодо показань, які він надавав на досудовому слідстві, пояснив, що їх надавав під тиском працівників карного розшуку Комунарського райвідділу міліції, побоюючись за своє життя та здоров`я, та життя своїх родичів, відносно яких працівники поліції також виказували погрози.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вина останнього у вчиненні зазначених злочинів за викладених у вироку обставинах у межах висунутого обвинувачення, повністю підтверджена зібраними по кримінальному провадженню та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Однак сторона захисту вважає, що надані стороною обвинувачення та досліджені судом докази жодним чином не підтверджують винуватість ОСОБА_6 у висунутому йому обвинуваченні, у зв`язку з їх неналежністю, недопустимістю та суперечливістю з наступних підстав.

Так, суд посилається, як на докази вини ОСОБА_6 у скоєних злочинах, на показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Однак, ані потерпіла ОСОБА_8 , ані свідок ОСОБА_10 , які є доньками потерпілого ОСОБА_16 , не були очевидцями нападу на потерпілого ОСОБА_16 , та не змогли нічого пояснити відносно обставин скоєного злочину. Лише зі слів батька їм було відомо, що нападників було троє. При цьому свідок ОСОБА_10 25.01.2016 року у судовому засіданні пояснювала, що коли батько був у лікарні він говорив «що було троє чоловіків і били його палкою». Також на запитання прокурора свідок відповідала, що «зі слів одного із сусідів 15.10.14 року між 17 та 18 годинами батько сидів біля під`їзду із помідорами, а зі слів друзів, з якими ОСОБА_16 грав у доміно, останній о 17 годині пішов на ринок за помідорами». На запитання захисника, також відповіла, що «... батько казав, що били по голові якоюсь палкою...». Потерпіла ОСОБА_8 яка допитана в судовому засіданні 14.01.2016 року пояснювала, що зі слів сестри їй відомо, що батька били троє палкою.

Допитані в якості свідків 19.10.2016 року ОСОБА_17 та 26.12.2016 року Прохоров також пояснювали, що приблизно о 16 - 17 годині 15.10.2014 року бачили потерпілого ОСОБА_16 сидячим на лавці біля під`їзду будинку, де вони та останній мешкають, при цьому свідок ОСОБА_17 зазначав, що на його думку потерпілий був в нетверезому стані.

Отже пояснення потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та Прохорова спростовують обвинувачення в тій частині, що «15.10.2014 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись на перехресті, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном. вступив у змову з невстановленими особами з метою реалізації свого злочинного наміру... ОСОБА_6 та невстановленими особами як об`єкт для скоєння злочину було підібрано ОСОБА_16 , який на той момент слідував з вул. Новокузнецька у бік вул. Автозаводська м. Запоріжжя...», а також «...а ОСОБА_6 , в той же момент, з метою досягнення злочинної мети, за допомогою підібраного на місці скоєння злочину каменя,... наніс один удар в лобно-тім`яну ділянку голови потерпілого.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що знайшов біля кафе «Напарники» на Південному мікрорайоні мобільний телефон «Нокія». Цей телефон він залишив собі. В подальшому від працівників міліції дізнався, що даний телефон належав потерпілому ОСОБА_16 , на якого було скоєно напад. Телефон він віддав працівникам міліції. Відносно обставин скоєного нападу на потерпілого ОСОБА_16 йому нічого не відомо, обвинуваченого ОСОБА_6 він не знає, а тому показання ОСОБА_11 не є належним доказом вини ОСОБА_6 у даній справі.

Отже, жоден із допитаних свідків прямо чи непрямо не вказує на ОСОБА_6 , як на особу, яка вчинила напад на потерпілого ОСОБА_16 , та їх покази жодним чином не встановлюють взаємозв`язок між ОСОБА_6 та скоєним злочином. А більш того, показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 спростовують висновки суду щодо часу та обставин скоєного злочину, зокрема предмету, яким ймовірно спричинялись тілесні ушкодження.

Крім цього, матеріалами кримінального провадження не підтверджується висновки суду щодо тяжкості спричиненого ОСОБА_16 тілесною ушкодження, яке в обвинуваченні суд формулює наступним чином: «...а ОСОБА_6 , в той же момент, з метою досягнення злочинної мети, за допомогою підібраного на місці скоєння злочину каменя,... наніс один удар в лобно-тім`яну ділянку голови ОСОБА_16 , чим спричинив останньому крововилив в м`які тканини лобно-тім`яно-скроневої ділянки справа, від якого останній впав на землю та вдарився головою об тверду ґрунтову поверхню, тим самим застосувавши насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу».

Матеріалами кримінального провадження не визначено ступінь тяжкості такого тілесного ушкодження, як «крововилив в м`які тканини лобно-тім`яно-скроневої ділянки справа», яке містить обвинувачення як складова розбійного нападу, що має суттєве значення для кваліфікації. Тому як такі тілесні ушкодження як «перелом потиличної кістки з переходом на основу черепа, забій головного мозку» не є складовою розбійного нападу, а їх спричинення кваліфікується виключно за ч. 1 ст. 119 КК України.

В досліджених у судових засідання висновках експертів №3976 від 28.11.2014 року та №119/к від 12.09.2016 року не визначено ступінь тяжкості такого тілесного ушкодження, як «крововилив в м`які тканини лобно-тім`яно-скроневої ділянки справа». Так, хоча в п.2 висновку №3976 і зазначається як виявлене тілесне ушкодження у ОСОБА_16 : «крововилив в м`які тканини лобно-тім`яно-скроневої ділянки справа», однак в п.4 цього висновку відсутнє визначення ступеня тяжкості даного тілесного ушкодження, що не дає підстав вважати що заподіяння цього тілесного ушкодження с насильством небезпечним для життя чи здоров`я.

А саме важливе те, що таке тілесне ушкодження, як «крововилив в м`які тканини лобно-тім`яно-скроневої ділянки справа» об`єктивно не підтверджено даними медичної карти стаціонарного хворого №17324 КУ «Запорізька міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги», на яку посилаються експерти у висновках №3976 та №119/к. Так згідно медичної карти « ОСОБА_19 поступил в нейрохирургическое отделение 16.10.2014 года в 16.05-17.05. В этот же день был первично осмотрен. Место: в затылочной области ушибленная спадина 4x6 см (округлой формы)... Предварительный діагноз: Ушиб головного мезга 2 ст. Перелом свода основания черепа». В подальшому «21.10.14 г. в 13.50 проведена операція №555 Декомпрессивная трепанация черепа в лобно-теменно-височной области справа».

Отже є всі підстави вважати, що «крововилив в м`які тканини лобно-тім`яно-скроневої ділянки справа» є наслідком саме проведеної трепанації черепа, а не внаслідок заподіяного удару.

Також під час судового розгляду досліджені наступні письмові докази, які надані стороною обвинувачення, а саме:

*протокол огляду місця події від 16.10.2014 року та стенограма до нього, у якому зазначено, що об`єктом: огляду є підвальне приміщення біля під`їзду №4 буд. АДРЕСА_2 . Згідно з протоколом під час огляду були вилучені запальничка, окуляри, два каменя, змиви РБК та ВБЦ зі стіни, при цьому ніяких відомостей, які б вказували на вчинення злочину саме ОСОБА_20 , під час зазначеної слідчої дії встановлено не було;

*протокол огляду речей потерпілого ОСОБА_16 , заява ОСОБА_11 про видачу мобільного телефону «Нокія» та протокол огляду даного телефону за участю свідка від 04.11.2014 p.. запит до ПАТ «Промінвестбанк» та відповідь банку, згідно якого встановлено, що 15.10.2014 року по картковому рахунку ОСОБА_16 здійснювалися транзакції (зняття готівки, розрахунки в магазинах). У 21 гол. 04 хв. після трьох невірних введень пін-коду картку було заблоковано. Зазначені документи не містять жодної інформації, яка б вказувала на ОСОБА_6 , як учасника злочину;

*оглянуті 2 фотознімки, зроблені нібито у банкомата банку «ПриватБанк», який розташований у магазині «Сільпо» по вул. Новокузнецька у м. Запоріжжя, з датами 2014-10-15 21:03:32 та 2014-10-15 21:05:48. Дані фотознімки не є доказами вини ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що згідно висновку експерта №161 вони не придатні для ідентифікації особи;

*висновок експерта № 683 від 14.11.2014 року, згідно якому при судово- цитологічному дослідженні каменю знайдена кров людини, встановити статеву належність якої не виявилось можливим. При встановленні групової належності, крові не виключається її походження в тому числі і від потерпілого ОСОБА_16 .. Також хочу зазначити, що у висновку експерта згідно розділу 2 «Дослідницька частина» у підрозділі 2.1 «Опис речових доказів» зазначено, що камінь на дослідження був доставлений 28.10.2014 року у/о ОСОБА_21 у картонній коробці з приклеєною етикеткою з написом: «16.10.2014 року Вилучений в ході проведення ОМП речовий доказ камінь з ділянки місцевості перед входом до Приміщення підвалу». При цьому слід зазначити, що під час огляду місця події вилучалися 2 камені, які було упаковано згідно протоколу огляду місця події від 16.10.2014 року в спец пакети з номерами 0266666 та 0266665. Виникають логічні запитання, що це за камінь був доставлений на дослідження, чому аж 28.10.2014 року та чому оперативним працівником? При цьому на експертизу камінь доставлений у картонній коробці з пояснювальним написом, хоча під час огляду місця події 16.10.2014 року камінь, як вже я зазначав, накувався до номерного спец пакету. На каменях, вилучених з місця події 16.10.2014 року, ніяких плям бурого кольору не було, а на дослідженому експертом камені вони вже звідкись з`явилися.

У всякому разі неможливо зробити висновок відносно того, чи дійсно під час судово -цитологічної експертизи було досліджено саме вилучений з місця події 16.10.2014 року камінь, а не якийсь інший, та звідки на камені з`явилась кров людини.

Окремо звертає увагу на долучені до матеріалів справи документи: заяву про добровільну видачу одежі від 23.10.2014 року, написану нібито від ОСОБА_6 та протокол огляду предмета від 23.10.2015 року (у вироку суд зазначає від 22.10.2014 року), з якого вбачається, що об`єктом огляду є: куртка чоловіча синього кольору, кофта спортивна сірого кольору, спортивні штани чоловічі чорного кольору, які ОСОБА_6 нібито добровільно видав працівникам міліції. Зазначених документів під час відкриття матеріалів досудового розслідування у справі не було, що підтверджується відсутністю будь якої інформації про вилучену у ОСОБА_6 одежу у реєстрі матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акту.

Однак ОСОБА_22 згідно ст.ст. 207-208 КПК України не затримувався, обшук за місцем його проживання не проводився. В день обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 22.10.2014 року ніяка одежа у ОСОБА_6 не вилучалася, а 23.10.2014 року, перебуваючи вже під вартою. ОСОБА_6 ніяк не міг добровільно видати речі, тому що у нього їх не було. Отже жодного протоколу, який би підтвердив факт законного вилучення майна, а саме одягу у ОСОБА_6 , не складалося.

Таким чином одежа, яка визнана речовим доказом, була об`єктом дослідження судово-імунологічної експертизи (висновок експерта №1020 від 28.11.2014 року) та молекулярно-генетичної експертизи (висновок експерта №138 від 12.03.2015 року) є недопустимим доказом у справі, тому як отримана з порушенням норм кримінального процесуального законодавства.

Саме з цих причин відповідно до ст. 89 КПК України суд, даючи оцінку висновкам експерта №1020 від 28.11.2014 року та №138 від 12.03.2015 року у нарадиш кімнаті, повинен був визнати їх недопустимими доказами.

Крім того, що зазначені висновки експертів № 1020 та № 138 є недопустимими доказами, вони ще суперечать один одному виходячи з наступного.

Так, у висновку експерта № 1020 зазначено, що «на одязі ОСОБА_6 : куртці (об`єкт ЛЬЗ/. кофті (по постанові светрі) (об`єкти М>5-7), штанах (об`єкти №8,9), знайдена кров людини та виявлені антигени А і Н. Отриманий результат не виключає походження крові у даних об`єктах від особи (осіб) групи А з ізогемаглютиніном аити-В, з супутнім антигеном Н, в тому числі від ОСОБА_16 . Походження крові в даних об`єктах від ОСОБА_6 виключається. В інших слідах на куртці ОСОБА_6 (об`єкти Mil.2,4) наявність крові не встановлена».

Тоді як у висновку експерта №138 зазначено, що «в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження були встановлені генетичні ознаки біологічних слідів на правій передній половині брюк (об`єкт №1), лівій передній половині брюк (об`єкт №2), передній частині кофти (об`єкт №3), правому рукаві кофти (об`єкт №4), лівому рукаві кофти (об`єкт №5), правому рукаві куртки (об`єкт №6), та на камені (об`єкт №7). Генетичні ознаки біологічних слідів на правій передній половині брюк (об`єкт №1), правому рукаві кофти (об`єкт №4) та лівому рукаві кофти (об`єкт №5) є змішаними, тобто походять більш ніж від однієї особи, не співпадають між: собою, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_6 та не містять генетичні ознаки зразка крові трупа ОСОБА_16 .. Генетичні ознаки біологічних слідів на лівій передній половині брюк (об`єкт №2), передній частині кофти (об`єкт №3) співпадають між собою та співпадають з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_6 ».

Таким чином, виходячи із висновку експерта №1020 походження знайденої крові на одежі, яка зазначена як одежа обвинуваченого, від ОСОБА_6 виключається, тоді як із змісту висновку експерта №138 практично вся кров, яка знайдена на штанах та кофті, належить ОСОБА_6 . Отже суперечливість зазначених висновків є ще однією підставою не визнавати їх як докази.

Допитані у судових засіданнях експерти ОСОБА_23 , Канакі та ОСОБА_24 також не змогли усунути зазначені протиріччя експертних, висновків.

Під час дослідження речових доказів, а саме куртки, кофти та штанів, обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що кофта та штани схожі на його робочу одежу, в якій він працював на ринку на ст.Запоріжжя-1. А що стосується куртки, то обвинувачений пояснив, що куртка йому не належить, кому вона належить, він не знає. В цій частині його показання повністю підтверджуються висновками експертиз №1020 та №138, згідно яких ані крові, яка б належала ОСОБА_6 , ані генетичних ознак біологічних слідів, які б співпадали з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_6 на куртці виявлено не було.

У судовому засіданні досліджений протокол слідчого експерименту від 23 жовтня 2014 року за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та відеозапис зазначеної слідчої дії. Вважаю, що результати слідчого експерименту (тобто показання, отримані від ОСОБА_6 ) не можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні. У судовому засіданні обвинувачений пояснив, що показання, які він надав під час слідчого експерименту він надав під тиском з боку оперативних працівників, вони йому сказали що саме потрібно говорити, показувати в комп`ютері карту Південного мікрорайону та маршрут, якого необхідно притримуватись під час слідчої дії.

Необізнаність ОСОБА_6 щодо обставин скоєного злочину відносно потерпілого ОСОБА_16 знайшла своє підтвердження в суттєвих протиріччях його показань, даних під час слідчого експерименту, фактичним обставинам справи, встановлених під час судового розгляду.

Так, по-перше, обвинувачений невірно вказав на місце скоєння кримінального правопорушення, по-друге, зазначив, що камінь, яким він нібито наніс удар потерпілому в потилицю, викинув в «палісадник», тоді як камінь вилучено з підвального приміщення. По-третє, ОСОБА_6 на слідчому експерименті пояснював, що у внутрішньому кармані куртки потерпілого знайшов гаманець, в якому були банківські карти, тоді як під час огляду в суді одежі потерпілого в ній внутрішніх карманів виявлено не було. По-четверте, обвинувачений пояснював, що за допомогою карт потерпілого в банкоматі в магазині «Сільпо» він отримав готівкові кошти, тоді як було встановлено, що з рахунків ОСОБА_16 увечері 15.10.2014 року гроші не зніматись, а самі банківські картки було заблоковано банкоматом. І саме основне те, що механізм нанесення потерпілому ОСОБА_16 тілесного ушкодження, який відтворив обвинувачений на слідчому експерименті, повністю спростований висновками судово-медичних експертиз № 3967 від 28.11.2014 року та №119/к від 12.09.2016 року, а також показаннями експертів ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .

Згідно висновку експерта № 3967 від 28.11.2014 року «смерть ОСОБА_19 наступила от закрытой черепно мозговой травмы, выразившейся закрытым переломом костей свода черепа с центром на затылочной кости справа, кровоизлияниями в мягкие ткани головы, кровоизлияниями над и под оболочки головного мозга» (п.1 висновків). У п.З зазначано, що «возможность возникновения внутричерепной травмы у потерпевшего при его падении с высоты с ударом правой поверхностью головы о преобладающую плоскую поверхность с неровностями на ней, не исключена)), А враховуючи те, що окрім закритої черепно-мозкової травми у потерпілого ОСОБА_16 були виявлені такі тілесні ушкодження, як «кровоизлияния в мягких тканях в лопаточной области слева и справа» (п. 2 висновків), потерпілий був знайдений у підвальному приміщенні, яке обладнано сходами, має плоску бетонну підлогу з нерівностями у вигляді каменів, найбільш вірогідно що закрита черепно-мозкова травма утворилася саме від падіння з висоти власного зросту назад (можливо зі сходині з ударом головою о бетонну підлогу.

У висновку експерта 119/к від 12.09.2016 року зазначено, що комплекс виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_16 вказує на високу їх вірогідність утворення внаслідок падіння.

Допитані експерти Веселовська та ОСОБА_27 категорично спростували факт утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_16 , за обставин, які зазначав під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_6 .

Данні обставини однозначно зазначають, що ОСОБА_6 не були достовірно відомі обставини скоєння кримінального правопорушення відносно ОСОБА_16 , що дає всі підстави вважати що він не скоював злочини, в яких його звинувачують.

А ствердження суду про те, що «... ОСОБА_6 вказав як на місце вчинення злочину сусідній будинок, ... оскільки міг сплутати будинки. ... ОСОБА_6 детально розповів про обставини нападу, які могли бути відомі лише безпосередньому учаснику події Всі ці обставини підтвердились в судових засіданнях дослідженими висновками експертиз, а саме: комісійної судово-медичної експертизи №119/к...» (cтop. 8 абз. 3 вироку) вказує саме на обвинувальний ухил судового розгляду.

Повертаючись до обвинувачення, яке суд вважає доведеним, воно містить посилання на фактичні обставини, які жодним чином не підтверджені дослідженими доказами. Не зрозуміло звідки взагалі суд прийшов до висновку про те, що «... ОСОБА_6 , в той же момент, з метою досягнення злочинної мети, за-допомогою підібраного на місці скоєння злочину каменя.

Внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливість настання смерті ОСОБА_16 , хоча повинен був і міг її передбачити наніс один упар в лобно-тім яму ділянку голови ОСОБА_16 , чим спричинив останньому крововилив в м`які тканини лобно-тімьяно-скроневої ділянки справа, від якого останній впав на землю та від удару об тверду ґрунтову поверхню, тим самим застосувавши насильство, небезпечне для життя та здоров я особи, яка зазнала нападу...».

Логічно виникає питання звідки інформація саме про такий механізм спричинення тілесного ушкодження потерпілому? В первісних показанням ОСОБА_6 по-іншому зазначав про спосіб нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, який в подальшому було спростовано висновком експерта і .показаннями експерта. Свідків вчинення злочину у справі немає. Тому складається враження що суд не намагається об`єктивно розглянути справу, а навпаки («підганяє» обвинувачення під досліджені докази.

Таким чином, обвинувачення яке висунуте ОСОБА_6 не підтверджується об`єктивними доказами, а ґрунтується на припущеннях.

Просить вирок Комунарського районного сулу м. Запоріжжя від 9 березня 2017 року відносно ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора та потерпілу, які просили вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вироком колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.119 та ч.2 ст.187 КК України, та призначити йому наступне покарання за ч.1 ст.119 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі; за ч.2 ст.187 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна. Відповідно до ст.ст. 71,72 КК України до призначеного покарання приєднано частково невідбуте покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2014 року і остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 8 років та 5 днів позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили - залишено тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту фактичного затримання з 22 жовтня 2014 року. Зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 22 жовтня 2014 року по 09 березня 2017 року у співвідношенні 1 день утримання в слідчому ізоляторі за 2 дні покарання. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 8192,49 грн. та моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн., в решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів при проведенні судової експертизи в сумі 3693,20 грн. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 15.10.2014 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись на перехресті вул. Новокузнецька та вул. Гаврилова м. Запоріжжя, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, вступив у змову з невстановленими по кримінальному провадженню особами з метою реалізації свого злочинного наміру. З метою реалізації злочинного наміру ОСОБА_6 та невстановленими особами як об`єкт для скоєння злочину було підібрано ОСОБА_16 , який на той момент слідував з вул. Новокузнецької у бік вул. Автозаводська м. Запоріжжя. Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру ОСОБА_6 та невстановлені особи, діючи з корисливих спонукань, стали переслідувати потерпілого ОСОБА_16 , при цьому, знаходячись біля четвертого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , дочекавшись того моменту, коли потерпілий підійшов у безлюдне місце, здійснили напад на нього, при цьому, з метою виведення потерпілого із рівноваги невстановлена особа нанесла удар кулаком потерпілому ОСОБА_16 в обличчя, а ОСОБА_6 , в той же момент, з метою досягнення злочинної мети, за допомогою підібраного на місці скоєння злочину каменя, внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливість настання смерті ОСОБА_16 , хоча повинен був і міг її передбачити, наніс один удар в лобно-тім`яну ділянку голови ОСОБА_16 , чим спричинив останньому крововилив в м`які тканини лобно-тім`яно-скроневої ділянки справа, від якого останній впав на землю та вдарився головою об тверду ґрунтову поверхню, тим самим застосувавши насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Далі, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на заволодіння чужим майном, взяв потерпілого за верхній одяг та за допомогою фізичної сили затягнув до підвального приміщення вказаного будинку де з внутрішньої кишені карману куртки заволодів майном останнього, а саме: гаманцем в якому знаходились грошові у сумі 27 гривень, дві банківські картки «Приватбанк» та «Промінвестбанк», а невстановлена особа в цей же час з кишені штанів заволоділа мобільним телефоном «Нокія Х1-01», вартістю 250 гривень.
Від удару головою об ґрунтову поверхню внаслідок падіння ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, виражену у закритий перелом кісток склепіння черепа з центром на потиличній кістці справа, крововилив в м`які тканини голови, крововилив над і під оболонки головного мозку, забій головного мозку і ускладнений набряк головного мозку, які в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 06 годині 00 хвилин у відділенні НХО 5 МКЛ «Екстреної та скорої медичної допомоги», по вул. Перемоги в м. Запоріжжя ОСОБА_16 від вищевказаних тілесних ушкоджень помер під наглядом лікарів.
Колегія суддів вважає, що вирок районного суду щодо обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 338 КПК України, суд роз`яснює обвинуваченому, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, після чого відкладає розгляд не менше ніж на сім днів для надання обвинуваченому, його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення. За клопотанням сторони захисту цей строк може бути скорочений або продовжений. Після закінчення цього строку судовий розгляд продовжується.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 349 КПК України, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що після зміни прокурором обвинувачення в суді (т. 4 а.п. 104-108), суд першої інстанції в порушення зазначених вимог закону, не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_6 ,що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, а головне, не надав йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу нового обвинувачення (т. 4 а.п. 109, 116).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що, районний суд грубо порушив права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист, а це є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України, допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є безумовною підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суду належить ретельно перевірити всі доводи апеляції та постановити у справі законне й обґрунтоване рішення.

У зв`язку з чим, колегія суддів не вдається до перевірки винності обвинуваченого ОСОБА_6 , правильності кваліфікації його дій та оцінки інших фактичних обставин кримінального провадження, що впливають на правильність та об`єктивність призначення покарання, а тому в перевірку доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів не входить.

Враховуючи обставини кримінальних правопорушень, зокрема те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше був судимий, колегія суддів, з урахуванням всіх ризиків, вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2017 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів до 24 червня 2018 року включно.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді: