Ухвала іменем україни 12 жовтня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000411, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 17 січня 2017 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Маневичі Маневицького району Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Маневичі Маневицького району Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
яких визнано не винуватими та виправдано за недоведеністю їх вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
виправданих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
законного представника ОСОБА_10 ,

встановив:

у касаційній скарзі прокурор стверджує про незаконність ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яку просить скасувати з призначенням нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своїх вимог указує, що суд апеляційної інстанції не дослідив докази, надані стороною обвинувачення, та безпідставно погодився з висновками місцевого суду про недопустимість таких доказів як: протоколи огляду місця події, висновки трасологічної експертизи, протоколи тимчасового доступу до речей та документів. На думку прокурора, апеляційний суд не надав належної оцінки даним актів ревізій, рапорту старшого уповноваженого СКР Маневрицького РВ УМВС України, показанням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Також прокурор наголошує на тому, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки не містить мотивів визнання апеляційної скарги прокурора безпідставною.

На касаційну скаргу прокурора надійшло заперечення від захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_8 .

Вироком Любешівського районного суду Волинської області від 11 липня 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано не винуватими та виправдано за недоведеністю їх вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 17 січня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, захисників, виправданих, законного представника, які заперечували проти задоволення касаційної скарги сторони обвинувачення, перевіривши матеріали провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Органами досудового розслідування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачувалися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за таких обставин.
У ніч на 04 листопада 2014 року неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою, пошкодивши цеглиною склопакет вхідних дверей магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розміщеного по вул. Незалежності, що в смт Маневичі Маневицького району Волинської області незаконно проникли до вищевказаного приміщення, звідки таємно викрали майно ОСОБА_17 на загальну суму 3049 грн.
У ніч на 08 листопада 2014 року неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою, повторно пошкодивши каменем склопакет вікна магазину, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 незаконно проникли до вищевказаного приміщення, звідки таємно викрали майно ОСОБА_18 на загальну суму 1478 грн і майно ОСОБА_19 на загальну суму 2215 грн.
17 листопада 2014 року близько 04:00 год. та в ніч на 28 листопада 2014 року неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою, повторно за допомогою металевої кочерги та відповідно дерев`яної табуретки, розбили вікно магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , через яке проникли до вищевказаного приміщення, звідки таємно викрали майно ОСОБА_20 на загальну суму 1598 грн 25 коп. і на суму 5832 грн 45 коп. відповідно.
Виправдовуючи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, суд вказав наступне.
Показання потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 підтверджують факт вчинення крадіжок із магазинів в період, зазначений в обвинувальному акті.
Проте, протокол огляду місця події від 04 листопада 2014 року є недопустимим доказом, оскільки прочитати його зміст в ході судового розгляду не виявилося можливим, що унеможливлює встановити наявність чи відсутність слідів вчинення злочину, а також предметів, які вилучалися працівниками міліції.
Одночасно зі змісту протоколів огляду місця події від 08 листопада 2014 року та від 17 листопада 2014 року вбачається, що ці слідчі дії усупереч вимогам статей 233, 237 КПК України були проведені без участі потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_20 відповідно, а також без добровільної згоди на проведення огляду приміщень магазинів їх власників, при цьому стороною обвинувачення не подано до суду ухвал слідчого судді про надання дозволу на проведення огляду приміщень в зазначених потерпілих. Оскільки протоколи огляду місця події від 08 листопада 2014 року та від 17 листопада 2014 року є недопустимими доказами, то висновки трасологічної експертизи №88 від 11 лютого 2014 року під час проведення якої досліджувалися сліди, вилучені при проведенні огляду місця події, також є недопустимим доказами.
Також суд вказав, що стороною обвинувачення не надано беззаперечних доказів вартості викраденого майна у ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , так як проведення ревізій діяльності магазинів відбулося з порушеннями порядку їх проведення, а також без надання первинних документів, які б підтверджували наявність майна в приміщеннях магазинів на момент вчинення злочинів.
При цьому суд визнав недопустимим доказом рапорт старшого уповноваженого СКР Маневрицького РВ УМВС України, в якому вказані номера скетч-карток мобільних операторів, які продавалися в магазинах смт Маневичі, як такого, що складений без добровільного дозволу їх власників і без отримання ухвал слідчого судді.

Окрім того, суд дійшов висновку про порушення права неповнолітнього ОСОБА_5 на захист під час проведення обшуку за місцем проживання останнього, в ході проведення якого він видав картки поповнення мобільного зв`язку, вказавши, що вони з магазину «Наталі», а працівниками міліції було вилучено взуття ОСОБА_5 та склоріз.
Окремо суд констатував порушення права ОСОБА_5 на захист при його затриманні та відібранні пояснень, право ОСОБА_6 на захист при оголошенні йому підозри, ненадання суду документів про продовження строку досудового розслідування та інформації про відкриття стороні захисту матеріалів провадження після повернення прокурору обвинувального акту.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При розгляді кримінального провадження суд касаційної інстанції виходить з фактичних обставин, встановлених судом. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанції в межах касаційної скарги.

Твердження прокурора про порушення апеляційним судом вимог ст. 404 КПК України є надуманими.
Так, як вбачається з технічного запису судового засідання суду апеляційної інстанції прокурор до початку розгляду провадження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечив наявність у нього клопотань.
Разом з цим, апеляційний суд поставив на обговорення клопотання прокурора, заявлене в доповненні до апеляційної скарги, про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні. Заслухавши думки учасників процесу, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання сторони обвинувачення, як немотивованого, оскільки прокурор не вказав, які порушення місцевий суд допустив при дослідженні доказів.

При цьому, прокурор не заперечив, що оголошення підозрюваним про вчинення злочину було вчинено без продовження строку досудового розслідування, з порушенням права ОСОБА_6 на захист. Також сторона обвинувачення не заперечила порушення права ОСОБА_5 при затриманні та наданні ним пояснень, а також того, що при проведенні обшуків за місцем проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 захисники залучені не були, хоча дозвіл проведення цих слідчих дій було надано у зв`язку з встановленням причетності цих неповнолітніх осіб до крадіжки з магазину, вчиненої 8 листопада 2014 року, а також внесенням до ЄРДР даних про ОСОБА_5 як особи, яка підозрюється у вчиненні злочину.
З урахуванням порушення права неповнолітніх на захист при затриманні та проведенні слідчих дій, суд дійшов обґрунтованого висновку про недопустимість доказів, здобутих у результаті їх проведення, у тому числі, у частині надання у присутності свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 пояснень ОСОБА_5 про вчинення ним злочину та експертного дослідження доказів, вилучених при проведення обшуків за місцем проживання неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

У касаційній скарзі прокурор не оскаржує, що рапорт старшого уповноваженого СКР Маневрицького РВ УМВС України, в якому зафіксовані номери скретчкарток, що продавалися в магазинах смт Маневичі, був складений до початку кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 без отримання згоди власників цих магазинів, що потягло визнання недопустимим цього доказу, оскільки фактично було проведено огляд приміщень з порушенням вимог статей 233, 237 КПК України.
Також прокурор не спростував висновок місцевого суду про те, що 08 листопада 2014 року огляд місця події в магазині, де здійснювали підприємницьку діяльність потерпілі ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , був проведений без згоди його власника працівником правоохоронного органу, який перебуває в родинних стосунках з потерпілими, а протокол цієї слідчої дії був підписаний особою, яка в ній участі не брала. При проведенні оглядів місця події від 04 та 28 листопада 2014 року не було вилучено слідів злочину, які б належали ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Окрім того, у касаційній скарзі прокурор не навів доводів на спростування висновків суду про відсутність в матеріалах провадження доказів, які б беззаперечно підтверджували суму збитків, завданих в результаті вчинення злочину, з урахуванням того, що попередні ревізії у ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 проводилися за декілька місяців до вчинення злочину. При цьому за документами неможливо встановити яка кількість скретчкарток була в ОСОБА_17 , потерпілі ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , які підписали довідку по викраденому і акти результатів перевірки цінностей, місцевому суду вказали, що під час проведення ревізій присутні не були.

Оскільки обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, то апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, а місцевий суд ухвалив правильне рішення про виправдання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у зв`язку з недоведеністю їх винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді за апеляцією сторони обвинувачення всіх обставин провадження щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у сукупності та містить обґрунтовані мотиви визнання апеляційної скарги прокурора безпідставною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування оскаржуваного судового рішення у провадженні не встановлено.

Підстав для задоволення касаційної скарги прокурора не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 17 січня 2017 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у суді апеляційної інстанції, - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3