УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/3145/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2017 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,,
засудженого: ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 вересня 2017 року, -
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 вересня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Рішення суду обґрунтовано тим, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_7 просить всебічно переглянути його справу та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення. Посилається на те, що судом при прийнятті рішення не було враховано його позитивні характеристики, те, що він працював, а потім захворів, на даний час він має три стягнення, які погашені в законному порядку, та не має заохочень, оскільки адміністрація виправного центру постійно порушує закони і не заохочує його, постійно обіцяючи. Вказує, що наразі працевлаштований, працює газоелектрозварювальником, отримує заробітну плату, вважає, що довів своє виправлення просить звільнити умовно достроково.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав усі доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 раніше судимий 27 травня 1993 року за ч.1 ст.140 КК України до 1 року виправних робіт з відрахування 20 % заробітної плати в дохід держави; 2) 17 березня 1995 року за ст. 206 ч. 2, 42 КК України до 6 років позбавлення волі; 3) 09 липня 1999 року за ст. 140 ч. 2, 45 КК України до 2 років позбавлення волі; 4) 09 серпня 2001 року за ст. 140 ч. 2, 45 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; 5) 18 листопада 2005 року за ст. 115 ч. 1 КК України до 8 років позбавлення волі.
02 жовтня 2013 року ОСОБА_7 засуджено Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ст. 121 ч. 1 КК України до 6 років позбавлення волі.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 лютого 2016 року зараховано в строк час попереднього ув`язнення з 18 липня 2013 року по 03 грудня 2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 серпня 2Ї16 року, згідно ст. 82 КК України, невідбуту частину строку покарання замінено на 2 роки 6 місяців 7 днів обмеження волі.
Початок строку: 18.07.2013 (для позбавлення волі); початок строку: 31.08.2016 (для обмеження волі); кінець строку: 02.03.2019 року.
З 31 серпня 2016 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в Бердичівському виправному центрі (№ 108). За період відбування покарання характеризується посередньо. Допустив три порушення встановленого порядку відбування покарання, по факту яких було накладено дисциплінарні стягнення, допущені порушення виразились в порушені правил протипожежної безпеки, вживанні спиртних напоїв. Стягнення погашені в законному порядку. Заходи виховного та профілактичною характеру відвідує під контролем, реагує на них не задовільно. На даний час не працевлаштований. Заохочень не має.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні поділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Враховуючи те, що хоча засуджений ОСОБА_7 і відбув певну частину призначеного судом покарання, однак не характеризується як особа, яка за весь час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення. Крім того, слід зазначити, що визначення факту того, чи довела особа своєю поведінкою та ставленням до праці своє виправлення, віднесено до компетенції адміністрації установи, в якій засуджений відбуває покарання, оскільки саме нею здійснюється щоденний нагляд за засудженим та його поведінкою, і саме виходячи з характеристики адміністрації колонії.
На адресу апеляційного суду надійшов лист з якого вбачається, що характеристика на ОСОБА_7 , надана адміністрацією Державної установи «Бердичівський виправний центр №108 на запит спостережної комісії, свідчить про те, що вищевказаний засуджений своєю поведінкою та ставленням до парці не довів свого виправлення. Зокрема, ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, характеризується посередньо, допустив три порушення встановленого порядку відбування покарання, по факту яких було накладено дисциплінарні стягнення, до праці ставиться задовільно, у відношенні до представників адміністрації установи поводить себе зухвало, підтримує стосунки із засудженими негативної спрямованості. Спостережна комісія при виконавчому комітеті Бердичівської міської ради вважає, зам передчасне застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарана.
Пояснення ОСОБА_7 про те, що він працевлаштований, хоча і хворіє, має заробітну плату, не має непогашених стягнень майже рік, та про те, що адміністрації виправного центу навмисно не надає йому заохочень, оскільки він звертався зі скаргами до прокуратури щодо незаконних дій адміністрації, заслуговують на увагу, разом з тим не можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення його клопотання.
Твердження засудженого з приводу порушення адміністрацією колонії його прав та не виплати заробітної плати виходять поза межі розгляду питання умовно-дострокового звільнення та як вбачається з матеріалів справи дані факти перевірялися прокуратурою Житомирської області.
З урахуванням у сукупності всіх обставин, викладених вище, а також великого виховного та запобіжного впливу умовно-дострокового звільнення від відбування покарання як одного з видів заохочення для осіб, засуджених до позбавлення волі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 537, 539 КПК України колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 вересня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, - без зміни.
Ухвала набирає чинності негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: