Провадження № 11-кп/792/9/18
Справа № 688/2278/15-к Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретарів
судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілого ОСОБА_11 ,
законного
представника
потерпілого ОСОБА_12 ,
представника
потерпілого ОСОБА_13 ,
представника служби
в справах дітей
виконкому
Шепетівської міської
ради ОСОБА_14 ,
захисника ОСОБА_15 ,
обвинуваченого ОСОБА_16 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні, в тому числі в режимі відеоконференцзв`язку, в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 22 серпня 2013 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_16 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2016 року,-
В с т а н о в и л а:
Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2016 року
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Уссурійськ Приморського краю Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта незакінчена вища, студента Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій ім. С.З.Гжицького, не одруженого, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_16 звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік.
На підставі п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_16 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Постановлено стягнути з ОСОБА_16 на користь потерпілого ОСОБА_11 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Постановлено стягнути з ОСОБА_16 на користь ОСОБА_12 10335 грн. 66 коп. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_11 .
В позові ОСОБА_12 до ОСОБА_16 про стягнення моральної шкоди відмовлено.
Постановлено стягнути з ОСОБА_16 на користь Шепетівської районної державної адміністрації для зарахування в районний бюджет для перерахування комунальному закладу Шепетівської районної ради - «Шепетівська центральна районна лікарня» 1983 грн. 08 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_11 .
Постановлено стягнути з ОСОБА_16 на користь Рівненської ЦМЛ 1385 грн. 20 коп. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_11 .
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_16 не обирався.
За вироком суду, 25 травня 2012 року близько 14 години 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_16 , перебуваючи поблизу атракціону «Веселі гірки» у міському парку культури та відпочинку ім. Калініна, що по вул. Героїв Небесної Сотні в м. Шепетівка, з мотивів раптово виниклих внаслідок образ на його та адресу його знайомих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно, під час суперечки з неповнолітнім ОСОБА_11 , наніс йому один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді щелепно-лицьової травми: синця навколо правого ока, осколкового перелому правої носової кістки із незначним зміщенням уламка вліво, перелому верхньої щелепи справа в ділянці передньої стінки гайморової пазухи, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, та забиту рану в ділянці лівої половини носа, яка відноситься до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_16 , як вбачається з її змісту, просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 122 КК України на ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., в частині цивільного позову зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої на користь потерпілого ОСОБА_11 , до 300 грн., в решті позову відмовити. Вважає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що під час судового розгляду доведено, що він ОСОБА_11 наніс лише один удар кулаком правої руки в ділянку лівої половини носа, внаслідок чого спричинив легкі тілесні ушкодження, в провадженні відсутні будь-які належні та допустимі докази в підтвердження висновків суду щодо спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень середньої тяжкості нанесенням одного удару. Зазначає, що суд першої інстанції не дав оцінки доказам в провадженні, при наявності суперечливих доказів, в висновку суду не вказав, чому відкидає одні докази та приймає до уваги інші, відтак вирок суду не відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримання доводів апеляційної скарги, також просять визнати обвинуваченого невинуватим в спричиненні потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, представника служби в справах дітей, який покладався на розсуд суду; потерпілого, його законного представника та представника потерпілого, які заперечували проти поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обгрунтованість вироку суду, провівши повторне дослідження доказів в суді апеляційної інстанції в зв`язку з їх неповним дослідженням судом першої інстанції, допитавши експертів ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_16 підлягає частковому задоволенню, вирок суду в частині засудження обвинуваченого за спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості - скасуванню, з закриттям провадження в справі на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України; в частині спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень - дії

ОСОБА_16 слід перекваліфікувати на ч.1 ст. 125 КК України, з закриттям провадження в цій частині на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, також підлягає скасуванню вирок суду в частині вирішення цивільних позовів про стягнення коштів з обвинуваченого, з залишенням їх без розгляду з наступних підстав.

Як видно з вироку суду, за наслідками розгляду зміненого обвинувачення під час останнього судового розгляду справи судом першої інстанції (т.3 а.м.к.п. 138-141), ОСОБА_16 , який на той час був неповнолітнім, було засуджено за те, що той 25 травня 2012року близько 14год. 30хв., перебуваючи поблизу атракціону «Веселі гірки» у міському парку культури та відпочинку ім. Калініна, що по вул. Героїв Небесної Сотні в м. Шепетівці з мотивів раптово виниклих внаслідок образ на його та адресу його знайомих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно, під час суперечки з неповнолітнім ОСОБА_11 наніс йому один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді щелепно-лицьової травми: синця навколо правого ока, осколкового перелому правої носової кістки із незначним зміщенням уламка вліво, перелому верхньої щелепи справа в ділянці передньої стінки гайморової пазухи, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, та забиту рану в ділянці лівої половини носа, яка відноситься до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та такі його дії судом кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у

ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, як видно з вироку суду, виходив з тих обставин, що під час судового розгляду стороною обвинувачення було доведено, а судом встановлено, що зазначені в обвинувальному акті тілесні ушкодження середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження були заподіяні обвинуваченим одним ударом кулака в ділянку обличчя (при цьому в вироку суд не зазначив, в яку саме ділянку обличчя був нанесений удар потерпілому, ухилився від встановлення та зазначення таких обставин і прокурор при викладі обставин вчинення кримінального правопорушення, в тому числі і в зміненому обвинувальному акті), та що в ході судового слідства жоден з допитаних свідків, потерпілий не вказали, що потерпілому під час конфлікту було нанесено більше одного удару. Зокрема, згідно висновків суду першої інстанції, свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ,
ОСОБА_25 показали суду, що бачили як обвинувачений наніс потерпілому один удар кулаком правої руки в область носа зліва. Свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 показали, що хоч і не бачили самого удару обвинуваченого, однак відразу після нанесення такого потерпілому побачили, як з його носа йшла кров, а свідок ОСОБА_28 показав, що чув ще й звук удару, коли найближче до потерпілого перебував обвинувачений. Вказані свідки бачили в потерпілого розрив лівого крила носа. Свідок ОСОБА_21 , ствердив суду, що ногою в обличчя потерпілого ніхто не бив, стверджує, що потерпілому був нанесений лише один удар в обличчя обвинуваченим кулаком правої руки. Свідок ОСОБА_25 показав, що після нанесення потерпілому удару обвинуваченим бачив в останнього кров на зап`ясті, та жоден з свідків не показав, що потерпілого били інші особи. Вказані обставини, на переконання суду першої інстанції, повністю узгоджувались з показаннями потерпілого, висновком судово-медичної експертизи №73 від 22.10.2012року щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень, їх кількості та локалізації, можливості спричинення таких ударом кулаком неозброєної руки.
Однак з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може в зв`язку з невідповідністю таких висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Також за змістом п.2 ч.3 ст. 374 КПК України в мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою суд повинен зазначати, зокрема, мотиви неврахування окремих доказів. Як видно з запису фіксування судового засідання судом першої інстанції частина показань свідків, що мали суттєве значення для вирішення справи, не знайшла свого відображення в вироку, тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого з цього приводу знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_16 відмовився від надання показань, просив визнати його винним у спричиненні потерпілому легких тілесних ушкоджень - забитій рані в ділянці лівої половини носа, визнавши факт нанесенням ним одного удару потерпілому в ліву частину обличчя, вказуючи, що від такого удару тілесні ушкодження середньої тяжкості спричинені бути не могли, під час досудового слідства та неодноразових судових розглядів в судах першої інстанції вказував, що такий удар був спричинений потерпілому кимось іншим, нанесений удар ногою, коли потерпілий утримував обвинуваченого за шию та вони нагнулись.
Допитаний під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_11 вказував, що обвинувачений ОСОБА_16 наніс йому удар кулаком правої руки в ліве крило носа, після чого потерпілий обхопив обвинуваченого рукою за шию, вони нахилились до землі на відстань 80-90см. Такі ж показання потерпілий давав і під час розгляду справи в суді першої інстанції. Також, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, потерпілий вказував, що під час того, як він з обвинуваченим нахилились, потерпілому хтось з компанії обвинуваченого наносив удари по спині та потилиці. Дослідивши всі докази в сукупності, апеляційний суд критично оцінює твердження потерпілого, що виявлені в нього тілесні ушкодження середньої тяжкості були спричинені внаслідок удару кулаком в ділянку лівої частини носа обвинуваченим, позаяк такі твердження спростовуються сукупністю досліджених під час апеляційного розгляду доказів.
Допитані під час апеляційного розгляду експерти ОСОБА_19 , ОСОБА_18 пояснюючи висновки експертизи №73 від 22 жовтня 2012року, вказували, що, зокрема перелом на рівні правої гайморової пазухи та носової кістки зі зміщенням утвореного кісткового відламку в сторону пазухи, міг бути спричинений ударом, який спричинив такі ушкодження, що був спрямований спереду назад та справа наліво, про що свідчить викривлення перетинки носа вліво; удар мав би бути спрямований в праву частину обличчя потерпілого, при цьому мав бути сильний удар; вказували, що малоймовірним є спричинення вищевказаних тілесних ушкоджень за механізмом, про який вказував потерпілий - від удару в ліву частину носа.
Допитана під час апеляційного розгляду експерт ОСОБА_20 також підтвердила та пояснила висновки комісійної судово-медичної експертизи №460/13 від 12 грудня 2014року, з якою погоджується колегія суддів, згідно з якими виявлені в потерпілого тілесні ушкодження середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження ( які і були покладені в основу обвинувального висновку прокурором) найбільш ймовірно утворились від окремих травматичних дій в відповідні ділянки обличчя. При цьому експерт також вказувала, що виявлені тілесні ушкодження середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження, зважаючи на локалізацію отриманих тілесних ушкоджень, їх характер, не давали експертам підстав вважати, що вони є наслідком одного удару, нанесеного в ліву половину обличчя потерпілого, а також малоймовірним є утворення таких тілесних ушкоджень від однієї травмуючої дії.
При цьому апеляційний суд вважає необхідним зауважити, що, покладаючи в основу доведеності вини дані висновку комісійної судово-медичної експертизи №73 від 22 жовтня 2012року, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку, вказуючи про свої висновки щодо їх узгодження з показаннями потерпілого, посилається навіть на ті тілесні ушкодження, які, як видно з даних зміненого обвинувального акту, не були розмежовані за тяжкістю, також не інкримінувались обвинуваченому, зокрема, струсу мозку. (Обвинуваченому згідно обвинувального акту інкримінувались лише спричинення тілесних ушкоджень, які були встановлені та розмежовані за тяжкістю саме даними висновку комісійної судово-медичної експертизи №460/13 від 12.12.2014року).
Погоджуючись з такими висновками експертизи №460/13 від 12.12.2014року апеляційний суд враховує показання експерта ОСОБА_20 , дані цього висновку про відсутність в провадженні даних, які б свідчили про сполучену травму, зважаючи також в зв`язку з цим на відсутність в висновку експертизи №73 від 22 жовтня 2012 року даних про розмежування тілесного ушкодження в виді забитої рани лівої половини носа, показання всіх трьох експертів з приводу механізму спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості нанесенням удару в праву половину обличчя потерпілому, локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, визначених в висновку експертизи №460/13 від 12.12.2014року, відтак висновки суду першої інстанції про наявність беззаперечних підстав для покладення в основу доведеності вини ОСОБА_16 даних висновків експертизи №73 від 22.10.2012року щодо сполученої травми та утворення виявлених ушкоджень внаслідок однієї травмуючої дії, не можуть бути враховані. Також, враховуючи, що перенісся потерпілого неушкоджене, враховуючи показання експертів з цього приводу, колегія суддів приходить до висновку, що удар не був спрямований прямо в перенісся потерпілого.
Факт нанесення обвинуваченим одного удару в ліву частину носа в день та час, зазначений в обвинувальному акті, під час апеляційного розгляду підтверджували як обвинувачений і потерпілий, так і свідки очевидці ОСОБА_26 , ОСОБА_22 ; свідки ОСОБА_27 . ОСОБА_28 в апеляційному суді підтверджували факт конфлікту між двома компаніями, вказували, що не бачили самого моменту нанесення удару потерпілому. Свідок ОСОБА_26 вказував, що потерпілому був нанесений один удар кулаком в ліву частину обличчя, його оточила компанія хлопців з компанії обвинуваченого та били, руками та ногами, в які частини тіла, сказати не може, а кров на потерпілому свідок побачив після завершення бійки. Свідок ОСОБА_21 бачив удар правою рукою обвинуваченим в область носа, в яку частину саме носа чітко сказати не може, після отримання удару потерпілий закривався руками, бачив, що потерпілого обступили з трьох сторін, били, і тому числі і ногами, однак яку кількість ударів та в які ділянки приходились удари, та чи всі досягли цілі, повідомити не може, позаяк в цей час свідку теж наносились удари(в суді першої інстанції вказував,підтвердивши це в апеляційному суді, що бачив направленість руху чиєсь ноги в напрямку обличчя потерпілого, який в цей час закривав обличчя руками, однак чи досяг удар цілі, не може сказати). ОСОБА_23 теж не вказував, куди точно прийшовся удар потерпілому, свідок ОСОБА_24 під час судового засідання в суді першої інстанції вказував, що удар нанесений був ближче до носа, в ліву сторону обличчя; ОСОБА_25 теж вказував, що не бачив самого моменту нанесення удару. Свідок ОСОБА_22 вказував, що після отримання удару в ліву частину обличчя потерпілий відвернувся, тому свідок міг всього не бачити, не виключав можливості нанесення інших ударів. Свідки ОСОБА_27 , ОСОБА_25 в суді першої інстанції вказували, зокрема, що в них була обмежена видимість конфлікту.
Показання самого потерпілого про те, що йому були нанесені також і удари по спині та потилиці після того, як він схопив обвинуваченого за шию та нагнувся, свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_21 , ОСОБА_28 , які підтверджували, що потерпілого обступила група хлопців з компанії обвинуваченого, при цьому свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_26 вказували, що бачили нанесення ударів руками та ногами, ОСОБА_28 підтверджував факт нанесення також ударів по спині друзями обвинуваченого, конфлікт припинився, коли потерпілого витягли з натовпу друзів обвинуваченого, а також враховуючи показання вищевказаних свідків, що всі вони не повністю спостерігали за розвитком всього конфлікту від початку до кінця, зважаючи на обмежену оглядовість, спростовують висновки суду першої інстанції в вироку, що потерпілого після отримання ним удару в ліву частину обличчя більше ніхто нікуди жодного разу не вдарив (що було покладено судом першої інстанції в обґрунтування своїх висновків на спростовування доводів обвинуваченого, який вказував, що потерпілому ще кимось був нанесений удар ногою в обличчя). Показання свідків з компанії обвинуваченого ( ОСОБА_25 , ОСОБА_22
ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ), як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, про те, що потерпілого, крім обвинуваченого більше ніхто жодного разу не вдарив, апеляційний суд вважає сумнівними, які спростовуються показаннями як самого потерпілого(про нанесення йому ударів і по спині, і по потилиці), так і свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 ) Зважаючи, що в свідків з компанії обвинуваченого є підстави замовчувати такий факт (позаяк удар в праву частину обличчя потерпілому міг бути нанесений лише кимось з друзів обвинуваченого, а обвинувачений не міг нанести другого удару, зважаючи, що він був утримуваний в цей час потерпілим), апеляційний суд вважає такі їх показання такими, що не відповідають дійсності в тій частині, що потерпілого того дня взагалі більше ніхто з їх компанії жодного разу не вдарив, в тому числі і в обличчя. Також друзі потерпілого вказували, що могли не бачити всього конфлікту через обмежену оглядовість, та декого з них в цей час теж били друзі обвинуваченого.
Показання в суді батька потерпілого ОСОБА_29 , який не був очевидцем події, а про обставини побиття сина йому стало відомо зі слів сина - ОСОБА_11 , не дають підстав прийти до інакших висновків.
Факт нанесення потерпілому удару в ліву частину обличчя підтверджується даними протоколів відтворення обстановки та обставин події від 06.09.2012року, згідно якого потерпілий ОСОБА_30 вказував, в тому числі на місці злочину, яким чином ОСОБА_16 наніс йому удар кулаком правої руки в обличчя в область носа спереду зліва, від 06.10.2012року, згідно якого свідок ОСОБА_21 на місці злочину вказував, як ОСОБА_16 наніс удар кулаком правої руки в область носа потерпілому ОСОБА_11 ,
Вказані обставини, в сукупності, дають підстави апеляційному суду вважати, що під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду, стороною обвинувачення було доведено, що внаслідок одного удару, який був нанесений потерпілому обвинуваченим в ліву частину обличчя, ОСОБА_31 були спричинені легкі тілесні ушкодження в вигляді забитої рани в лівій половині носа, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 125 КК України.
Однак, зважаючи на ті обставини, що обвинувачений на час вчинення цього правопорушення, не досяг віку настання кримінальної відповідальності (суб`єктом злочину, передбаченого ст. 125 КК України, може бути особа, що досягла шістнадцятирічного віку), вимоги апеляційної скарги про призначення обвинуваченому ОСОБА_16 покарання за цією статтею в виді штрафу, не грунтуються на законі; апеляційна скарга обвинуваченого в цій частині підлягає частковому задоволенню, вирок суду в цій частині слід змінити, дії ОСОБА_16 в цій частині слід перекваліфікувати на ч.1 ст. 125 КК України(як умисне легке тілесне ушкодження), провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Зібрані та досліджені апеляційним судом докази не дають підстав вважати, що спричинені тілесні ушкодження у вигляді щелепно-лицьової травми: синця навколо правого ока, осколкового перелому правої носової кістки із незначним зміщенням уламка вліво, перелому верхньої щелепи справа в ділянці передньої стінки гайморової пазухи, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, були спричинені саме обвинуваченим ОСОБА_16 , за обставин, на які вказувала сторона обвинувачення, якою такі обставини під час апеляційного розгляду доведені не були, висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, тому вирок суду в частині засудження ОСОБА_16 за вищевказані тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілому слід скасувати, з закриттям провадження в цій частині обвинувачення за ч.1 ст. 122 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з недоведеністю, що дане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
З врахуванням викладеного, на підставі ч.3 ст. 129 КПК України, в зв`язку з закриттям провадження в справі за відсутності в діях обвинуваченого складу правопорушення, а також непричетності його до вчинення кримінального правопорушення, цивільні позови про стягнення з потерпілого коштів підлягають скасуванню, з залишенням їх без розгляду.
Інші підстави для скасування чи зміни вироку суду, зважаючи на межі поданої апеляційної скарги, відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_16 задовольнити частково.
Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2016 року відносно ОСОБА_16 змінити. Перекваліфікувати дії ОСОБА_16 в частині заподіяння потерпілому ОСОБА_11 забитої рани в ділянці лівої половини носа на ч. 1 ст. 125 КК України, кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України закрити, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2016 року в частині засудження ОСОБА_16 за ч. 1 ст. 122 КК України (спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я) скасувати, кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Цей же вирок в частині стягнення з ОСОБА_16 на користь потерпілого ОСОБА_11 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди, стягнення з ОСОБА_16 на користь ОСОБА_12 10335 грн. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_11 , стягнення з ОСОБА_16 на користь Шепетівської районної державної адміністрації для зарахування в районний бюджет для перерахування комунальному закладу Шепетівської районної ради «Шепетівська центральна районна лікарня» 1983 грн. 08 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_11 , стягнення з ОСОБА_16 на користь Рівненської ЦМЛ 1385 грн. 20 коп. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_11 скасувати.
Цивільні позови ОСОБА_11 до ОСОБА_16 про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_12 до ОСОБА_16 про стягнення витрат на лікування, Шепетівського міжрайонного прокурора в інтересах районної державної адміністрації до ОСОБА_16 про стягнення витрат на лікування та Шепетівського міжрайонного прокурора в інтересах Рівненської ЦМЛ до ОСОБА_16 про стягнення витрат на лікування залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.
Судді /підписи/
З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .