печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3389/18-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2018 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах Фізичної особи -підприємця ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді із клопотанням в інтересах ФОП « ОСОБА_4 » про скасування арешту, яке підтримала під час розгляду, вказуючи наступне. 30 листопада 2017 року Печерський районний суд м. Києва, суддя ОСОБА_5 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання Прокурора відділу Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України молодшого радника Юстиції ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001981 від 21.06.2017 р., винесла ухвалу, якою задовольнила клопотання, наклала арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках ФОП « ОСОБА_4 », що відкриті та обслуговуються в ПАТ КБ «ПриватБанк» які знаходяться на рахунках № НОМЕР_1 (українська гривня), № НОМЕР_2 (українська гривня), № НОМЕР_3 (українська гривня), відкриті в ПАТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299 за адресою вул. Грушевського, 1 Д в м. Києві), що належить ФОП « ОСОБА_4 », (код НОМЕР_4 ).
При розгляді даного питання слідчий суддя не викликав у судове засідання представника ФОП « ОСОБА_4 », як власника майна (грошових коштів на рахунках), у відповідності зі ст. 172 КПК України, чим позбавив заявника гарантованого Конституцією України право на захист та недоторканість майна. Таким чином, суд незаконно виніс ухвалу про арешт майна, обмеживши право власності ФОП « ОСОБА_4 » чим грубо порушив ст. 9, 16 КПК України.
Так, згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково
Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Відповідно до норм діючого КПК України, а саме ст. 170, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально- правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Враховуючи положення вищевказаної статті, звертаємо увагу суду на той факт що жодного представника ФОП « ОСОБА_4 », як власника грошових коштів, наявних на рахунках у банківській установі, не було визнано підозрюваним чи обвинуваченим, ФОП « ОСОБА_4 » не має будь-якого процесуального статусу у вищенаведеному кримінальному провадженні №0001981 від 21.06.2017р., а отже застосування арешту до майна даного ФОП « ОСОБА_4 », в тому числі до грошових коштів на рахунках, є безпідставним та необгрунтованим.
Також, відсутність права суду застосовувати такій захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна до осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими, або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, або обвинуваченого визначена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 року (далі - Узагальнення).
Зокрема, в п. 2 розділу 2.6 вказаного Узагальнення зазначено, що відносно осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК. повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи вказане, навіть якщо допустити про достатність підстав вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, слідчий суддя не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.
В даному випадку підозра будь-якій особі не пред`являлась, обвинувальний акт до суду не направлявся, а тому відсутні підстави застосовувати такий захід забезпечення як арешт майна.
Стосовно невідповідностей, допущених при розгляді клопотання слідчого та прокурора та накладенні арешту, варто вказати наступне.
Суд поверхнево дослідив підстави та докази, якими обгрунтовано клопотання слідчого, прокурора про накладення арешту, в результаті чого, всупереч статті 132 КПК України, було застосовано захід забезпечення кримінального провадження та обгрунтованої потреби, що виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи. Окрім того наклавши арешт на майно юридичної особи, щодо якої не здійснюється кримінальне провадження та така особа не є учасником кримінального процесу,суд грубо порушив право власності даної особи.
Зокрема, в ухвалі зазначено, що Слідчий вказує, що кошти отримані внаслідок незаконної діяльності службовими особами Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України в період 2016-2017 років ОСОБА_7 , спільно з своїми заступниками, організували закупівлю різного роду обладнання для потреб ДВТС та забезпечили участь та перемогу у ціх закупівлях підконтрольних ОСОБА_7 суб`єктів господарювання, а саме: ТОВ «Інтертрейд- Україна Лімітед-) ПП «НВП Експертні системи» (), ФОП ОСОБА_4 та ПП «Інжбудторг» () В подальшому, вище вказані підконтрольні суб`єкти підприємницької діяльності частину отриманих від закупівель коштів перераховували на розрахунки ТОВ «БІВІДЖІ ГРУП», при цьому жодного доказу чи документу, який би підтверджу вав доводи слідчого зазначеного в Ухвалі слідчого судді не наведено. .
Отримані в ході вказаної злочинної діяльності кошти, за вказівкою ОСОБА_7 , з метою оприбуткування та подальшого привласнення на інші суб єкти господарської діяльності.
Для спростування вказаних тверджень зазначаємо, що ФОП « ОСОБА_4 », не підконтрольне з жодній із наведених в ухвалі юридичних та фізичних осіб, жодна з цих юридичних осіб не пов`язана відносинами контролю із ФОП « ОСОБА_4 », жоден із яких підприємств не має часток у власності зазначених в Ухвалі суб`єктів господарювання. Чим саме керувались слідчий та прокурор, зазначаючи, що ФОП « ОСОБА_4 », підконтрольне ОСОБА_7 не зрозуміло, так як жодних підтверджуючих документів не надано й не може бути надано оскільки їх фактично не існує і де-юре не може існувати.
При цьому в Ухвалі Суду відсутні обгрунтування та пояснення слідчого, що саме та за якими критеріями стало підставою таких висновків, які передчасно та безпідставно продублював суд в Ухвалі, а також чим підтверджується те, що ФОП « ОСОБА_4 »,займався оприбуткуванням коштів для подальшого привласнення, як зазначає в своїй ухвалі Суд. Аналізуючи текст Ухвали суду, дані твердження слідчого грунтуються виключно на його особистих міркуваннях та не підтверджуються в порядку та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України.
На противагу вказаному, варто зазначити, що ФОП « ОСОБА_4 », є суб`єктом господарювання, що зареєстроване у відповідності до вимог чинного законодавства України . ФОП « ОСОБА_4 »,здійснює господарську діяльність у відповідності з дотриманням норм чинного законодавства України будь-яку іншу діяльність яка заборонена законом ФОП « ОСОБА_4 », не здійснює, своєчасно та в повному обсязі здійснює сплату всіх передбачених чинним законодавством податків та зборів. Дана інформація підтверджується відповідною довідкою.
ФОП « ОСОБА_4 », має господарські відносини з десятками контрагентів.
В Ухвалі суду зазначено, що слідчий вказує, що кошти отримані внаслідок незаконної діяльності, при цьому не зазначається яким чином ФОП « ОСОБА_4 » має відношення до Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України й чим саме це підтверджується, і не законної діяльності кого саме й від кого.
По-перше, ФОП « ОСОБА_4 », відповідно до вимог чинного законодавства України юридична особа проводить розрахунки з контрагентами виключно в безготівковій формі з дотриманням норм чинного законодавства. Щодо розрахунків з клієнтами ФОП « ОСОБА_4 », то всі вони здійснюються у відповідності до вимог чинного законодавства.
Чим саме слідчий обґрунтовує та якими документами він підтверджує начебто отримані висновки досудового розслідування в Ухвалі суду не зазначається..
В Ухвалі суду зазначено, що арешт накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів.
Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Проте, банківські рахунки та видаткові операції по рахунках не відноситься до майна або майнових прав.
Частиною 3 ст. 170 КПК України вказано, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В Ухвалі суду не зазначено, які саме грошові кошти ФОП « ОСОБА_4 » підпадають під вичерпні, необхідні або достатні ознаки, визначені статтею 98 КПК України. Не надано жодних доказів того, які саме грошові кошти ФОП « ОСОБА_4 » набуті злочинним шляхом, які ознаки сліди кримінального правопорушення вони містять.
Грошові кошти, є специфічним майном, яке не може мати індивідуальні ознаки. На відміну від банкнот. Проте, грошові кошти можуть бути предметом арешту виключно в випадках, коли вони підпадають під вимоги, визначені статтею 98 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обгрунтування необхідності арешту майна;
перелік і види майна, що належить арештувати;документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Водночас із цим, в ухвалі суду про накладення арешту на рахунки ФОП « ОСОБА_4 » не зазначено про те, яким чином всі грошові кошти, що перебувають на рахунках ФОП « ОСОБА_4 » можуть виступати, як речовий доказ по кримінальному провадженню порушеного проти посадових осіб Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України, які саме та в якому розмірі грошові кошти ФОП « ОСОБА_4 » можуть бути як речовий доказ по кримінальному провадженню, яке розпочате, ще 2017 році з урахуванням того,що ФОП « ОСОБА_4 » проводить десятки банківських операцій по списанню грошових коштів з рахунку на виконання свої господарських зобов`язань відповідно до вимог чинного законодавства України.
Суд, при задоволення клопотання про накладання арешту на рахунки ФОП « ОСОБА_4 », не звернув увагу та не врахував розмір шкоди, що наноситься ФОП при застосуванні арешту.
Крім іншого, згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1 правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3і) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Очевидно, що при винесенні ухвали суду від 30.11.2017р. суд не дотримався вищенаведених положень кримінально-процесуального законодавства, й накладаючи арешт не врахував чи достатньо наданих прокурором доказів для того, щоб встановити обставини на які посилається слідчий; взагалі не дослідив питання розміру можливої конфіскації майна або розміру можливої шкоди для третіх осіб та не дотримався принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Прокурор Генеральної прокуратури України за клопотанням якого було накладено арешт в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду повідомлявся належним чином.
Вислухавши адвоката, вивчивши матеріали клопотання про накладення арешту, та матеріали додані до клопотання про його скасування, слід дійти наступного висновку.
Згідно ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів часників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та упередженого розслідування і судового розгляду.
Відповідно до частини 1 статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно частини 1 статті 16 КПК України передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений нього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними приндипами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна віднесено до заходів забезпечення кримінального провадження, тому, для накладання арешту на майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обов`язково повинна бути наявна обґрунтована підозра. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручаюся у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Викладені заявником доводи та додані до клопотання матеріали, які в силу відсутності заявника під час вирішення клопотання слідчого не були предметом вивчення слідчим суддею, переконують в необґрунтованості накладеного арешту. Також слід звернути увагу на те, що з часу застосованого заходу орган досудового розслідування не визначив розмір збитків, можливо завданих кримінальним правопорушенням, яке розслідується. В свою чергу само по собі накладення арешту на рахунки суб`єкта підприємницької діяльності може призвести до негативних наслідків пов`язаних із здійсненням поточної діяльності. Отже в даному випадку враховуючи вимоги розумності та співрозмірності обмеженого права та наслідки застосованого заходу з фабулою кримінального правопорушення, яке розслідується, слід дійти висновку про необхідність скасування застосованого заходу.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 174,309 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
скасувати арешт, накладений на грошові кошти, які знаходяться в безготівкових рахунках № НОМЕР_1 (українська гривня), № НОМЕР_2 (українська гривня), № НОМЕР_3 (українська гривня), які відкриті в ПАТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299 за адресою вул. Грушевського,1 Д в м. Києві), що належить ФОП « ОСОБА_4 », (код НОМЕР_4 ) згідно ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, ОСОБА_5 , від 30 листопада 2017 року по справі №757/72075/17-к; Ухвала оскарженню не підлягає. Слідчий суддя ОСОБА_1