Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

18 квітня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 2 квітня 2018 року,

у с т а н о в и в :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.04.2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, відмовлено.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просив зобов`язати слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 та/або інших слідчих, які здійснюють досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0003060, повернути йому тимчасово вилучене 29.11.2017 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно.

Свої вимоги мотивував тим, що вилучене під час обшуку належне йому майно у відповідності з положеннями ст.168 КПК України є тимчасово вилученим, а тому згідно з ч.5 ст.171 КПК України клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після його вилучення, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. Ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва від 31.01.2018 року, 14.02.2018 року у задоволенні клопотань слідчого та прокурора про арешт цього майна було відмовлено. Оскільки згідно з ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення його особі, частину майна йому повернуто, а решту визнано речовим доказом, що не звільняє від обов`язку його повернення, вважав, що слідчий вчинив бездіяльність.
Слідчий суддя, встановивши відсутність підстав стверджувати, що майно, яке просив повернути ОСОБА_3 , не входить до переліку речей і документів, на відшукання яких слідчим суддею надавався дозвіл в ухвалі про дозвіл на обшук, у задоволенні скарги відмовив.
На вказане рішення адвокат ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою визнати бездіяльність слідчого протиправною та зобов`язати слідчого повернути ОСОБА_3 тимчасово влучене майно згідно з переліком.

Обґрунтовуючи право на апеляційне оскарження, стверджує, що КПК України не містить прямої заборони оскарження ухвали про відмову в задоволенні скарги, поданої в порядку, визначеному ст.303 КПК України. Також посилається на закріплену в Конституції України основну засаду судочинства забезпечення права на апеляційний перегляд справи, гарантоване Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд, практику національних судів та Європейського суду з прав людини тощо.

_________________________________________
Справа № 11-сс/796/2306/2018
Категорія: ст.303 КПК України
Слідчий суддя: ОСОБА_5
Вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи № 757/9375/18-к (провадження № 1-кс-11513/18), вважаю, що підстави для відкриття апеляційного провадження відсутні.
Згідно з ч.3 ст.392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 309 КПК України встановлено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Згідно з ч.3 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Отже, ухвала слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого за наслідками її розгляду по суті, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, про що і зазначено в її резолютивній частині.
Посилання в апеляційній скарзі на забезпечення права на апеляційний перегляд відповідно до Конституції України є слушними, однак кожному гарантується право на таке оскарження у порядку та у спосіб, передбачений законом. Що стосується постанови Верховного Суду України від 11.02.2016 року у справі № 5-331кс15, рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 року № 11-рп/2007, то викладені в них висновки вирвані з основного контексту, і вони стосуються рішень, які перешкоджають подальшому провадженню в справі, до яких оскаржена ОСОБА_2 ухвала слідчого суді не відноситься.
Відповідно до вимог ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Таким чином у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді належить відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.399 КПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 2 квітня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Апеляційного
суду міста Києва ОСОБА_1