АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року,

за участі: прокурора представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_8 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 до постановления у кримінальному провадженні кінцевого рішення, шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, передачі в управління, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки прокурором було обґрунтовано правову підставу для арешту майна, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора та може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням про арешт майна.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Щодо строків апеляційного оскарження, ОСОБА_5 зазначає, що в судове засідання для розгляду клопотання прокурора її не викликали, а копію ухвали слідчого судді її представником отримано 15 серпня 2017 року.
Автор апеляційної скарги вважає, що слідчий суддя вирішуючи питання про арешт майна, повинен був попередити ОСОБА_5 про розгляд клопотання прокурора та надати можливість прийняти участь при його розгляді, надати документи та пояснення.
Зазначає, що спірна квартира була придбана ОСОБА_5 на прилюдних торгах, які відбулись 08 грудня 2006 року, в АДРЕСА_2 , згідно з рішенням державного виконавця ДВС України в Солом`янському районі м. Києва ОСОБА_9 . Продаж спірної квартири здійснювався на підставі виконавчого листа № 2-3389 від 26 червня 2003 року, який виданий на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_10 на користь АКБ «Мрія» 7099 доларів 89 центів США та 352 грн. За результатами торгів ОСОБА_5 була визнана переможцем, про що державним виконавцем був складений Акт про продаж нерухомого майна з прилюдних торгів, затверджений 22 грудня 2006 року та сьогодні відсутні будь-які рішення компетентних органів, щодо незаконності придбання вказаної квартири.
Посилається автор апеляційної скарги і на те, що на час розгляду клопотання прокурора в Солом`янському суді м. Києва по кримінальному провадженню, порушеному в листопаді 2015 року, нікому про підозру не повідомлено, а тому накладення арешту на майно є передчасним.
З огляду на зазначене ОСОБА_5 вважає, що у слідчого судді не було достатніх підстав, щодо обмеження останньої в праві власності на кв. АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді, думку представника на підтримку доводів апеляційної скарги і необхідності задоволення її в повному обсязі, доводи прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги і заперечення на неї, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно було розглянуто судом у відсутність власника майна та його представника, рішення слідчого судді представником ОСОБА_5 отримано лише 15 серпня 2017 року, а тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропущений.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого18 листопада 2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000182, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20 січня 2015 року державним реєстратором ОСОБА_11 до ДРРП на нерухоме майно внесено відомості, про перехід права власності на кв. АДРЕСА_1 від ОСОБА_10 до ОСОБА_5 . Підставою для вчинення зазначеної реєстраційної дії згідно з інформаційною довідкою з ДРРП на нерухоме майно № 85000355 від 13 квітня 2017 року є дублікат свідоцтва, серія № НОМЕР_1 від 05 листопада 2014 року.
В ході допиту ОСОБА_10 встановлено, він з 2001 року являється власником кв. АДРЕСА_1 , де по теперішній час проживає зі своєю родиною. Так, у листопаді 2015 року перебуваючи на виборчій дільниці, ОСОБА_10 дізнався про те, що він та члени його сім`ї зняті з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Також ОСОБА_10 вказав, що на момент вчинення вище вказаної реєстраційної дії, квартира перебувала під арештом на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва №2-8496/2006 від 12 грудня 2006 року та являлась предметом застави.
Допитаний свідок ОСОБА_12 , який являється заставодержателем вищевказаного об`єкту нерухомого майна на підставі договору від 20 лютого 2006 року посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_13 повідомив, що права на відчуження квартири АДРЕСА_1 він не надавав.
Прокурор зазначав, що з метою збереження майна на яке спрямовано кримінальне правопорушення, необхідним є накладення арешту на кв. АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00вищезазначене майно.

12 червня 2017 року прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_8 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вищевказану квартиру до постановлення у кримінальному провадженні кінцевого рішення.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року зазначене клопотання задоволено.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону в дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000182 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні та може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням про арешт майна.
При цьому колегія судді враховує і те, що 04 травня 2017 року постановою слідчого ОСОБА_14 вищезазначену квартиру визнано речовим доказом.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 .

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначену квпртиру, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи автора апеляційних скарг про те, що на час розгляду клопотання прокурора в Солом`янському суді м. Києва по кримінальному провадженню, порушеному в листопаді 2015 року, нікому про підозру не повідомлено, а тому накладення арешту на майно є передчасним, не спростовують висновків слідчого судді, зокрема тому, що арешт майна з підстав, передбачених частиною 2 статті 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказані грошові кошти діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

При цьому колегія суддів враховує те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_5 , також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга ОСОБА_5 навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 14 червня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_8 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 до постановления у кримінальному провадженні кінцевого рішення, шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, передачі в управління, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо нерухомого майна - квартири кв. АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 ,- без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа №11-сс/796/4409/2017 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_15 Доповідач: ОСОБА_1