Справа № 577/2609/17
Провадження № 1-кп/577/354/17

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Конотопі кримінальне провадження №00000139 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Кузьки, Конотопського району, Сумської області, мешкаки АДРЕСА_1 , громадянки України, освіта середня, працює на посаді кухаря ЗОШ №9, розведена, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимої,-

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

27.01.2017 року близько 16 години обвинувачена ОСОБА_5 , перебуваючи в салоні краси «Анюта», що розташований у м.Конотопі по проспекту Червоної Калини, 8, побачила на дивані мобільний телефон марки «Samsung GT-19301» належний ОСОБА_4 . Скориставшись тим, що остання залишила телефон без нагляду і вийшла із салону ОСОБА_5 таємно викрала його, поклавши до сумочки та покинула місце злочину.

За висновком товарознавчої експертизи №19/119/9-3/525е від 16.02.2017 року вартість викраденого мобільного телефону марки «Samsung GT-19301», на момент вчинення злочину, могла становити 2500 грн.

Отже, загальна сума завданих збитків, які на даний час відшкодовані, становить 2500 грн.

Таким чином ОСОБА_5 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

У судове засідання представлено угоду про примирення, яка укладена між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_5 27 червня 2017 року відповідно до вимог ст.ст. 468, 469, 471 КПК України.

Згідно наведеної угоди потерпіла ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останньої за ч.1 ст. 185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також щодо покарання, яке слід призначити обвинуваченій за вчинене кримінальне правопорушення.

Обвинувачена ОСОБА_5 повністю визнала свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, під час досудового слідства зобов`язалась беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому засіданні. Сторони узгодили покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

ОСОБА_5 розуміє, що, відповідно до ст.473 КПК України, наслідком укладення і затвердження даної угоди є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 і 424 КПК України та відмова від здійснення прав передбачених пунктом 1 ч.5 ст. 474 КПК України. Підтвердила добровільність укладення угоди про примирення між нею та потерпілою, просить її затвердити призначивши узгоджену міру покарання.

Потерпіла ОСОБА_4 також розуміє, що, відповідно до ст.473 КПК України, наслідком укладення та затвердження даної угоди для неї є обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і 424 КПК України та позбавлення права вимагати уподальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди. Вказала на добровільність укладення угоди про примирення із обвинуваченою, просить її затвердити і призначити узгоджене покарання.

У разі невиконання угоди про примирення, згідно з положенням ст.476 КПК України, прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження у загальному порядку.

Обвинуваченій ОСОБА_5 розяснено, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 389 -1 КК України.

Прокурор у судовому засіданні просить затвердити умови угоди про примирення і призначити обвинуваченій покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, як це і передбачено угодою .

Суд, перевіривши зміст угоди про примирення, вислухавши думку прокурора, потерпілої, обвинуваченої, приходить до переконання, що вимоги угоди про примирення не суперечать закону, будь- чиїм правам та інтересам і можуть бути прийняті судом.

Сторони уклали угоду про примирення добровільно, що не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачена ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної із потерпілою угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винною, цілком розуміє свої права, визначені ч.5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, встановлені ст.476 КПК України, що є підставою для затвердження та призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Отже перешкод для затвердження судом угоди про примирення не встановлено.

Позов не заявлений.

Процесуальні витрати в сумі 263,88 грн. слід стягнути примусово.

Під час судового розгляду ОСОБА_5 заявила клопотання про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2016 році» з підстав перебування у неї на утриманні неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Прокурор та потерпіла, кожен окремо, не заперечують задоволенню клопотання.

Суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з огляду на таке.

07 вересня 2017 року набув чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

За положенням ст. 1 п. «в» цього Закону звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнанні винними у вчинені умисного злочину, що не є тяжким або особливо тяжким злочином відповідно до статті 12 КК України, які не позбавлені батьківських прав та на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якого не позбавлена батьківських прав.

Обмежень щодо застосування до обвинуваченої амністії, визначених ч.4 ст.86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, раніше амністія до неї не застосовувалась.

За таких обставин до ОСОБА_5 необхідно застосувати амністію та звільнити від відбування призначеного покарання.

Керуючись: ст.ст. 124, 314, 473, 474 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році» суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення, укладену 27 червня 2017 року між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ст.1 п. «в» Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання.

Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати в сумі 263 грн. 88 коп.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1