Справа № 590/915/17
Провадження № 1-кп/590/104/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2017 року Ямпільський районний суд

Сумської області

в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю: сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ямпіль кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000153 від 06.06.2017 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружба, Ямпільського району, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до ст.89 КК України раніше не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 03.06.2017 року приблизно о 10-00 год., маючи умисел на таємне з корисливих спонукань викрадення чужого майна, знаходячись біля будинку ОСОБА_5 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом відкриття дверей, які були зачинені на запираючий пристрій (засув), проник до двору будинку, звідки таємно викрав ручний насос для свердловини, який згідно звіту з оцінки майна № 220 станом на 05.06.2017 року становить 1120,00 грн. (одна тисяча сто двадцять грн. 00 коп.) та який належить потерпілому ОСОБА_5 .. Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 1120,00 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаний в судовому засіданні, вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та надав суду чіткі та послідовні покази, а саме, що 03.06.2017 року приблизно о 10-00 год., знаходячись біля будинку ОСОБА_5 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , з метою вчинення крадіжки, шляхом відкриття дверей, які були зачинені на засув, проник до двору будинку, звідки викрав ручний насос для свердловини. Після вчинення кримінального правопорушення з викраденим насосом зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Заслухавши пояснення обвинуваченого, за згодою обвинуваченого суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, стосуються речових доказів та судових витрат.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України, що виразились у таємному з корисливих спонукань викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаного з проникненням до сховища.
Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинив тяжкий злочин, але у вчиненому розкаявся, зробив для себе належні висновки, критично ставиться до вчиненого, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.с.76), на обліку в лікаря-нарколога не перебуває (а.с.76), раніше не судимий (а.с.72-73), позитивно характеризується за місцем мешкання (а.с.75), не працює.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України є щире каяття, цивільний позов не заявлено, активне сприяння розкриттю злочину як на досудовому слідстві, так і в суді, позитивно характеризується за місцем мешкання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, враховуючи роз`яснення, надані в п.2, п.8, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що при обранні покарання обвинуваченому можливе покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, перейшовши до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч.3 ст.185 КК України, у виді громадських робіт, оскільки наявні декілька обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину із урахуванням особи винного.

Обрана підсудному міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.100 КПК України речові докази повернути потерпілому.

Запобіжний захід під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні відсутній.

Керуючись п.1.п.2, п.8, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.3 ст.349, ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, перейшовши до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч.3 ст.185 КК України, у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

Речові докази: насос для підняття води із свердловини, переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , вважати повернутим останньому.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1