Провадження № 1-кп/331/12/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2017 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя кримінальне провадження № 1-кп/331/12/2017 з обвинувальним актом у відношенні обвинуваченого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, працюючого на посаді начальника відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Управління Держпродспоживслужби в Василівському районі Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2015 року приблизно о 21 годині, ОСОБА_3 ,, перебуваючи біля каси № 15 у приміщенні гіпермаркету «Ашан» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Запорізька, 1-б, в ході конфлікту із інспектором безпеки ТОВ «Ашан гіпермаркет Україна» ОСОБА_5 з приводу розрахунку на касі банкнотою, яка не відповідала встановленим банківським правилам, відмовився виконати вимогу ОСОБА_5 оплатити придбаний товар іншою банкнотою, та, діючи умисно, обурившись на наполягання ОСОБА_8 поміняти банкноту, наніс останньому один удар кулаком правої руки в обличчя, заподіявши рану на нижній губі зліва, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині не визнав та пояснив, що 02.02.2015 року у вечірній час він прийшов за покупками до гіпермаркету «Ашан». На касі касир відмовилась приймати у нього купюри для оплати за товар, оскільки одна з них мала пляму, яка випромінювала під впливом ультрафіолету. На його пропозицію пояснити свої дії, вона викликала службу охорони. Коли до нього підійшов ОСОБА_5 , він одразу став називати його «Сепаратистом» та звинувачувати у тому, що він привіз цю купюру із окупованої території, на його пояснення, що гроші він щойно зняв у Приватбанку, останній не реагував. Тоді він запропонував вирішити цей конфлікт за допомогою працівників поліції, однак ОСОБА_5 не бажав їх викликати та запросив до участі у розмові працівників охорони «Сіті-мола», а пізніше до них підійшов адміністратор торгівельного залу та пояснив, що він не має повноважень вирішувати цю проблему, оскільки уже пізній час. Оскільки він наполягав на виклику поліції, ОСОБА_5 став йому погрожувати розправою та несподівано різко топнув ногою, наблизившись до нього впритул. Побоюючись за своє життя, він відштовхнув ОСОБА_5 рукою у груди, однак інші охоронці його стали хапати та бити, при цьому ОСОБА_5 також мав намір взяти участь у бійці, але охоронці цьому завадили. Цивільний позов, заявлений потерпілим, не визнає у повному обсязі.

Не дивлячись на невизнання своєї провини, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що 02.02.2015 року він працював у службі охорони гіпермаркету «Ашан» та у вечірній час отримав від касира каси № 15 виклик про те, що покупець розплатився купюрою, забрудненою фарбою, яка випромінювала під ультрафіолетом, та відмовляється замінити цю купюру, через що назріває конфлікт. Коли він підійшов до каси, то чув як касир пояснювала, що цю купюру вона не прийме на підставі роз`яснень НБУ. Покупець був явно у стані алкогольного сп`яніння, вів себе зухвало, відмовлявся замінити купюру та став вимагати директора для бесіди. Оскільки на той час було вже пізніше 20-ї години, то директора не було, був присутній лише черговий адміністратор, однак покупець не забажав із ним спілкуватися. Оскільки конфлікт продовжувався, а каса не могла працювати, він прийняв рішення викликати поліцію та натиснув на кнопку тривоги. Поки очікували приїзду поліції, покупець продовжував висловлюватися нецензурною лайкою, допускав образливі вирази щодо працівників гіпермаркету. Тоді з метою зупинити негативні та образливі слова, він топнув ногою та наказав останньому зупинитися, на що несподівано для себе отримав удар кулаком в обличчя від ОСОБА_3 , від якого упав на підлогу, після чого інші охоронці схопили ОСОБА_3 , припинивши можливе розрастання конфлікту. Просив суд стягнути на його користь суму моральної шкоди у розмірі 50000 грн., оскільки після подій він отримав рану губи, яку прийшлось зашивати лікарям. Через наявність хірургічного втручання він відчував фізичний біль, а у подальшому дискомфорт при прийнятті їжі, деякий час був вимушений приходити на роботу у масці, що заважало спілкуванню із працівниками та відвідувачами. Оскільки конфлікт виник на очах у інших працівників, це підірвало його авторитет та гідність, а також потягло за собою проведення внутрішнього розслідування правомірності його дій як охоронця, під час якого він відчував нервове напруження та стрес. На сьогодні шрам на губі залишився, що постійно нагадує йому про перенесений стрес та завдає моральні переживання.

Крім того винуватість ОСОБА_3 у скоєні інкримінованому йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами:

- протоколом про прийняття заяви про вчинений злочин від 02.02.2015 року від ОСОБА_5

- висновком судово-медичної експертизи № 422 від 14.02.2015 року, згідно якого рана на нижній губі зліва, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 423-д від 14.02.2015 року, згідно якого враховуючи локалізацію пошкодження експерт вважає, що ОСОБА_5 було завдано не менше одного травмуючого впливу, утворення пошкодження при однократному падінні на тупу плоску поверхню малоймовірно.

Допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_9 пояснила, що під час встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, нею враховувався той факт, що згідно медичної документації травма була отримана 02.02.2015 року, пролікована у той же день, а 11.02.2015 року зняті шви тобто лікування закінчено, тому, оскільки лікування зайнято більше 6 діб (а саме: дев`ять), вона прийшла до висновку про те, що тілесне ушкодження спричинило короткочасний розлад здоров`я. Оскільки рана була ушита, то визначити механізм завдання тілесного ушкодження не виявилось можливим.

Крім того, у судовому засіданні було продемонстровано відеозапис з камер спостереження ТОВ «Ашан гіпермаркет України», на якому зафіксовано як ОСОБА_3 та двоє охоронців стоять поруч із касою № 15 та спілкуються, після цього ОСОБА_5 здійснює телефонний дзвінок. Потім ОСОБА_5 стоїть навпроти ОСОБА_3 та слухає останнього, після чого тупає ногою, здійснюючи один шаг у напрямі ОСОБА_3 , а останній наносить йому удар рукою у обличчя, від якого ОСОБА_5 падає на підлогу, а інші охоронці намагаються схопити та затримати ОСОБА_3 , через що відбувається штовханина.

Аналізуючи доводи сторони захисту про те, що експертом невірно визначено ступніть тяжкості тілесних ушкоджень, суд враховує вимоги наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року «Про затвердження Правил судово-медичного визначення ступіню тяжкості тілесних ушкоджень», згідно якого ознаками легкого тілесного ушкодження є короткочасний розлад здоров`я або незначна стійка втрата працездатності. Легке тілесне ушкодження може бути таким, що спричинило короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності та не спричинило зазначених наслідків. Короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день). Під незначною стійкою втратою працездатності належить розуміти втрату загальної працездатності до 10%. Легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, - це ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів.

Як пояснила у судовому засіданні експерт ОСОБА_9 для визначення тривалості розладу здоров`я нею було враховано період з моменту отримання травми до моменту видужання, що складало у даному випадку більше шести діб, при цьому наявність лікарняного листа чи його відсутність не впливає на встановлення ступіню тяжкості тілесних ушкоджень, значення має лише медична документація, яка свідчить про проходження процесу лікування та загоєння рани. Також у судовому засіданні повністю підтвердила наданий нею висновок щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 .

Таким чином, аналізуючи наведені докази, суд вважає, що доводи сторони захисту про відсутність складу правопорушення у діях ОСОБА_3 через невірне встановлення ступіню тяжкості заподіяних наслідків, є помилковими.

Посилання захисників на те, що обвинувачений не перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується відповідною медичною довідкою, судом не оцінюються, оскільки стороною обвинувачення не ставиться у провину ОСОБА_3 зазначений факт, та він не виносився на обговорення у якості обтяжуючих покарання обставин.

Також суд вважає такими, що не впливають на вірне вирішення справи обставини конфлікту між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а саме: правомірність дій потерпілого щодо вимагання замінити надану касиру купюру, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 є працівником служби охорону гіпермаркету «Ашан», був викликаний касиром до касової зони з метою припинити конфлікт, який виник між покупцем ОСОБА_3 та касиром. У подальшому, у ході спілкування між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який на той момент виконував свої службові обов`язки, конфлікт набрав сили та продовжив нарастати через відмову ОСОБА_3 замінити купюру для сплати. Таким чином, судом було встановлено, що мотивом вчинення даного злочину стало небажання обвинуваченого виконати вимогу працівника гіпермаркету, а саме: ОСОБА_5 з особистих мотивів щодо заміни купюри.

Згідно ст.. 37 КК України уявною обороною визнаються дії, пов`язані із заподіянням шкоди за таких обставин, коли реального суспільно небезпечного посягання не було, і особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускала наявність такого посягання.

У судовому засіданні захисники обвинуваченого наполягали на тому, що ОСОБА_3 перебував у стані уявної оборони, оскільки неправильно оцінив дії ОСОБА_5 (тупіт ногою у його сторону) як посягання на його життя та здоров`я та негайно вжив заходи щодо свого захисту.

Вирішуючи питання про перебування ОСОБА_3 у стані уявної оборони суд виходить з того, що уявну оборону треба відрізняти від навмисного заподіяння шкоди потерпілому у випадках, коли останній не вчиняв ніяких дій, які можна було б оцінити (хоча б і помилково) як «посягання», і той, хто оборонявся, лише на підставі необґрунтованої підозри, переляку тощо заподіює йому шкоду. Відповідальність за заподіяну шкоду в таких випадках повинна наставати як за навмисний злочин на загальних підставах. Так, згідно продемонстрованого відеозапису з камер спостереження, ОСОБА_3 стоїть біля кас гіпермаркету «Ашан» та деякий час спілкується із працівниками охорони. При цьому вказані події відбуваються у громадському місці у присутності сторонніх громадян у великому приміщенні, а особи, які представляють гіпермаркет одягнені у формений одяг, що, на думку суду, давало можливість зрозуміти обвинуваченому той факт, що із ним спілкуються представники торгівельної мережі, які знаходять на роботі та виконують свої посадові обов`язки. Ніхто з вказаних осіб не тримає обвинуваченого, не наближається до нього впритул, не обмежує його рухи, тобто обстановка спілкування навіть для стороннього спостерігача не є загрозливою для життя. Навпаки обвинувачений ОСОБА_3 під час спілкування постійно жестикулює руками, робить жести у напрямку потерпілого, тобто його поведінка супроводжується підвищеною емоційністю, при тому, що потерпілий ОСОБА_5 стоїть поруч та тримає руки за спиною. Після того, як потерпілий робить крок у бік ОСОБА_3 , останній дивиться йому в обличчя, наносить удар кулаком руки у ділянку підборіддя та складає руки перед собою, готуючись надати подальший опір.

Таким чином, аналіз поведінки обвинуваченого, зафіксованої на записі камер спостереження, дає підстави стверджувати, що ОСОБА_3 не перебував у стані ані уявної, ані необхідної оборони, удар, нанесений ним потерпілому, не був рефлекторний та спонтанний, а був викликаний незгодою із діями охоронців, які не сприймали його доводів.

Зазначені обставини підтвердив у судовому засіданні і потерпілий ОСОБА_5 , який пояснив, що поведінка ОСОБА_3 не відповідала нормальній реакції особи на зауваження персоналу торгівельної мережі, останній у розмові підвищував тон, намагався переконати їх у належності своєї купюри, погрожував зверненням до правоохоронних органів та на його прохання припинити конфлікт не реагував, після чого він тупнув ногою, щоб останній змінив свою увагу та припинив кричати. При цьому ніяких активних дій у бік ОСОБА_3 він не робив, а, навпаки, усіма силами намагався його заспокоїти.

Таким чином, аналізуючи надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що у діях ОСОБА_3 наявний склад кримінального правопорушення, дії обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ст. 125 ч. 2 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив нетяжкий злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, одружений, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, та необхідність призначення йому покарання у вигляді штрафу.

Потерпілим ОСОБА_5 заявлений цивільний позов про стягнення 50000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У судовому засіданні встановлено, що внаслідок умисних дій ОСОБА_3 потерпілому було заподіяно легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я, внаслідок чого ОСОБА_5 відчував фізичний біль та страждання, отримав оперативне лікування у вигляді ушивання рани, дев`ять днів ходив на роботу у масці, що спричиняло йому дискомфорт, не мав можливості вживати усі види їжі через відчуття болю у ділянці губи, на теперішній час сліди від оперативного втручання залишились у вигляді шраму на губі, що спричиняє потерпілому додаткові моральні страждання.

Тому, з урахуванням викладеного, керуючись принципом розумності та справедливості, суд приходить до необхідності стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого суму моральної шкоди у вигляд 5000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов"язанні щодо ОСОБА_3 залишити без змін до набрання вироком суду чинності.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. В іншій частині позову відмовити.

Речові докази ДВД диск із записами камер спостереження зберігати у матеріалах кримінального провадження суду.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя копію цього вироку, подавши відповідну заяву

Суддя: ОСОБА_1