АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп /796/1954/2017Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186, ч.2 КК Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 лютого 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5
За участю прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 ,
розглянула матеріали кримінального провадження № 00001768 з апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Подільського районного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пнів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, українця, громадянина України, офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Івано-Франківського міського суду від 21 березня 2016 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт,
засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням вимог ст.ст.72, 73 КК України, шляхом повного приєднання не відбутої частини покарання за вироком Івано-Франківського міського суду від 21.03.2016 р., остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяці і 30 днів позбавлення волі.

Вироком також вирішено долю речових доказів.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу адвоката, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_8 засуджений за відкрите викрадення чужого майна, яке він винив 26 квітня 2017 року, приблизно о 02 год. 30 хв., коли, перебуваючи біля будинку № 41, що знаходиться по вул. Нижній Вал у місті Києві, де у цей час також перебувала ОСОБА_7 , яка в своїй правій руці тримала мобільний телефон «Prestigio» та, побачивши зазначений телефон у нього виник умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_7 та наніс один удар кулаком правої руки в область лівого ока, у зв`язку з чим згідно висновку судово-медичної експертизи № 1039 від 26.04.2017 року спричинив тілесні ушкодження, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого, відкрито викрав мобільний телефон «Prestigio», вартістю 425 грн. 00коп. В подальшому ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Не погодившись зі вказаним рішенням, захисник-адвокат ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій, не піддаючи сумнівам правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи і юридичної кваліфікації скоєного, водночас вважає, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого і на цих підставах просить зазначений вирок змінити в частині призначеного покарання, застосувавши ст. 75 КК України та звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши тривалість іспитового строку від одного до трьох років.

На обґрунтування апелянт зазначає, що при винесенні вироку судом першої інстанції помилково не визнано як обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття ОСОБА_8 у вчиненому а також те, що він став на шлях виправлення протягом досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, переосмисливши свої діяння, давши їм правильну правову оцінку та усвідомивши тяжкість вчиненого; ОСОБА_8 повністю визнав свою провину, декілька разів протягом судового провадження попросив вибачення у потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, виступи захисника, обвинуваченого та потерпілої, які апеляційні вимоги підтримали, прокурора проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами кримінального провадження, розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, судова колегія визнає наступне.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_8 за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та правильність вказаної юридичної кваліфікації ґрунтуються на визнанні своєї провини самим обвинуваченим, показаннях потерпілої ОСОБА_7 , досліджених у суді першої інстанції протоколах прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, оглядів місця події від 26 квітня 2017 року, відповідно до другого з яких ОСОБА_8 на ділянці дороги по площі Спортивній, 1-а, віднайшов та добровільно видав мобільний телефон, який напередодні відкрито викрав у потерпілої ОСОБА_7 , висновками експерта судового медика щодо наявності у ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень та товарознавця відносно вартості вказаного вище телефону.
Ці докази суд повно, правильно, об`єктивно та неупереджено дослідив в судовому засіданні, описав у вироку, оцінив в плані відносності, допустимості, належності, достовірності та достатності для висновків по суті кримінального провадження і на цих підставах визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, що в апеляційному засіданні учасники апеляційного розгляду сумнівам не піддавали, а тому судова колегія зі вказаними висновками погоджується.
Що ж стосується виду та міри покарання, як і неможливості звільнити ОСОБА_11 від його відбування в порядку ст. 75 КК України, справедливість яких оскаржено апелянтом, то при вирішенні вказаних питань суд першої інстанції обґрунтовано послався на положення ст. 65 КК України, правильно визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України рецидив злочинів, бо ОСОБА_8 раніше багаторазово був засуджений за вчинення різних видів кримінальних правопорушень, а в цьому конкретному випадку нове тяжке, в силу ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення вчинив у період не відбутого покарання за попереднім вироком, у зв`язку з чим суд правильно при призначенні остаточного покарання застосував положення ст. 71 КК України.
Переконливо обґрунтував своє рішення в частині невизнання обставини, що пом`якшує покарання щире каяття суд у вироку тим, що, хоча ОСОБА_8 дійсно висловлював вибачення потерпілій, але щодо фактичних обставин кримінального провадження давав пояснення, якими, на переконання суду, намагався уникнути відповідальності за скоєне чи істотної пом`якшити, отже в цій частині апеляційна скарга суперечить матеріалам кримінального провадження та не може бути прийнята до уваги під час апеляційного розгляду.
В силу вказаного, суд першої інстанції переконливо обґрунтував і вмотивував свою позицію в частині необхідності призначення ОСОБА_8 реального покарання саме у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України.
До того ж, покарання за скоєне йому призначено близьке до мінімального, передбаченого правовою нормою, за якою його засуджено, а за сукупністю вироків, в силу ст. 71 КК України, до цього покарання повністю приєднане покарання, не відбуте ним за попереднім вироком.
Відповідно до ч.4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.
Отже, як за скоєне, так і за сукупністю вироків, ОСОБА_8 призначене покарання у відповідності до положень ст. ст. 50, 65, 71, 72 КК України, близьке до мінімального, передбаченого санкцією ч.2 ст. 186 КК України, а тому, з урахуванням також наявності в нього в минулому декількох судимостей за різного роду кримінальні правопорушення, це покарання не може бути визнане явно несправедливим внаслідок надмірної суворості та є, в цілому, справедливим.
В силу викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судова колегія також зауважує, що, за вироком від 31 серпня 2017 року, ОСОБА_8 у строк відбування покарання зараховано термін попереднього ув`язнення до набрання вироком законної сили, відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року, яка діяла до 20 червня 2017 року включно, тобто з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі і, таким чином, зарахування має відбуватися з такого розрахунку і після 20 червня 2017 року до дня набрання вироком законної сили, тобто до дня проголошення цієї ухвали, 7 лютого 2018 року, оскільки апеляційна скарга на цю помилку суду першої інстанції відсутня і судова колегія самостійно позбавлена можливості її виправити, бо це погіршить становище засудженого.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Подільського районного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року відносно ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення, а засудженим в той же строк від дня отримання ним копії цієї ухвали.

Судді: