Справа № 368/1191/17
Провадження № 1-в/368/169/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" вересня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:
головуючий суддя - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю учасників процесу:
прокурор - ОСОБА_3
представник ВК - ОСОБА_4

засуджений - ОСОБА_5

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кагарлику клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Завалійки Волочиського району Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, засудженого:
- 24 травня 2016 року Волочиським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, та додаткового покарання у виді 2 (двох) років позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України;
- 21 липня 2016 року на підставі вироку Апеляційного суду Хмельницької області вирок Волочиського районного суду від 24 травня 2016 року в частині призначення основного покарання та звільнення від його відбування з випробовуванням, покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, - скасовано, та призначено ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України основне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, в решті вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2016 року, - залишено без змін, про застосування до нього положень Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810 VII, який набрав чинності 07.09.2017 року, суд, -
В С Т А Н О В И В :
11.09.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Завалійки Волочиського району Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, засудженого:
- 24 травня 2016 року Волочиським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, та додаткового покарання у виді 2 (двох) років позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України;
- 21 липня 2016 року на підставі вироку Апеляційного суду Хмельницької області вирок Волочиського районного суду від 24 травня 2016 року в частині призначення основного покарання та звільнення від його відбування з випробовуванням, покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, - скасовано, та призначено ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України основне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, в решті вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2016 року, - залишено без змін, про застосування до нього положень Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810 VII, який набрав чинності 07.09.2017 року, в якому засуджений просить суд винести ухвалу, на підставі якої:
- звільнити його від відбування призначеного вироком Апеляційного суд Хмельницької області від 21.07.2016 року покарання Апеляційного суду Хмельницької області від 21.07.2016 року покарання у вигляді трьох років позбавлення волі за вчинення злочину з необережності, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також звільнити від додаткового покарання, призначеного судом у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Свої вимоги засуджений в мотивувальній частині клопотання обґрунтовує наступними обставинами.
21 липня 2016 року вироком Апеляційного суду Хмельницької області по справі № 671/201/16 к його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.
Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22.12.2006 р., який набрав чинності 07.09.2017 року звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, не позбавлені батьківських прав, яким не виповнилося 18 років, дітей інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Оскільки він має на утримання двох неповнолітніх дітей, що встановлено вироком суду, він підпадає під дію статті 1 Закону «Про амністію у 2016 році», так як злочин, у вчиненні якого він визнаний винним, вчинений з необережності, та не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України.
Крім того, він також не відноситься до переліку осіб, що перелічені в ст. 9 Закону України «Про амністію у 2017 році» та ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» щодо яких амністія не застосовується.
11.09.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даного кримінального провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 .
В судовому засіданні, яке відбулося 21.09.2017 року, засуджений ОСОБА_5 вимоги, викладені в клопотанні, підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині клопотання.
В судовому засіданні, яке відбулося 21.09.2017 року, представник Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)», - ОСОБА_4 клопотання засудженого ОСОБА_5 підтримав.
В судовому засіданні, яке відбулося 21.09.2017 року, прокурор ОСОБА_3 заперечував проти клопотання частково, а саме, - не заперечував проти звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування основного призначеного покарання за вироком суду у виді позбавлення волі, та заперечував проти задоволення клопотання щодо звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, так як вважає, що немає підстав для звільнення засудженого від відбування додаткового покарання.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку щодо часткового задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 , а саме, - задоволення клопотання в частині звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, та відмови в задоволенні клопотання засудженого про його звільнення від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Що стосується звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, то суд зазначає наступне.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Завалійки Волочиського району Хмельницької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, засуджений:
- 24 травня 2016 року Волочиським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, та додаткового покарання у виді 2 (двох) років позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України;
- 21 липня 2016 року на підставі вироку Апеляційного суду Хмельницької області вирок Волочиського районного суду від 24 травня 2016 року в частині призначення основного покарання та звільнення від його відбування з випробовуванням, покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, - скасовано, та призначено ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України основне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, в решті вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2016 року, - залишено без змін.
Вирок Апеляційного суду у відношенні засудженого ОСОБА_5 на підставі ч. 4 ст. 532 КПК України набрав законної сили негайно після проголошення, - а саме, з 21.07.2016 року.
21.07.2017 року засуджений ОСОБА_5 був затриманий, та почав відбувати покарання.
Початок строку відбування основного покарання - 21.07.2016 року.
Кінець строку відбування основного покарання - 21.07.2019 року.

15.09.2016 року засуджений ОСОБА_5 прибув для відбування покарання в Кагарлицьку виправну колонію Київської області (№115), де і відбуває покарання на даний час, - час слухання клопотання засудженого про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році».
За період перебування у Хмельницькому СІЗО засуджений ОСОБА_5 порушень не допускав, стягнень не мав. До праці в СІЗО не залучався, заходи заохочення не застосовувались.

У державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)» відбуває покарання з 15.09.2016 року.

За період перебування в колонії засуджений ОСОБА_5 один раз допустив порушення вимог режиму відбування покарання, за що був розглянутий па дисциплінарній комісії та притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Після проведеної з ним додаткової виховної роботи почав змінювати в кращу сторону своє ставлення до відбування покарання, усвідомив помилковість своїх суджень, поведінка засудженого стала більш правослухняною та стабільною.

На даний час засуджений ОСОБА_5 дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня в установі. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктує. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Працевлаштований різноробочим на МТФ. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Виконує роботу з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

Згідно висновку комісії установи засуджений ОСОБА_5 підпадає під дію Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22.12.2016 року.

Відповідно, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 має:

З а о х о ч е н н я:
1. 22.06.2017 року За добросовісне відношення до праці на МТФ Знято стягнення Нач. ВК

Від 09.03.2017 р.

С т я г н е н н я:
2. 09.03.2017 р. Виявлено та вилучено сім картку до моб. тел.. Попередження Заст. ВК

(знято 22.06.2017 р.)

Норми матеріального права, використані судом при вирішенні клопотання.
Конституція України:
- згідно п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються судоустрій, судочинство, статус суддів, засади судової експертизи, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства, нотаріату, органів і установ виконання покарань; основи організації та діяльності адвокатури.
- згідно п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.
- згідно ч. 3 ст. 92 Конституції України Законом України оголошується амністія.
Кримінальний кодекс України:
- згідно ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а ткож пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі Закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
- згідно ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
- згідно ст. 86 КК України:
1. Амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.
2. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Закон України «Про застосування амністії в Україні».
- згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
- згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України, та цього Закону.
- згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не застосовується до осіб, визначених статтею 4 цього Закону.
- згідно п. а ч. 1 ст. 2 Закону України «Про застосування амністії в Україні» законом про амністію може бути передбачено повне звільнення зазначених у ньому осіб від відбування призначеного судом покарання (повна амністія).
- згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» рішення про застосування чи не застосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
- згідно ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в України» амністія не може бути застосована до:
б) осіб, яким смертну кару в порядку помилування замінено на позбавлення волі, і до осіб, яких засуджено до довічного позбавлення волі;

в) осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії;

г) осіб, яких засуджено за злочини проти основ національної безпеки України, терористичний акт, бандитизм, умисне вбивство при обтяжуючих обставинах;

д) осіб, яких засуджено за злочин або злочини, що спричинили загибель двох і більше осіб;

е) осіб, стосовно яких протягом останніх десяти років було застосовано амністію або помилування незалежно від зняття чи погашення судимості та які знову вчинили умисний злочин.

Амністія також не застосовується до осіб, засуджених за умисне вбивство; катування; насильницьке донорство; незаконне позбавлення волі або викрадення людини, якщо при цьому сталося заподіяння смерті, або нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть.

Законом про амністію можуть бути визначені й інші категорії осіб, на які амністія не поширюється.

- згідно ст. 8 Закону України «Про застосування амністії в Україні» особи, засуджені за вчинення злочину, які відповідно до закону про амністію підлягають звільненню від відбування (подальшого відбування) покарання, звільняються не пізніш як протягом трьох місяців після опублікування закону про амністію.
Закон України «Про амністію в 2016 році».
Отже, 06.09.2017 року в загальнодержавному засобі друкованої інформації, - газеті «Урядовий Кур`єр», № 165 (6034), опубліковано Закон України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року, № 1810 VII.
Згідно ст. 18 Закону України «Про амністію в 2016 році» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і підлягає виконанню протягом трьох місяців.
Відповідно, вищевказаний закон набрав чинності 07.09.2017 року.
Згідно п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, - не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Згідно ст. 10 Закону України «Про амністію в 2016 році» виконання цього Закону покладається на суди.
Згідно п. «в» ч. 2 ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» застосування цього Закону здійснюється щодо засуджених, які перебувають в установах виконання покарань, - за поданням начальника установи, погодженим з відповідною спостережною комісією або службою у справах дітей, або за клопотанням самого засудженого, його захисника чи законного представника.
Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про амністію в 2016 році» рішення про застосування чи не застосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Згідно ст. 15 Закону України «Про амністію в 2016 році» особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Застосування вищевказаних норм матеріального права до фактичних обставин справи.
Отже, в матеріалах кримінального провадження містяться:
- свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , яке видане 09.04.2004 року Соломською сільською радою Волочиського району Хмельницької області, в якому зазначено, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Соломна Волочиського району Хмельницької області, про що в книзі записів громадянського стану про народження 09.04.2004 року зроблено відповідний запис за № 3.
В графі «батько» зазначений ОСОБА_5 , - засуджений по даному кримінальному провадженню.
- свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , яке видане 05 квітня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, в якому зазначено, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Хмельницький Хмельницької області, про що в Книзі народжень 05 квітня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 824.
В графі «батько» зазначений ОСОБА_5 , - засуджений по даному кримінальному провадженню.
Відповідно, засуджений ОСОБА_5 станом на час набрання чинності Законом України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810 VII, який набрав чинності 07.09.2017 року, має двох неповнолітніх дітей.
Окрім того, в матеріалах кримінального провадження міститься довідка № 459, яка видана 05.09.2017 року службою у справах дітей Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької області, в якій вказано, що громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель с. Завалійки Волочиського району Хмельницької області не був позбавлений батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного Кодексу України № 0 від 16 вересня 2017 року, ОСОБА_5 батьківських прав відносно дітей не позбавлявся.
Також в матеріалах справи міститься довідка вимога про судимість № 36 08082016/68210 від 08.08.2016 року, з якої вбачається, що до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше Закон України Про амністію не застосовувався.
Отже, судом встановлено наступне:
1. ОСОБА_5 на час набрання чинності Законом України «Про амністію в 2016 році» мав, та має станом на час розгляду даного подання статус засудженого, відповідно, злочин, який вчинено ОСОБА_5 08.10.2015 року, - до набрання чинності Законом України «Про амністію в 2016 році», а тому він підпадає під положення ч. 1 ст. 13 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810 VII, який набрав чинності 7 вересня 2017 року.
2. Злочин, вчинений ОСОБА_5 , а саме, злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, - на підставі ч. 4 ст. 12 КК України.
Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Згідно ч. 4 ст. 12 КК України тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покрання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів громадян або позбавленням волі на строк не більше десяти років.
Окрім того, злочин, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, згідно положень ст. 25 КК України відноситься до категорії злочинів, вчинених з необережності.
3. Відповідно, засуджений ОСОБА_5 підпадає під положення п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році», адже:
1). Злочин, вчинений засудженим ОСОБА_5 , є тяжким злочином, вчиненим з необережності.
2). Засуджений ОСОБА_5 має двох неповнолітніх дітей, тобто, дітей, яким не виповнилося 18 років.
4. Засуджений ОСОБА_5 не підпадає під положення ст. 9 Закону України «про амністію в 2016 році».
Що ж стосується відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 в частині звільнення його від відбування додаткового покарання, - позбавлення права керування транспортними засобами, то слід зазначити наступне.
Перш за все слід зазначити, що у відповідності до вимог ст. КВК України строк відбуття додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.
Відповідно, враховуючи вищевикладене, засуджений ОСОБА_5 станом на час слухання клопотання не розпочав відбувати додаткове покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами.
Відповідно, слід зазначити, що Закон України «Про амністію в 2016 році» в свої структурі мітить як імперативні норми, (такі, що підлягають до застосування в будь якому випадку), - п. «в» ч. 1 ст. 1, так і альтернативні норми, (такі, які передбачають вибір суду при її застосуванні), - ст. 15 Закону.
Відповідно, в даному випадку до засудженого ОСОБА_5 у будь якому випадку необхідно застосувати імперативну норму Закону України «Про амністію в 2016 році», - п. «в» ст. 1 Закону, що ж стосується альтернативної норми, - ст. 15 Закону, то в даному випадку, на думку суду слід застосовувати ч. 1 ст. 11 Закону, в якій, зокрема, вказано, що рішення про застосування чи не застосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Отже, зглядаючись на норму, яка передбачена ст. 15 Закону України «Про амністію в 2016 році», слід зазначити, що застосування акту амністії в частині звільнення засудженого від призначеного додаткового покарання є правом а не обов`язком суду, яке застосовується судом з урахування всих обставин вчиненого кримінального правопорушення, та поведінку засудженого під час всього періоду відбування покарання на предмет правослухняності, правомірності його поведінки в ракурсі КВК України, та інших нормативно правових актів, які регулюють порядок та режим відбування покарання засудженими.
Відповідно, в даному випадку, на думку суду, в зв`язку з тим, що законодавець не передбачив конкретно визначених підстав, при наявності яких слід застосовувати звільнення від відбування додаткового покарання, при слуханні проваджень даної категорії, - звільнення від додаткового покарання, слід застосовувати положення ч. 6 ст. 9 КПК України.
Так, згідно ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 КПК України.
Так, в даному випадку, на думку суду, при вирішенні питання щодо звільнення від додаткового покарання, окрім п.п. 1 4, слід застосувати таку засаду кримінального провадження, яка передбачена п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України.
Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинна відповідати змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і доведені перед судом їх переконливості.
Норма, яка передбачена п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, більш чітко деталізована в положеннях ст. 22 КПК України, - змагальність сторін та свобода в поданні ними до суду своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості.
Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України:
Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно, як вбачається із змісту мотивувальної частини клопотання засудженого ОСОБА_5 , та його показань в судовому засіданні по даному питанню, позиція засудженого ОСОБА_5 щодо можливості звільнення його від відбування додаткового покарання, призначеного судом, - позбавлення права керування транспортними засобами, ґрунтується лише на посилання на норму, яка передбачена ст. 15 Закону України «Про амністію», без обґрунтування застосування такої пільги.
До вищевказаної позиції засудженого суд відноситься критично.
Напроти, як вбачається з промови представника державного обвинувачення, - прокурора в судовому засіданні, він обґрунтував неможливість звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного судом додаткового покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами, з огляду на обставини справи, - тяжкість вчиненого злочину, наслідків, які настали внаслідок вчинення злочину, поведінку засудженого під час відбування покарання, яку не можна охарактеризувати, як правослухняна в цілому.
Враховуючи вищевикладене, суд відноситься до позиції прокурора ОСОБА_3 позитивно.
Відповідно, враховуючи положення п. 15 ч. 1 ст. 7, положення ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України суд вважає, що позиція прокурора ОСОБА_3 є більш переконливішою в порівнянні з позицією засудженого ОСОБА_5 , що є підставою, на думку суду, у відмові засудженому в задоволенні його клопотання в частині звільнення від додаткового покарання.
Окрім того, суд вважає, що застосування положення ст. 15 Закону України «Про амністію в 2016 році» в частині звільнення від відбування додаткового покарання є по своїй правовій природі ідентичним положенням ст. 81 КК України, - умовно достроковому звільненню, звісно ж, без застосування поняття «умовно», а тому при вирішенні питання про звільнення від призначеного судом додаткового покарання слід враховувати як формально юридичні, так і оціночні підстави звільнення від додаткового покарання.
Отже, що стосується наявності формально юридичних підстав для звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання, призначеного судом, - позбавлення права керування транспортними засобами, то такі є в наявності, зокрема:
- засуджений підпадає під п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію»;
- засуджений не входить до переліку осіб, які зазначені в ст. 9 Закону України «Про амністію»;
- процедура подання засудженим клопотання не суперечить положенню п. «в» ст. 10 Закону України «Про амністію»;
- можливість звільнення засудженого від відбування додаткового покарання передбачена ч. 1 ст. 15 Закону України «Про амністію».
Проте, суд вважає, що відсутні в достатньому обсязі оціночні критерії, які б дали змогу суду застосувати до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 15 Закону України «Про амністію в 2016 році», - звільнення від відбування додаткового покарання, призначеного судом у виді позбавлення прав керування транспортними засобами, з огляду на наступні обставини справи:
- внаслідок дії засудженого, які виразилися в грубому порушенні прав ПДР, сталася смерть потерпілого;
- під час відбування покарання засуджений отримав одне дисциплінарне стягнення, хоча воно знято в установленому законом порядку, проте, даний факт свідчить про не достатній рівень правослухняності засудженого під час відбування покарання;
- наявність паритету між стягненням та заохоченням, (тобто, одинакова кількість), не може свідчити про прагнення засудженого до остаточного формування правослухяної поведінки.
Суд вважає, що, при наявності стягнень та заохочень, заохочення повинні в будь якому випадку переважати над стягненнями, при ідеальній ситуації, - засуджений не повинен мати стягнень взагалі;
- засудженим не погашається шкода, яка завдана кримінальним правопорушенням, що, на думку суду, може свідчити про мниме (про очі) визнання вини, при реальному ігноруванні інтересів потерпілої сторони, без намагання реальними діями довести процес виправлення та перевиховання;
- засудженим не відшкодовано державі судові витрати, що, при тій обставині, що засуджений працевлаштований в установі виконання покарань, відповідно, має постійний дохід, судом оцінюється критично, тобто, як обставина, яка перешкоджає застосуванню положень ст.. 15 Закону України «Про амністію в 2016 році», - звільнення від додаткового покарання.
Відповідно, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо наявності лише формально юридичних підстав для звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами, без наявності оціночних підстав, що, на думку суду, є підставою для відмови в задоволенні клопотання засудженого в даній частині.
Норми процесуального права, використані судом при вирішенні подання.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України;
Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питання, передбаченого п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України.
Відповідно, враховуючи положення п. 13 ч. 1 ст. 537, ч. 1 ст. 539, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, дане кримінальне провадження підсудне Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду загальної юрисдикції першої інстанції.
Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо можливості звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році», так як даний акт амністії усуває застосування до засудженого ОСОБА_5 покарання за вчинене кримінально каране діяння, (злочин), яке передбачає ч. 2 ст. 2869 КК України, та відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 від звільнення його від відбування додаткового покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами,
Враховуючи вищевикладене, керуючись п.п. 14, 22 ч. 1 ст. 92, ч. 3 ст. 92 Конституції України, ч. 3 ст. 12, ст. 24, ч. 1 ст. 74, 86, ч. 2 ст. 2869 КК України, ч.ч. 1 3 ст. 1, п. «а» ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3, ст.ст. 4, 8 Закону України «Про застосування амністії в Україні», п. «в» ст. 1, ч. 1, п. «в» ч. 2 ст. 10, ст.ст. 11, 13, 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810 VII, який набрав чинності 7 вересня 2017 року, п. 13 ч. 1 ст. 537, ч. 1 ст. 539, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Клопотання засудженого ОСОБА_5 , - задовольнити частково.
Засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Завалійки Волочиського району Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, засудженого:
- 24 травня 2016 року Волочиським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, та додаткового покарання у виді 2 (двох) років позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України звільнено відвідбування основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України;
- 21 липня 2016 року на підставі вироку Апеляційного суду Хмельницької області вирок Волочиського районного суду від 24 травня 2016 року в частині призначення основного покарання та звільнення від його відбування з випробовуванням, покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, - скасовано, та призначено ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України основне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, в решті вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2016 року, - залишено без змін, звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 21 липня 2016 року, на підставі п «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 22 грудня 2016 року № 1810 VIII, який набрав чинності 07 вересня 2017 року.
В решті клопотання, (звільнення від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами), - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом семи днів з моменту проголошення через Кагарлицький районний суд Київської області.

Суддя: ОСОБА_1