Справа №585/4731/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/35/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ромни Сумської області, раніше не судимий, мешканець та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 2017 року, якою він порушує питання про скасування вироку суду, при цьому із застосуванням ст. 69 КК України, призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, та на підставі ст.75 КК України, звільнити його від відбування покарання, з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Даним вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді арешту на строк 2 місяці.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій за ч.3 ст.185 КК України, а також доведеності його вини, вважає, що, враховуючи сукупність тих обставин, які суд взяв до уваги при призначенні йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, існують підстави і для застосування до нього положень ст.75 КК України. При цьому вважає за можливе призначити йому більш суворе покарання у виді обмеження волі, однак зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України. Вказує, що в грудні 2015 року почав працювати, проте призначене судом покарання позбавить його роботи та заробітку.

У поданих запереченнях прокурор вважає оскаржуваний вирок суду законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги щодо наявності підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України безпідставними.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що 29 вересня 2016 року близько 22 год. 00 хв., перебуваючи у дворі загального користування в АДРЕСА_2 , шляхом відхилення незачинених дверей сараю, проник до вказаного приміщення, звідки таємно викрав належний ОСОБА_9 велосипед марки «Україна», завдавши у такий спосіб потерпілому матеріальну шкоду на суму 645,60 грн.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на зібраних по справі доказах, які були досліджені відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, та учасниками кримінального провадження не оспорюються.

Дії ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України кваліфіковані судом правильно.

Аналізуючи доводи обвинуваченого в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, суд, у кожному конкретному випадку, повинен дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції в достатньої мірі не дотримався вказаних вимог кримінального закону.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, обставини справи, незначний розмір викраденого, відсутність претензій з боку потерпілого, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який під час досудового розслідування та судового розгляду сприяв встановленню об`єктивної істини, від явки до правоохоронних органів та суду не ухилявся, раніше не судимий, проте не працює, перебуває під наглядом у лікаря нарколога, в якості пом`якшуючих покарання обставин взяв до уваги визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування обвинуваченим завданих збитків, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням та необхідність призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, встановленого в санкції частини 3 статті 185 КК України, проте у виді арешту на строк 2 місяці, зазначивши при цьому, що за своїм видом та розміром таке покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

В той же час, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання визнав, але не в повній мірі врахував ті обставини, що ОСОБА_6 вчинив злочин вперше, незначну цінність викраденого майна, відсутність претензій до нього з боку потерпілого, а також повне відшкодування ним завданої шкоди, сприяння розкриттю злочину та щире каяття, та дійшов хибного висновку про можливість його виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства.

Окрім того, під час апеляційного перегляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , працює та має певний дохід, при застосуванні до нього покарання у вигляді арешту він втратить місце роботи, що, в свою чергу, не сприятиме в повній мірі його виправленню. Разом з тим, наявність роботи та доходу свідчить про те, що більш доцільно застосувати до обвинуваченого покарання у виді штрафу.

Оцінивши наведені обставини в сукупності, колегія суддів вважає, що є підстави для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, та приходить до висновку про необхідність зміни вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання та часткового задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити з пом`якшенням покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.185 КК України з застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.