Постанова
Іменем України

19 квітня 2018 року

м. Київ
справа № 707/1129/17
провадження № 51-642 км 17
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 05 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 жовтня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000518, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Телепине Камянського району Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 26 січня 2015 року за ч. 1 ст. 122 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 05 липня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 26 січня 2015 року і призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Зазначеним вироком також засуджено ОСОБА_7 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05 жовтня 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що 16 травня 2017 року, близько 02.30 год., він, діючи за попередньою змовою зі ОСОБА_7 , незаконно заволоділи належним ОСОБА_8 транспортним засобом ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , відбуксирувавши автомобіль на територію тракторної бригади, де зняли номерний знак та заховали його. Такими діями потерпілому було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 14560 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо нього і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги наводить доводи щодо порушення його права на захист, в зв`язку з тим, що районний суд, всупереч вимогам ч. 3 ст. 349 КПК України, без з`ясування позиції засудженого, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися та не роз`яснив позбавлення права апеляційного оскарження правильності встановлення таких обставин. Також наголошує, що судом не було роз`яснено його прав, у тому числі, мати захисника. Вважає, що зазначене, з урахуванням його юридичної необізнаності, у своїй сукупності, призвело до безпідставного засудження. Вказує, що апеляційний суд, переглядаючи справу за його апеляційною скаргою, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не перевірив належним чином всіх її доводів та відповідей на них не дав.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор вважав за необхідне касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилається на порушення права на захист в зв`язку з тим, що в ході судового розгляду йому не було роз`яснено правил ч. 3 ст. 349 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суд, дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.
Як убачається з зафіксованого за допомогою технічного засобу на носії інформації запису судового засідання суду першої інстанції, вирішуючи питання щодо обсягу доказів, що підлягають дослідженню в судовому засіданні, та порядку їх дослідження, визнавши, що фактичні обставини справи учасниками процесу не оспорюються, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обмежившись лише дослідженням даних, що характеризують особи останніх.
При цьому, приймаючи таке рішення, суд з`ясував у засуджених чи правильно вони розуміють зміст обставин, які ніким не оспорюються та роз`яснив, що вони будуть позбавлені права оскаржити їх в апеляційному порядку.
Погодившись на такий порядок дослідження доказів, ОСОБА_6 зауважив, що фактичні обставини кримінального провадження встановлені правильно, зрозуміло та ним не оспорюються.
Тому, доводи касаційної скарги засудженого про те, що районний суд прийняв рішення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, без з`ясування позиції ОСОБА_6 з цього приводу та без роз`яснення позбавлення права останнього на апеляційне оскарження правильності встановлення таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними.
Необґрунтованими колегія суддів вважає також доводи касаційної скарги про те, що засудженому ОСОБА_6 не було вручено пам`ятки про права та обов`язки і не роз`яснено його права мати захисника, оскільки вони свого об`єктивного підтвердження не знайшли та спростовуються зафіксованими на технічному засобі фіксування судового засідання суду першої інстанції поясненнями самого засудженого, який підтвердив отримання ним такої пам`ятки та зрозумілість його прав. При цьому, будь-яких клопотань про необхідність призначення йому захисника ОСОБА_6 не заявляв.
За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК України кваліфіковано правильно.
Вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 є аналогічними, за своїм змістом, доводам його апеляційної скарги та були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який, детально перевіривши їх, мотивовано визнав безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.
Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляції засудженого ухвала апеляційного суду, відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційної скарги засудженого колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, колегія суддів
ухвалила:
Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 05 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3