Справа № 344/2839/17
Провадження № 1-кп/344/339/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. . Золотарьово Хустського району Закарпатської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, пенсіонера, одруженого, раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Злочин вчинено за наступних обставин.

30.10.2016 близько 13 год. водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 111930-110-20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався проїзною частиною дороги вул. Набережна в напрямку вул. Берегова, що в м. Івано-Франківську.

В цей час по нерегульованому пішохідному переході, який знаходиться на вул. Набережна, поряд із будинком № 2, що в м. Івано-Франківську, розпочала перетинати проїзну частину ділянки дороги ОСОБА_4 , 1940 р.н., яка рухалася з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля.

Водій ОСОБА_6 , не надавши переваги в русі пішоходу, проявивши неуважність, маючи об`єктивну можливість бачити, що через пішохідний перехід рухається пішохід, продовжив рух не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого вчинив наїзд на ОСОБА_4 .

При цьому водій ОСОБА_6 , порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.7., згідно якого водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності;

п. 2.3. б) який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;

п. 4.16. а) в якому зазначено, що пішоходи мають право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора;

п. 18.1., де зазначено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

п. 18.4. якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Внаслідок порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої ОСОБА_4 згідно висновку експерта № 38 від 22.02.2017 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому нижньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, що викликало необхідність проведення операцій - монтаж системи скелетного витяжіння; металоостеосинтез інтрамедулярним блокуючим стержнем, які утворилися від дії тупих твердих предметів, можуть відповідати терміну, вказаному у постанові, і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечним для життя в момент спричинення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав, повністю підтвердив обставини вчиненого злочину відповідно до викладеного. Так, ОСОБА_6 суду показав, що 30.10.2016 близько 13 год. рухався автомобілем марки «ВАЗ» проїзною частиною дороги по вул. Набережна в напрямку вул. Берегова, що в м. Івано-Франківську, із швидкістю близько 50 км/год, та вчинив наїзд на ОСОБА_4 , яка проходила по нерегульованому пішохідному переході, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження травму лівого стегна. Вказав, що погода була сонячною, асфальтне покриття сухе. На час події мав водійський стаж 30 років та упродовж водійського стажу не вчиняв жодних правопорушень. Зазначив, що в лікарні відвідував потерпілу та надавав їй матеріальну допомогу у сумі 5000 грн, що підтверджує також потерпіла у своїй позовній заяві. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд призначити мінімальне покарання, не позбавляти його права керування, оскільки є пенсіонером, отримує незначну пенсію -1600 грн в місяць, а його дружина, теж пенсіонер за віком, пенсію в розмірі 1400 грн в місяць. Щоб прогодувати сім`ю, вирощують на дачі овочі, які споживають та реалізують, а тому транспортний засіб йому потрібен як джерело доходу сім`ї. Цивільний позов визнав повністю в частині відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, в частині моральної шкоди - частково на суму 25 000 грн.

Потерпіла ОСОБА_4 подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо призначення покарання обвинуваченому поклалася на розсуд суду.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного, зокрема те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, є пенсіонером за віком, одружений, на обліках ОНД та ОПНЛ №3 не перебуває, майновий стан обвинуваченого; щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування завданих збитків як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

За таких обставин, враховуючи позицію прокурора, що просив призначити покарання обвинуваченому у виді штрафу без позбавленням права керувати транспортними засобами, позицію потерпілої, що поклалася на розсуд суду, позицію обвинуваченого та захисника, що просили призначити обвинуваченому мінімальне покарання та не позбавляти права керування транспортними засобами, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами як необхідного джерела доходу сім`ї обвинуваченого, оскільки таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для його виправлення та для запобігання вчиненню злочинів як ним, так і іншими особами.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Потерпілою заявлено цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди на суму 15 153 грн. 76 коп та моральної шкоди на суму 50 000 грн.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, судом установлено, що за вказаних вище обставин обвинувачений ОСОБА_6 заподіяв потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження, внаслідок яких потерпіла лікувалася, що підтверджується фіскальними чеками та квитанціями (а.с. 23-30), а тому вказану майнову шкоду в сумі 15 153 грн. 76 коп. належить стягнути з обвинуваченого.

Що стосується морального відшкодування, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, у тому числі, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Виходячи з наведеного, зважаючи на позицію обвинуваченого, що визнав факт спричинення потерпілій моральної шкоди та вважав за можливе відшкодувати моральну шкоду у розмірі 25 000 грн., суд вважає, що потерпілій ОСОБА_4 вчиненим злочином спричинено моральну шкоду: внаслідок одержаних тілесних ушкоджень, проведення операції, вона перенесла як фізичний біль, так і психологічні страждання через погіршення стану здоров`я, порушення внаслідок травми звичного способу життя. Тому, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, глибину та характер моральних страждань потерпілої ОСОБА_4 , їх наслідки й інші негативні впливи внаслідок вчинення даного злочину, матеріальний стан обвинуваченого та потерпілої, позов потерпілої у цій частині слід задовольнити частково, та стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 30 000 гривень моральної шкоди.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинуваченого.

Питання речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд-

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 5100 (п`ять тисяч сто ) гривень без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 , 15 153 грн. 76 коп (п`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят три гривні сімдесят шість копійок) на відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 грн (тридцять тисяч гривень) моральної шкоди. В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави із зарахуванням на рахунок №0002, отримувач: УДКСУ у місті Івано-Франківську Івано-Франківської області, банк отримувача: ГУДКСУ в Івано-Франківській області, МФО: 836014, код ЄДРОУ: 37952250, код класифікації доходів: 24060300 "Інші надходження" 703 гривні 68 копійок процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судових експертизи: №4.2-965/16 від 14.12.2016; №4.2-91/17 від 23.02.2017.

Речові докази: автомобіль марки «ВАЗ 111930-110-20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно постанови від 31.10.2016 вважати повернутим обвинуваченому ОСОБА_6 ; диск DVD+R диск згідно постанови від 20.02.2017 - зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Суддя ОСОБА_7