Код суду 233 Справа № 233/611/17
Вирок
Іменем України
09 березня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Шилівка, Зіньківського району Полтавської області, українець, громадянин України, розлучений, освіта середня, військовослужбовець призову під час мобілізації на особливий період, проходив службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді водія лінійного наглядача лінійно кабельного відділення взводу зв`язку, військове звання солдат, працює слюсарем у вагоному депо «Основа» Південної залізниці, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
ВСТАНОВИВ:
Згідно Указу Президента «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14.01.2015 громадянин ОСОБА_4 30 липня 2015 року призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №256 від 13.09.2015 солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія-лінійного наглядача лінійно- кабельного відділення взводу зв`язку військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 .
Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включають в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ зі змінами визначено: особливий період - період, що настає моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, з 17 березня 2014 року (з моменту оголошення часткової мобілізації), згідно Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 по теперішній час на території України діє особливий період.
Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян призваних на військову службу під час мобілізації на особливий період, вважається день прибуття до військового комісаріату. Відтак, з моменту призову, тобто з 30 липня 2015 року ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України.
Відповідно до ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, справою всього Українського народу.
Вимоги ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №213 від 30.07.2016 солдат ОСОБА_4 направлений на лікування.
У подальшому з 30.07.2016 по 23.08.2016 ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні клініки торакоабдомінальної хірургії Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_2 ). По завершенню зазначеного лікування солдат ОСОБА_4 зобов`язаний був повернутися у розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Проте, 24 серпня 2016 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України та Конституції України, в період проходження військової служби та будучи придатним до проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від несення обов`язків військової служби, діючи умисно, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби самовільно, без дозволу командування вчинив нез`явлення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася в АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та продовжував ухилятися від військової служби до 08 листопада 2016 року.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчинені злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав у повному обсязі.
Крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 його вина у скоєнні інкримінованого злочину повністю підтверджується іншими доказами по справі.
Згідно з ст. 349 КПК України суд, з`ясувавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 та за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд пересвідчився в тому, що зазначені особи правильно розуміють обставини, що ніким не оспорюються та роз`яснив, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінивши у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку, що подія злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 мала місце у період з 24 серпня 2016 року по 08 листопада 2016 року, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин не з`явився на службу.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень не притягувався, за місцем проходження служби характеризувався задовільно, працює слюсарем у вагоному депо «Основа» Південної залізниці.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не виявлено.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
В той же час, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину та особу обвинуваченого, суд вважає за можливе застосувати в даному випадку ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбуття покарання з іспитовим строком.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
По вказаному кримінальному провадженню запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
В силу статті 75 КК України ОСОБА_4 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі звільнити з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляція на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1