УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №279/4930/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.186 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №279/4930/16-к за апеляційною скаргою з доповненнями заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_11 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 березня 2017 року відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
В апеляційній скарзі з доповненнями, прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинувачених та ухвалити в цій частині новий вирок, яким дії ОСОБА_10 та ОСОБА_9 кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненими за попередньою змовою групою осіб, в решті вирок залишити без змін. При цьому, не оспорюючи доведеності вини обвинувачених, фактичних обставин справи, наголошує, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність. Так, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку дії ОСОБА_10 та ОСОБА_9 кваліфікував за ч.2 ст.186 КК України, як такі, що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненими повторно, проте, судом, всупереч вимог ст.337 КПК України, не враховано, що згідно обвинувального акту, органом до судового розслідування ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачуються у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у злочині, передбаченому ч.2 ст.186 КК України. Крім того, судом помилково кваліфіковано дії обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , як вчинені повторно, оскільки як встановлено судом та зазначено у вироку обвинувачені раніше не судимі, до кримінальної відповідальності притягуються вперше. Також, звертає увагу на те, що суд з власної ініціативи 16.03.2017 розглянув питання про виправлення описок, допущених у вироку від 13.03.2017 та вніс виправлення в абзац 2 мотивувальної частини вироку, вказавши, що Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненими за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вчинили злочин, передбачений ст.186 ч.2 КК України, однак, вказаною ухвалою суд фактично намагався виправити недоліки вироку у частині кваліфікації дій обвинувачених та суті вироку, що суперечить вимогам ч.1 ст.379 КПК України.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді 3 років позбавлення волі.
Звільнено ОСОБА_9 на підставі ст.75, ст.104 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 2 роки, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Зобов`язано ОСОБА_9 відповідно до ст.76 КК України періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Цим же вироком, ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді 3 років позбавлення волі
Звільнено ОСОБА_10 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 2 роки, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки .
Зобов`язано ОСОБА_10 відповідно до ст.76 КК України періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до положень ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 17.08.2016 року близько 23-ої години за попередньою змовою між собою, знаходячись на перехідному мосту через залізничні колії між вулицями Горького та Героїв Небесної сотні м.Коростень Житомирської області, з метою заволодіння майном застосували до потерпілого ОСОБА_12 фізичне насильство, що не було небезпечним для його життя та здоров`я, у виді нанесення декількох ударів кулаками рук по голові потерпілого та відкрито заволоділи майном ОСОБА_12 на суму 4245 грн., а саме: шкіряною сумкою-барсетка вартістю 145 грн., банківськими картками, за допомогою яких заволоділи грошовими коштами потерпілого в сумі 4100 грн., особистими документами.
Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), вчиненими повторно, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора в підтримку своїх апеляційний вимог, пояснення обвинувачених, законного представника, захисника, які не заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Ухвалюючи вирок щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції щодо вказаних вимог процесуального закону припустився помилки.
Так, судом першої інстанції в мотивувальній частині вироку, дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України - як дії, що виразились у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно.
Разом з цим, як вбачається з матеріалів провадження, обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, вчинено вперше, вони є раніше не судимими. Згідно обвинувального акта, обвинувачення за кваліфікуючою ознакою ч.2 ст.186 КК України - «повторність», їм не пред`являлося. Така кваліфікуюча ознака відсутня і у сформульованому в мотивувальній частині вироку обвинуваченні, визнаного судом доведеним. У зв`язку з цим, кваліфікація у вироку дій обвинувачених за ознакою повторність є помилковою.
За таких обставин, судом першої інстанції неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 та ст.413 КПК України є підставою для відповідної зміни судового рішення.
Одночасно, апеляційний суд вважає обґрунтованими апеляційні доводи прокурора щодо незаконності ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.03.2017 р., якою судом першої інстанції, з власної ініціативи, розглянуто питання про виправлення описки, допущеної у вироку від 13.03.2017 р. та внесено виправлення в мотивувальну частину оскаржуваного вироку, а саме те, що «своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненими за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вчинили злочин, передбачений ст.186 ч.2 КК України».
У відповідності до ч.1 ст.379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Однак, фактично вище зазначеною ухвалою суд першої інстанції намагався виправити недоліки вироку в частині кваліфікації дій обвинувачених, що не може вважатися опискою в розумінні змісту ч.1 ст.379 КПК України та є підставою для скасування цієї ухвали суду з огляду на її незаконність.
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з апеляційними доводами прокурора про необхідність скасування вироку та ухвалення нового вироку, з підстав того, що судом першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченого не було встановлено кваліфікуючу ознаку «за попереднім зговором групою осіб».
Пунктом 2 ч.3 ст.374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою, зміст вироку має містити: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
На переконання апеляційного суду, вироком суду першої інстанції з дотриманням вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження. Згідно цих обставин, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 17.08.2016 року близько 23-ої години, за попередньою змовою між собою, з метою заволодіння майном, застосували до потерпілого ОСОБА_12 фізичне насильство, що не було небезпечним для його життя та здоров`я, у виді нанесення декількох ударів кулаками рук по голові потерпілого та відкрито заволоділи його майном на суму 4245 грн.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, зміст сформульованого в мотивувальній частині вироку обвинувачення, визнаного судом доведеним, містить усі необхідні ознаки, для кваліфікації дій обвинувачених за ч.2 ст.186 КК України. Так, судом першої інстанції чітко було встановлено, що обвинувачені вчинили грабіж за попередньою змовою групою осіб.
У співставленні у сукупності із вище наведеними обставинами, подальша допущена судом першої інстанції в мотивувальній частині вироку помилка щодо вказівки про кваліфікуючу ознаку «повторність» замість «за попередньою змовою групою осіб», не є суттєвою, тобто за процесуальною значимістю такою, що підлягає усуненню лише шляхом скасування вироку.
На думку апеляційного суду, за змістом мотивувальної частини вироку є всі підстави вважати, що обвинувачені вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 березня 2017 року в частині кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.2 ст.186 КК України змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 березня 2017 року кваліфікуючу ознаку дій обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.2 ст.186 КК України «як вчинені повторно», та вважати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 винними за ч.2 ст.186 КК України у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
В решті вирок залишити без змін.
Скасувати ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.03.2017 р. про виправлення описки у вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 березня 2017 року.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді :