АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5121/16-к Номер провадження 11-кп/786/233/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Полтава, раніше судимому, засудженому 24.12.2014 Київським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ст. 81 КК України.

Приймаючи таке рішення суд зазначив, що засуджений на час звернення до суду не довів своє виправлення, оскільки його поведінка не свідчить про її сумлінність.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу суду та звільнити його умовно-достроково.

Свої вимоги засуджений обґрунтовує тим, що суд не взяв до уваги: його позитивну характеристику, відсутність порушень режиму відбування покарання; виконання ним всіх вимог адміністрації і покладених на нього обов`язків; те, що він працевлаштований на підсобному господарстві установи бригадиром та по сумісництву сторожем, як у денний так і у нічний час, що свідчить про довіру до нього зі сторони адміністрації установи; у довідці про заохочення та стягнення на час розгляду провадження було вказано лише одне заохочення, тоді як насправді було два заохочення; стягнення, які були накладені на нього погашені та зняті судом, тому він є особою, яка не має стягнень; упереджене відношення до нього деяких працівників установи, а також те, що він має трьох дітей і паралізовану матір після інсульту.
Заслухавши доповідача, засудженого на підтримку апеляційної скарги, міркування прокурора про законність судового рішення, перевіривши матеріали особової справи та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Пунктом 2 частини 3 статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі..
Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.
У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Так, ОСОБА_7 засуджений 24.12.2014 Київським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі (а.м.о.с. 1-4).
2.02.2016 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області засудженому ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 24.12.2014 по 24.02.2015 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.м. о.с. 27).
Початок строку покарання ОСОБА_7 24.12.2014, кінець строку покарання 24.10.2017 (а.м. п. 8).
У Кременчуцькій виправній колонії УДПтС в Полтавській області № 69 ОСОБА_7 відбуває покарання з 14.03.2015, до даного закладу засуджений прибув із задовільною характеристикою, згідно якої він не мав стягнень та заохочень за час перебування в установі попереднього ув`язнення (а.м.п. 8).
Згідно характеристики засудженого, наданої начальником відділення соціально-психологічної служби ОСОБА_8 та начальником відділу по контролю за виконанням судових рішень ОСОБА_9 від 7.11.2016, засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання в установі характеризується задовільно. Дотримується встановлених вимог порядку відбування покарання. Має два заохочення, та одне стягнення. По відношенню до представників адміністрації ввічливий, виконує їх законні вимоги. На заходи виховного характеру реагує задовільно. Працевлаштований робітником підсобного господарства установи. Підтримує соціальні зв`язки з рідними шляхом листування та побачень. Не приймає участь у суспільному житті колективу засуджених відділення та у програмах диференційованого виховного впливу (а.м.п. 8).
За час відбування покарання має два стягнення 10.05.2015 у виді попередження за порушення пожежної безпеки, 23.06.2015 у виді 13 діб ДІЗО за вживання продуктів бродіння, (а.м.о.с. 38-39, 43-52) та два заохочення 4.04.2016 та 20.10.2016 (а.м.о.с. 61, 103).

Також під час апеляційного розгляду надійшла довідка Кременчуцької ВК УДПтСУ в Полтавській області № 69 про застосування 10.01.2017 до засудженого ОСОБА_7 заохочення за систематичну без порушень внутрішнього режиму працю на підсобному господарстві, якісно виконану роботу та перевищення змінного завдання.

Окрім цього засуджений притягувався до відповідальності у виді поміщення до ДІЗО 3.06.2016 за порушення встановленого розпорядку дня, виготовлення, зберігання та вживання продуктів бродіння (а.п. о.с. 67-75, 88-90), та за порушення встановленого порядку відбування покарання та зберігання забороненого предмету - мобільного телефону «НОКІА» і зарядного пристрою, кільце жовтого металу (а.п. о.с. 76, 80, 95), рапорт від 3.06.2016 про відмову слідувати в ДІЗО (а.п. о.с. 77). Дане стягнення було скасовано 28.09.2016 Крюківським районним судом м. Кременчук (а.п. о.с. 37-38).
Згідно особової справи у засудженого: 24.12.2016 формально настало право на зміну умов тримання згідно ст. ст. 100, 101 КВК України, 24.04.2016 формально настало право на заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України, 24.10.2016 формально настало право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України. Проте у застосуванні вказаних пільг комісією колонії та спостережною комісією було відмовлено, через те, що останній не довів, що стає на шлях виправлення (а.о.с. 54, 91, 109).
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Однією із головних умов для умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.
Відмовляючи в задоволенні заяви засудженого, суд першої інстанції правильно врахував особу засудженого, дані, які наведені вище про поведінку засудженого і його ставлення до праці за весь період відбування покарання з 14.03.2015 та прийшов до правильного висновку, що засуджений на час відбування покарання не довів своє виправлення, оскільки його поведінка не свідчить про її сумлінність.

Твердження засудженого про неврахування судом другого стягнення не знайшли свого підтвердження, так як суд у своїй ухвалі від 21.11.2016 вказав про наявність у ОСОБА_7 двох заохочень.

Задовільна характеристика додана Кременчуцькою виправною колонією УДПтС в Полтавській області № 69 до заяви і відомостей про заохочення та стягнення засудженого були враховані судом першої інстанції, через це доводи засудженого про неврахування вказаного, є необґрунтованими.
Колегія суддів також враховує заохочення, яке ОСОБА_7 отримав 10.01.2017, але воно не впливає на правильність прийнятого судом рішення.

Приймаючи до уваги, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про його поведінку і ставлення до праці, вимоги засудженого про те, що він довів своє виправлення не обумовлені достатніми підставами, оскільки матеріали особової справи в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав до скасування ухвали суду та задоволення поданої апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4