Справа № 362/1305/17
Провадження № 1-кп/362/186/17
ВИРОК
Іменем України
05.05.2017 Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, працюючого водієм ТОВ «Альтком», раніше не судимого, -
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-
26 листопада 2016 року близько 19 год. обвинувачений ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi GALANT», державний № НОМЕР_1 , з причепом марки «ПГМФ», державний № НОМЕР_2 , та рухаючись на 67 км + 400 м автодороги «Одеса-Київ» близь смт.Гребінки Васильківського району Київської області, де на цей час рух був закритий та проводились ремонтні роботи, грубо порушуючи вимоги дорожнього знаку п. 3.1. ПДР України, щодо заборони руху усіх транспортних засобів у випадках, коли дорога та (або) вулиця перебуває в аварійному стані і непридатна для руху транспортних засобів, а також п.п.1.1., 1.3, 1.5, 12.1, 12.2, щодо знання та неухильного виконання вимоги правил дорожнього руху; не створювання небезпеки чи перешкоди для руху, загрожування життю або здоров`ю громадян, завдавання матеріальних збитків; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, здійснив наїзд на пішоходів громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які рухались в попутному з ним напрямку по проїзній частині дороги, заподіявши їм тілесні ушкодження, а саме, ОСОБА_7 - закритий перелом зовнішньої щиколотки правої голені, внаслідок дії в зазначені частини тіла потерпілого тупого предмета. Зазначений перелом кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості загоєння більше 21 дня, а ОСОБА_6 - закритий перелом обох кісток голені, внаслідок дії в зазначені частини тіла потерпілого тупого предмета. Зазначений перелом кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості загоєння більше 21 дня.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, та підтвердив обставини наїзду 26 листопада 2016 року на пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , він визнав позов прокуратури про відшкодування витрат на лікування потерпілих, проте заперечував проти позовів останніх про стягнення з нього на їх користь моральної шкоди, хоча у скоєному щиро каявся, просив у них вибачення, а у суду - не позбавляти його права керування транспортними засобами, який є його основним видом заробітку.
Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 пояснили суду, що 26 листопада 2016 року вони були у відрядженні в смт. Гребінки, де рухалися по дорозі та йшли до підземного переходу, потім втратили свідомість. З пояснень інших свідків їм відомо, що автомобіль, який здійснив на них наїзд, рухався без включеного світла фар і почав гальмувати після вчинення пригоди. Заявлені цивільні позови вони підтримали у повному обсязі та просили позбавити обвинуваченого прав керування транспортними засобами.
Суд визнав за можливе, відповідно до положень ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ні ким не оспорюються, проти чого не заперечують прокурор і обвинувачений, правильно розуміючи зміст даних обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу було роз`яснено, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає, що органи досудового розслідування правильно кваліфікували дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, оскільки в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчинення якого обвинувачується особа, мало місце, що діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і що у вчиненні цього кримінального правопорушення винен, саме, обвинувачений ОСОБА_4 .
Обставиною, яка пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, судом визнає його щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Крім того, обираючи обвинуваченому міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, що, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих обставин.
Зокрема, суд враховує, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
З урахуванням наведеного, щирого каяття обвинуваченого, думки потерпілих щодо призначення обвинуваченому покарання, поведінки останнього після вчинення ним пригоди, та, приймаючи до уваги, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, що для виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, буде покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Вирішуючи питання про заявлені прокурором та потерпілими цивільній позови, суд виходить з наступного.
Порядок розгляду цивільного позову та його вирішення визначений положеннями ст.128 КПК України.
Відповідно до положень Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку, на приклад, зі знищенням речі, а моральна шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, противоправною поведінкою щодо неї, та знищенням майна.
Майнова та матеріальна шкода, яка завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, в тому числі, в разі використання при цьому на відповідній правовій підставі джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до положень ч.ч.1 і 2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини і незалежно від вини, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров,я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно із положеннями ч.ч.1, 2 ст. 1187 та ч.1 ст.1195 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, зокрема, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому, зокрема додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Згідно до вимог ст.1187 ЦК України та положень п.п.2-4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, шкода, що заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, що його спричинила, за умови що дії останнього були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок не переробної сили або умислу потерпілого. Під володільцями цих джерел розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу власності або з інших підстав.
Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.199 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» , при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що цивільний позов прокуратури про стягнення коштів, витрачених закладом департаменту охорони здоров`я «Кіровоградська обласна лікарня» на стаціонарне лікування осіб, які потерпіли від зазначеного кримінального провадження, та визнаний обвинуваченим, на загальну суму в розмірі 7697,64 грн., підлягає задоволенню, оскількиу відповідності до положень ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування цього потерпілого від злочину.
Вирішуючи питання про заявлені потерпілими цивільні позови про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 5600 грн., суд вважає, що вони підлягають до часткового задоволення.
Так, суд враховує, що потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дійсно отримали тілесні ушкодження внаслідок злочину, вчиненого обвинуваченим, а тому, їм прийшлося докладати додаткових зусиль для організації свого життя в зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим, вони потребують лікування та нести для цього додаткові витрати.
З урахуванням обставин справи, характеру отриманих потерпілими тілесних ушкоджень, глибини їх фізичних та душевних страждань, відношення обвинуваченого до вчиненого ним злочину, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд, вважає за можливе задовольнити цивільні позови частково в розмірі стягнення з обвинуваченого по 50 000 грн. моральної шкоди, на користь кожного потерпілого, а також, понесених, кожним з них, матеріальних витрат на правову допомогу для звернення до суду з зазначеними заявами.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368-371, 395 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Призначити ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту вступу вироку в законну силу і звернення його до виконання не пізніше місячного строку.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на відшкодування заподіяної моральної шкоди по 50 000 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі по 5600 грн. на кожного.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави за залучення експертів та проведення судової автотехнічної експертизи № 301 від 13.03.2017 року Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при МВС України (м.Київ, вул. Володимирська, 15) 1320,60 грн.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення через Васильківський міськрайонний суд Київської області.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1