УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ст. 82 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Вказує на наявність підстав для задоволення його клопотання. Зазначає, що інформація зазначена в характеристиці на нього не відповідає дійсності. Також, звертає увагу, що невідбутий ним строк покарання становить менше 3 років.
В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду с заявою про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України.
Проте, судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком від 25 жовтня 2005 року Апеляційного суду АРК за ст.ст. 115 ч.1, 115 ч.2, п.п. 6, 13, 289 ч.3, 70 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно вироку суду, ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство 2-х осіб.
Згідно матеріалів справи та характеристики на засудженого ОСОБА_7 , він в місцях позбавлення волі характеризується посередньо, допускав порушення режиму тримання в 2014, 2015 роках, які на теперішній час погашені. Працює та має три заохочення в 2012, 2013 та 2016 роках. До квітня 2016 року характеризувався формальним ставленням до участі в програмі «духовне відродження», не завжди сумлінно ставиться до вимог адміністрації установи та не завжди приділяє увагу дбайливому ставленню до майна установи під час використання його в побуті. За характером потайний, хитрий, має пристосувальну спрямованість. Не відбутий строк покарання становить більше 3-х років.
На спільній комісії Житомирської УВП № 8 засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у клопотанні про звернення до суду про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну покарання на більш м`яке, оскільки у комісії не має впевненості, що він довів своє виправлення чи став на шлях виправлення.
Наведене, на думку суду, свідчить про передчасність висновку про те, що засуджений став на шлях виправлення, у зв`язку з чим йому відмовлено у задоволенні клопотання.
Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора в заперечення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Так, приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст. 82 КК України та ст.ст. 537, 539 КПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений вироком від 25 жовтня 2005 року Апеляційного суду АРК за ст.ст. 115 ч.1, 115 ч.2, п.п. 6, 13, 289 ч.3, 70 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно вироку суду, ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство 2-х осіб.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.03.2016 року на підставі ст. 72 ч.5 КК України засудженому ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 09.07.2005 року по 26.01.2006 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку покарання 09.07.2005 року, 3/4 строку відбув 22.03.2016 року.
Також, місцевим судом враховано, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення особливо тяжких злочинів.
Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_7 , він в місцях позбавлення волі допустив порушення режиму тримання, яке на теперішній час погашено. Працює та має три заохочення в 2012, 2013 та 2016 роках. Не завжди сумлінно ставиться до вимог адміністрації установи. Не завжди приділяє увагу дбайливому ставленню до майна установи під час використання його в побуті та здійсненню щодо нього належного нагляду. Відповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань. Дотримується вимог пожежної безпеки (а.с. 9-11).
Відповідно до вимог ч.3 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Наведене є обов`язковою передумовою, поряд із передбаченими у ч.4 ст. 82 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.
Статтею 130 КВК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким визначена як один з видів заохочення для осіб, засуджених до позбавлення волі. Правом застосування заходів заохочення до засуджених, згідно ст. 135 ч.1 КВК України, користуються начальник колонії, а також його прямі начальники.
Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст. 154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.
Проте, в ухвалі суду зазначено, що на спільній комісії Житомирської УВП № 8 засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у клопотанні про звернення до суду про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну покарання на більш м`яке, оскільки у комісії не має впевненості, що він довів своє виправлення чи став на шлях виправлення.
Апеляційний суд вважає, що вказані обставини та наведені дані про особу ОСОБА_7 не дозволяють зробити висновок про сумлінну поведінку засудженого, яка б вказувала на те, що засуджений став на шлях виправлення та не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст. 82 КК України.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду про залишення вказаного клопотання без задоволення.
Наведені в апеляційній скарзі розбіжності між даними характеристики на засудженого ОСОБА_7 та даними зазначеними в ухвалі суду не вплинули на законність висновку суду.
На підставі викладеного, ухвала суду щодо ОСОБА_7 законна та обґрунтована і підстав для її скасування не має.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: