Єдиний унікальний № 500/3838/16-к
Провадження № 1-кп/500/49/17
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою
та про відмову у зміні запобіжного заходу
12 січня 2017 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурори: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_7 ,
потерпілі: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши в м. Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0002898, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Некрасівка Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні вищезазначених злочинів. Судовий розгляд відкладений на 27.01.2017 р., а строк тримання під вартою відносно ОСОБА_7 закінчується 15.01.2017 р.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, посилаючись на те, що на даний час не відпали ризики, які були підставою для застосування такого запобіжного заходу.

Прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підтримали клопотання прокурора ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт. При цьому обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що раніше, коли відносно нього здійснювалося кримінальне провадження під час досудового розслідування, він завжди з`являвся за викликами, він ніколи не здійснював тиск ані на потерпілих, ані на свідків.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню та обвинуваченому ОСОБА_7 слід продовжити строк тримання під вартою та в клопотанні обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_6 слід відмовити з таких підстав.

Так, відповідно до ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.07.2016 р. з метою запобігти спробам переховатися від органу досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка та вчинити інше кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався у встановленому КПК порядку та спливає 15 січня 2017 року, а судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не закінчений з об`єктивних причин.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК, якими суд керується на підставі ч. 2 ст. 331 КПК, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд також враховує засаду верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX). Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (див. рішення у справі «Яблонський проти Польщі», N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справах «Іловецький проти Польщі», N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року, та «Смирнова проти Росії», NN 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX).

Суд також відповідно до ст. 178 КПК України оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується; вік та стан його здоров`я; відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, у тому числі те, що він хоча і одружений, але не має власних дітей й утриманців; відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи та навчання.

Отже, враховуючи, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, не зникли, оскільки є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховатися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що ОСОБА_7 , маючи чотири незняті та непогашені судимості за вчинення умисних злочинів, в тому числі тяжких та особливо тяжкого проти власності, обвинувачується у вчиненні декількох умисних злочинів, в тому числі тяжких та проти власності, крім того він обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, 30.06.2016 р., 12.07.2016 р. та 27.07.2016 р., тобто після того, як 17 травня 2016 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та після того, як 30 травня 2016 року відносно нього був застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Також є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілих та свідків з огляду не те, що під час судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_7 погрожував потерпілому ОСОБА_10 , що раніше судом вже зазначалося в попередніх ухвалах про продовження строку тримання під вартою.

Таким чином, вищевикладені обставини кримінального провадження свідчать про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на теперішній час є виправданим заходом, оскільки вказані обставини чітко вказують на те, що перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_7 може продовжити вчиняти нові злочини, порушуючи права інших осіб, також може незаконно впливати на потерпілих та свідків, порушуючи і їх права, і перешкоджаючи інтересам правосуддя, а тому справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_7 на свободу.

З урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_7 , того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не закінчений, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_7 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 на строк, що не перевищує 60 днів, до 12 березня 2017 року, у зв`язку з чим в задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 201, 331, 369 372 КПК України, суд
постановив:
Клопотання прокурора ОСОБА_4 задовольнити, в задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинувачуваному у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185 КК України, на строк, що не перевищує 60 днів, до 12 березня 2017 року.

Строк дії наявної ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 закінчується 12 березня 2017 року.

Копію наявної ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_7 , а також направити до Ізмаїльської установи виконання покарань УДПтС України в Одеській області (№ 22) для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1