07.04.2017
Справа №642/957/17-к
Провадження №1-кп/642/297/17
УХВАЛА
Іменем України
04 квітня 2017 року м. Харків
Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
встановив:
Згідно обвинувального акта у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_5 , останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.3 ст.368 КК України.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 звернувся з клопотанням про повернення обвинувального акту прокурору, що не відповідає вимогам КПК України, з посиланням на відсутність формулювання обвинувачення, оскільки з його змісту слідує, що ОСОБА_5 лише підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, вказує на невідповідність кваліфікації вимогам закону.
ОСОБА_5 та його захисник у судовому засіданні, клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, яке вони просили задовольнити, підтримали. Крім того, на їх думку, обвинувальний акт суперечить викладеним фактичним обставинам кримінального правопорушення, висновки якого не дають однозначної відповіді, у який спосіб воно вчинене.
Прокурор у судовому засіданні заперечував щодо його повернення, посилаючись на те, що доводи викладені стороною захисту у своєму клопотанні, є виключно предметом доказування, обставини з яких будуть досліджуватися в ході судового слідства по кримінальному провадженню.
Потерпіла, погодилась з думкою прокурора, підстав для повернення обвинувального акту не вбачала, просила призначити його судовий розгляд.
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали обвинувального акту з додатками приходить до висновку про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків та виконання вимог КПК України, виходячи з наступного.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.
У ч. 4 ст. 110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен має, зокрема, містити : виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як зазначено в обвинувальному акті ОСОБА_5 повідомлено про підозру в одержанні неправомірної вигоди службовою особою, а саме одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за не вчинення та вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду та інтересах третьої особи з використання наданого їй влади та службового становища, вчиненого повторно, тобто злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.
Таким чином, ОСОБА_5 інкримінується одержання неправомірної вигоди з одночасним вчиненням та не вчиненням дій в інтересах ОСОБА_4 та з використання наданої йому влади та службового становища, а саме : як з використанням влади, так і з використанням службового становища, без детального чіткого зазначення, які ж саме конкретно дії були чи не були вчинені обвинуваченим, в чому саме полягає використання влади, а в чому полягає використання службового становища.
Але в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин лише зазначено:
не вчинення ОСОБА_5 з використанням наданої йому влади та службового становища, полягало у «щодо притягнення потерпілої до адміністративної відповідальності за спробу перетнути державний кордон України з Россією у напрямку м. Бєлгород поза пунктом пропуску ..., складання протоколу про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення та її затримання ..., не виявлення не задекларованої валюти 15 тис. Доларів США, понад встановлених норм ..., не складання акту та протоколу про порушення митних правил та інше.
В той час, як вчинення дій на користь ОСОБА_4 , на думку прокуратури, полягало в тому, що ОСОБА_5 дав вказівку своєму підлеглому, щодо внесення до бази «ГАРТ-1» відомостей про перетинання державного кордону України неповнолітнім сином ОСОБА_4 .
Крім цього, ОСОБА_7 інкримінується як вчинення дій на користь ОСОБА_4 , що полягали у дачі незаконної вказівки, а саме всупереч посадовим інструкціям, Закону України №1710-VI від 05.11.2009 р. «Про прикордонний контроль», Положенню про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю «Гарт-1» та іншим нормативно правовим актам, своєму підлеглому щодо не внесення відомостей до бази «ГАРТ-1» про перетин державного кордону неповнолітньою особою, що суперечить диспозиції ст.368 КК України.
Формулювання таким чином фактичних обставин та кваліфікації дій свідчить про неконкретність визначення щодо того, за що вчинення та не вчинення дії на користь зацікавленої особи та яких саме, які обвинувачений міг або повинен був виконати з використанням наданої йому влади, або покладених на нього організаційно-розпорядчих обов`язків; з використанням наданої влади, чи з використанням службового становища, була одержана неправомірна вигода, що має безпосереднє відношення до способу вчинення злочину, інкримінованого ОСОБА_5 (арк.кр.пр.25 абз.1).
При цьому, при формулюванні правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.190 КК України, відповідно до обставин скоєння кримінального правопорушення «зловживаючи довірою шляхом використання службового становища, ввів в оману ОСОБА_4 , не зрозуміло, в чому полягає використання службового становища ОСОБА_5 при отриманні ним грошових коштів від ОСОБА_4 для придбання проїзних білетів, а в чому саме полягає шахрайство, яке йому інкримінується (арк.кр.пр.25 абз.2). Це не дозволяє зробити висновок, яким саме чином скоєний вказаний злочин, шляхом обману чи зловживання довірою.
Тобто, обвинувачення у даному обвинувальному акті, сформульовано так, що не дає однозначного трактування викладеним фактам, є неконкретним по своїй суті.
Таким чином, наведені вище обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, який є неконкретним за змістом і містить істотні суперечності між викладеними обставинами злочину та їх правовою кваліфікацією, що порушує право ОСОБА_5 на захист від пред`явленого обвинувачення, передбачене ст.42 КПК України.
В порушення вимог ч. 2 ст. 42 КПК України в обвинувальному акті зазначено, що він складений у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_5 , хоча він має бути зазначений як «обвинувачений».
Зазначені порушення вимог КПК України є істотними, оскільки перешкоджають можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, усунути їх в судовому засіданні та всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати фактичні обставини.
Наведений недолік обвинувального акту унеможливлює забезпечення процесуальних прав учасників судового провадження.
Це є порушенням вимог ст.ст.42,291 КПК України та позбавляє особу можливості здійснення належного та ефективного захисту своїх прав при судовому розгляді.
Враховуючи наведене, суд вважає необхідним на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки він не відповідає вищевикладеним вимогам КПК України, для усунення виявлених порушень.
За змістом п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні перевіряється обвинувальний акт на відповідність вимогам ст.291 КПК України.
Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України,суд,-
Повернути обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 прокурору військової прокуратури Харківського гарнізону для усунення недоліків та виконання вимог КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя