н/п 1-кп/640/546/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, з середньо освітою, не працюючого, раніше судимого 03.09.2016 року за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч.1 ст. 190 КК України до 200 годин громадських робіт, 03.08.2016 року знятий з обліку Московського РВ КВІ м. Харкова УДПтСУ в Харківській області по відбуттю покарання, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
В С Т А Н О В И В:
25.12.2014 року ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування у ПАО «Харківміськгаз», прийшов до ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, з метою наживи та незаконного особистого збагачення, маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, шляхом зловживання довірою, на прохання ОСОБА_6 пообіцяв купити їй та встановити газовий котел та систему опалення, для чого отримав від ОСОБА_6 суму грошей у розмірі 2400 грн., при цьому не маючи наміру виконувати зазначені дії та маючи намір розпорядитися отриманими грошима на власний розсуд.
Продовжуючи вчинювати злочин, який охоплювався єдиним умислом, спрямованим на вчинення шахрайства та заволодіння грошовими коштами потерпілої, 03.02.2015 ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, з метою наживи та незаконного особистого збагачення, маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, зловживаючи довірою ОСОБА_6 , повідомив останній, що у зв`язку з підвищенням курсу долару США йому потрібно ще 300 гривень, які ОСОБА_6 йому також передала.
Продовжуючи вчинювати злочин, який охоплювався єдиним умислом, спрямованим на вчинення шахрайства та заволодіння грошовими коштами потерпілої, ОСОБА_7 , зловживаючи довірою останньої та створюючи уяву про свій намір виконати зобов`язання, 23.07.2015 року діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою наживи та незаконного особистого збагачення, знов приїхав до дому до ОСОБА_6 та привіз газовий котел і 18 секцій батарей вартістю 7031 гри. У цей же день ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 600 грн. нібито на придбання кріплення для труб.
Крім того, продовжуючи вчинювати вказаний злочин, який охоплювався єдиним умислом, спрямованим на вчинення шахрайства та заволодіння грошовими коштами потерпілої, 01.08.2015 року ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою наживи та незаконного особистого збагачення, маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, шляхом зловживання довірою потерпілої, отримав від ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 281 грн. нібито за доставку, виніс та віс товару; 06.10.2015 -240 грн. нібито кисень; 07.10.2015 240 грн. нібито за первинний акт печінка, при цьому не виконуючи ніяких робіт з встановлення газового котла та системи опалення.
Взагалі зазначав, що розуміє, що винен ОСОБА_6 гроші і не відмовляється їх віддати, суму залишку визнав у розмірі 9000 грн. Просив суд суворо не карати.
Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї провини у вчиненні інкримінованого йому злочину, на думку суду його винуватість повністю підтверджується наступними доказами, які суд безпосередньо дослідив під час судового слідства.
Так, потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що бажала змінити у своєму помешканні опалення та 25.12.2014 року звернулась із заявою до Харківмісьгаз. Зазначила, що в цей же день до неї приїхав ОСОБА_7 , який на той час працював та слюсарем і пояснив, що їй необхідно придбати новий котел та батареї для чого він сказав, що йому необхідно виготовити проект та попросив 2400 грн. В подальшому, у лютому та березні 2015 року він приїжджав до неї на брав грошові кошти для нібито придбання труб, батарей, котла, фільтри та інше обладнання та пообіцяв усе встановити до 26.03.2015 року. Проте, нічого не зробив, на телефонні дзвінки не відповідав. Зазначила, що вона поїхала до Харківміськгаз та дізналась, що ОСОБА_7 вже там не працює. У червні 2015 року вона звернулась до слідчого, який після її розповіді зателефонував на номер ОСОБА_7 на що останній пообіцяв виконати свою роботу у десяти денний строк. Проте, 18.06.2016 року приїхавши до неї до дому, він знову нічого не зробив, а лише пообіцяв встановити котел у липні. Підтвердила, що дійсно, 23.07.2015 року пізно у вечері до неї до дому приїхав ОСОБА_7 та привіз котел та секції батареї, а на наступний день він взяв у неї ще 600 грн. для придбання кріплення. В подальшому, 01.08.2015 року він взяв у неї ще 281 грн. за доставку та занесення устаткування, а у жовтні 2015 року він взяв у неї кошти за нібито придбання кисню, складання первинного акту пічника на загальну суму 680 грн. Заперечувала, що ОСОБА_7 привозив їй труби, про них вона вперше почула від нього у суді. Зазначала, що будь-яких документів на встановлення опалення ОСОБА_8 їй так і не надав. Підтвердила, що протягом слухання справи він частково погасив борг та просила суд стягнути з обвинуваченого залишок коштів, які він їй винен на суму 9000 грн.
Допитана у суді свідок ОСОБА_10 надала свідчення, які є аналогічними свідченням ОСОБА_9 та зауважила, що особисто майже кожного дня телефонувала ОСОБА_7 , проте останній постійно знаходив привід відкласти виконання своїх обов`язків зі встановлення опалення у квартирі ОСОБА_6 .
Допитана у суді свідок ОСОБА_11 засвідчила, що знайома з ОСОБА_7 та їй відомо, що він винен ОСОБА_6 грошові кошти, які брав у потерпілої для придбання засобів опалення та їх встановлення. Зазначила, що самостійно відвозила грошові кошти на загальну суму 3000 грн. у січні 2016 року до потерпілої, а влітку 2015 року оформила на себе кредит для придбання котла та батарей, які в подальшому ОСОБА_7 відвіз ОСОБА_6 .
Відповідно до долученого до матеріалів справи оригінала розписки вбачається, що ОСОБА_7 взяв грошову суму у розмірі 2400 грн. на оформлення проекту газифікації (Т.1 а.с.93), що в свою чергу підтверджує заволодіння обвинуваченим грошима потерпілої у вказаному розмірі та узгоджується зі свідченнями потерпілої та самого обвинуваченого, оскільки останній не заперечував щодо розміру коштів, які отримав від ОСОБА_6 .
Крім того, відповідно до протоколу огляду предметів від 09.06.2016 року вбачається дослідження інших позначень та написів, зроблених потерпілою щодо часу та розміру коштів, які у неї брав обвинувачений (Т.1 а.с.94-95), що в свою чергу також узгоджується із її поясненнями в залі суду та поясненнями обвинуваченого ОСОБА_7 .
Наявна в матеріалах справи відповідь ПАТ «Харківміськгаз» від 18.12.2015 року №35/3490 підтверджує, що обвинувачений ОСОБА_7 працював в Управління газового господарства Дзержинського і Київського районів слюсарем з експлуатації та ремонту газового устаткування з 06.10.2011 по 19.02.2015 Звільнений з роботи 19.02.2015 (наказ №33/08 від 03.03.2015) за угодою сторін. Відповідно до інформації Північного УГГ за адресою: м. Харків, вул.. Кисловодська, 22, документів на заміну газових приладів до вказаного демонтажу газового лічильника не проводились. 26.11.2015 за вказаною адресою проводилось технічне обслуговування газових приладів (Т.1 а.с.44).
Вказані відомості свідчать про те, що ОСОБА_7 обіцяючи ОСОБА_6 вчинити дії щодо встановлення у її житловому приміщенні прибору опалення та оформлення відповідних документів для його функціонування, діяв поза межами своїх службових обов`язків та зловживаючи довірою потерпілої безпідставно заволодів її грошовими коштами.
Таким чином, свідчення потерпілої та свідків суд приймає до уваги та розцінює їх як правдиві, оскільки вони узгоджуються між собою, були стабільні протягом усього слідства, у неприязних відносинах з обвинуваченим свідки та потерпіла не знаходились і підстав для його оговору в них немає. Крім того, їх свідчення та пояснення узгоджуються з іншими матеріалами кримінальної справи, які в свою чергу свідчать про винуватість ОСОБА_7 у інкримінованому йому діянні.
Разом з тим, аналізуючи показання самого обвинуваченого щодо обставин інкримінованих йому діянь, а саме відсутність у нього умислу на заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами потерпілої, то суд ставить їх під сумнів, оскільки вони не підтверджені будь-якою доказовою базою та крім того вони суперечать іншим доказам по справі, досліджених у судовому засіданні та вказаних вище.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Будь-яких доказів у підтвердження невинуватості обвинуваченого суду надано не було.
Посилання обвинуваченого на добровільне придбання ним котла та секції батареї для потерпілої як на підтвердження відсутності у нього умислу на шахрайство на думку суду є безпідставними, оскільки вказані дії він вчинив лише після спливу піврічного строку з часу в якій він повинен був виконати свої обов`язки, а також після того як з ним мав розмову слідчий, до якого ОСОБА_6 звернулась за допомогою.
Так, шахрайство, як злочин вчиняється з прямим умислом, тобто факт його скоєння матиме місце тоді, коли особа яка його вчиняє буде діяти умисно, а саме з метою заволодіння з користі чужим майном буде зловживати довірою потерпілого, або обманювати його повідомляючи завідомо неправдиві відомості.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 190 КК України, полягає в заволодінні чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, проте, особливістю об`єктивної сторони шахрайства є те, що потерпілий, будучи введеним в оману шляхом обману, добровільно передає винному майно або право на це майно, вважаючи, що це є правомірним. Безпосередню участь потерпілого в передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від інших злочинів проти власності. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільність передачі потерпілим майна чи право на майно.
Для наявності складу злочину шахрайства потерпілий повинен бути переконаний в тому, що він розпоряджається майном за власною волі, в своїх інтересах або принаймні не на шкоду цим інтересам. Така його переконаність є результатом впливу на нього шахрая, а саме, введенням потерпілого в оману щодо правомірності передачі їм належного майна або надання йому права на майно. Добровільність при шахрайстві має уявний характер.
Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна. Такі стосунки можуть виникати внаслідок особистого знайомства, родинних або дружніх зв`язків, рекомендацій інших осіб, зовнішньої обстановки, цивільно-правових або трудових відносин, соціального статусу винного чи інших осіб тощо. Як шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою, слід розглядати отримання кредиту, попередньої оплати за товари чи виконання робіт (авансу), укладення договору позики, укладення договору прокату тощо без наміру повернути отримані кошти чи інші матеріальні цінності, виконати відповідну роботу, повернути борг чи отримані у користування речі.
Отримання майна під умовою виконання якого-небудь зобов`язання може кваліфікуватися як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала мету його присвоїти, а зобов`язання - не виконувати.
Зі свідчень потерпілої вбачається, що грошові кошти вона віддала обвинуваченому в добровільному порядку, будучи переконаною в тому вони передані в рахунок придбання ОСОБА_7 та встановлення ним газового котла та опалення у її житловому приміщенні, оскільки вважала, що ОСОБА_7 як співробітник ПАО «Харківміськаз» дійсно має намір вчинити необхідні їй дії, а в свою чергу ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, з метою наживи та незаконного особистого збагачення, маючи злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілої шахрайським шляхом, шляхом зловживання її довірою, пообіцяв купити ОСОБА_6 та встановити їй газовий котел та систему опалення, при цьому не маючи наміру виконувати зазначені дії та маючи намір розпорядитися отриманими грошима на власний розсуд.
Таким чином, оцінюючи у сукупності докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 суд вважає, що його протиправні дії за ч.2 ст. 190 КК України кваліфіковані правильно, так як обвинувачений дійсно вчинив шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочину середньої тяжкості, особу винного, який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, у лікаря психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває, стійких соціальних зв`язків немає, за місцем мешкання характеризується з негативного боку.
Обставин, згідно з положеннями статті 66 КК України, що пом`якшує покарання, судом не встановлено.
Обставиною, яка згідно з положеннями статті 67 КК України обтяжують покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілої, яка є особою похилого віку.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів призначення йому основного покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якими він обвинувачується і які передбачають відповідальність за вчинений злочин, так як відсутні умови і підстави призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.
Проте, зважаючи на те, що потерпіла не наполягала на призначенню обвинуваченому суворої міри покарання, а сам обвинувачений протягом судового слідства частково погасив борг, який він винен ОСОБА_6 , то суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст.ст. 75,76 КК України.
Суд вважає вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Судові витрати та речові докази по справі відсутні.
Вирішуючи цивільний позов, заявлений потерпілою під час досудового розслідування, суд, виходячи з положень ст. 60 ЦПК України, вважає його доведеним, а тому задовольняє його в уточненому нею розмірі з урахуванням коштів, сплачених в добровільному порядку обвинуваченим під час судового слідства.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Застосувати ст. ст. 75, 76 КК України та у відповідності з цими статтями кримінального закону звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного за цим вироком з випробуванням на строк 2 (два) роки, зобов`язавши його не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробаці.
Захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_7 після спливу дії останнього не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 в розмірі 9000 грн. задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти в розмірі 9000 грн.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний судом м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1