Справа № 490/2041/16-к 04.04.2017

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 квітня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0005642 за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.10.2016 року.

Обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Баштанка Миколаївської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий: востаннє, 17.02.2016 р. Баштанським районним судом Миколаївської області за ст. 185 ч. 3 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, 16.03.2016 р. Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 ч. 4 КК України на 3 роки 7 місяців позбавлення волі.
Обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України;
Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7
обвинувачений: ОСОБА_6
захисник: ОСОБА_8
___________________________________________________________________-
провадження № 11-кп/784/253/17 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_9
категорія ст.185 ч.3 КК України доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Апелянт просить оскаржуваний вирок в частині призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст. 70 КК України з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого - скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.03.2016 р. остаточно призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України у строк остаточного покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 ..

В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки .
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів та злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за який ОСОБА_6 засуджено вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.02.2016 р., а також злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, за який ОСОБА_6 засуджено вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.03.2016 р., призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_6 зараховано із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, строк його попереднього ув`язнення у періоди з 21 грудня 2015 року по 18 квітня 2016 року та з 03 серпня 2016 р. по 28 жовтня 2016 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 та доведеності його вини, прокурор вважає, що вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В обгрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції незважаючи на те, що покарання призначене ОСОБА_6 вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.02.2016 р. вже було враховано при призначенні покарання за сукупністю злочинів вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.03.2016 р., при ухвалені оскаржуваного вироку суд знову призначив покарання за сукупністю злочинів, у тому числі із зарахуванням покарання за вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.02.2016 р.

Крім того, суд при призначенні покарання, врахувавши такі обставини, як ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, не надав їм належної оцінки. А також, взагалі не врахував кількість епізодів злочинної діяльності, обставини злочинів та їх наслідки, що призвело до того, що судом при призначені покарання за сукупністю злочинів було помилково застосовано принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, який є найбільш м`яким з передбачених законом принципів.

На думку апелянта, призначене ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів явно не відповідає тяжкості злочину, особі обвинуваченого, кількості вчинених злочинів та їх наслідкам, та не сприятиме його виправленню і не буде запобігати вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
17 жовтня 2015 року, у період часу з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., ОСОБА_6 , маючи не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 185, 186 КК України, повторно, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою крадіжки, віджавши пластикове вікно, проник до будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_10 , а саме грошові кошти у сумі 2 000 грн., з викраденим з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.
19 жовтня 2015 року, близько 12 год. 10 хв., ОСОБА_6 повторно, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою крадіжки, віджавши пластикове вікно, проник до квартири АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_11 , а саме золотий перстень вартістю 1 180 грн. та срібну чоловічу печатку вартістю 1 100 грн., з викраденим з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.
У період часу з 23 жовтня 2015 року до 24 жовтня 2015 року, ОСОБА_6 повторно, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою крадіжки, віджавши пластикове вікно, проник до будинку АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_12 , а саме електричну дриль вартістю 1 850 грн. та кутову шліфувальну машину вартістю 750 грн., з викраденим з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.
25 жовтня 2015 року, у період часу з 09 год. 00 хв. до 10 год. 40 хв., ОСОБА_6 повторно, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою крадіжки, пошкодивши вхідні двері, проник до квартири АДРЕСА_6 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_13 , а саме ноутбук "Asus R4585" вартістю 20 500 грн., з викраденим з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.
27 жовтня 2015 року, у період часу з 08 год. 30 хв. до 14 год. 00 хв., ОСОБА_6 повторно, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою крадіжки, віджавши пластикове вікно, проник до квартири АДРЕСА_7 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_14 на загальну суму 13 411 грн.,, з викраденим з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.
03 листопада 2015 року, у період часу з 12 год. 00 хв. по 16 год. 30 хв., ОСОБА_6 повторно, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою крадіжки, віджавши пластикове вікно, проник до квартири АДРЕСА_8 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_15 на загальну суму 59 091 грн., з викраденим з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.
10 листопада 2015 року, у період часу з 09 год. 15 хв. до 14 год. 30 хв., ОСОБА_6 , повторно, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою крадіжки, віджавши пластикове вікно, проник до квартири АДРЕСА_9 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_16 , а саме: 2 300 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 03 листопада 2015 року становило 57 109 грн., з викраденим з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та провівши на підставі ст. 404 ч.3 КПК України повторне дослідження даних щодо особи обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Наведені у вироку суду першої інстанції фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 злочину підтверджені дослідженими судом доказами та не оспорюються апелянтом, як і кваліфікація дій обвинуваченого за ст. 185 ч.3 КК України.

Враховуючи визначені ст. 404 ч.1 КПК України межі перегляду судом апеляційної інстанції, вирок в цій частині не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, що суд при ухвалені оскаржуваного вироку неправильно призначив покарання за сукупністю злочинів, незважаючи на те, що покарання призначене ОСОБА_6 вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.02.2016 р. вже було враховано при призначенні покарання за сукупністю злочинів вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.03.2016 р. то вони є слушними.

Оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, покарання призначене ОСОБА_6 вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.02.2016 р. вже було враховано при призначенні покарання за сукупністю злочинів вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.03.2016 р.

Таким чином, при застосуванні судами (Заводським районним судом та Центральним районним судом м. Миколаєва) вимог ч.4 ст. 70 КК України кожним врахований вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.02.2016 р., тобто двічі призначене до відбування одне й теж покарання за вищевказаним вироком.

Тому апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів, підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність,

Крім того, на думку колегії суддів є також слушними доводи прокурора, що при призначенні покарання за сукупністю злочинів суд першої інстанції не дотримався приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року та помилково застосував принцип визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Так, призначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував: тяжкість вчинених ОСОБА_6 злочинів вчинення ним умисних тяжких корисливіх злочинів; характеризуючі дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, має певне місце проживання, за яким характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом, синдром залежності від опіоїдів; пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття; відсутність обтяжуючих покарання обставин.
З урахуванням зазначеного, суд прийшов до вірного висновку про призначення покарання за ст. 185 ч.3 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки.
Проте, при призначенні покарання, за сукупністю злочинів, суд врахувавши такі обставини, як ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, не надав їм належної оцінки.
Крім того, визначаючи остаточне покарання за сукупністю злочинів і застосовуючи при цьому принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим суд першої інстанції не врахував кількість епізодів злочинної діяльності ОСОБА_6 та обставини злочинів і їх наслідки, не дотримавшись рекомендацій Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7.
Відповідно до роз`яснень п. 21 вищезазначеної Постанови при вирішенні питання про те, який з передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів, (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини) суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини та мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності.

Так, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_6 вчинив 7 епізодів крадіжок чужого майна, спричинивши потерпілим матеріальні збитки на значні суми, вже через 4 місяці після звільнення із місць позбавлення волі після відбуття покарання за аналогічний злочин, раніше був неодноразово судимий, більшість з яких за вчинення тяжких корисливих злочинів. Після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, заходів щодо працевлаштування не вжив, а знову вчинив тяжкі корисливі злочини для задоволення своїх матеріальних потреб, і приходить до висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів не відповідає тяжкості злочинів, їх кількості та їх наслідкам, а також особі обвинуваченого.

Тому апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає частковому задоволенню, а вирок, з урахуванням положень ст. 421 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового вироку в частині призначення покарання, про що поставлено питання в апеляційній скарзі прокурора.
Враховуючи положення ч. 5 ст. 72 КК України у строк остаточного покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 у періоди з 21 грудня 2015 року по 18 квітня 2016р. включно, тобто строк його перебування під вартою до вступу вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.03.2016р. в законну силу та з 03 серпня 2016р. по 04 квітня 2017р. включно, тобто строк перебування ОСОБА_6 в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді даного кримінального провадження (відповідно до довідки, наданої з Миколаївського слідчого ізолятору), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420, 424, 425, 426, 532 КПК України, суд апеляційної інстанції,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.10.2016 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання за сукупністю злочинів скасувати, постановивши в цій частині новий вирок.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.03.2016 р., призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років .
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк остаточного покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 у періоди з 21 грудня 2015р. по 18 квітня 2016р. включно та з 03 серпня 2016р. по 04 квітня 2017р. включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії вироку.
Головуючий:

Судді