Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 17 травня 2017 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 04 квітня 2017 року щодо нього,
в с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2017 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України,
такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1 494,50 грн у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди і на користь ОСОБА_6 80 000 грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Вказаним вироком накладено арешт у вигляді заборони відчуження на автомобіль марки «VAZ 21723», державний номер В НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 04 квітня 2017 року зазначений вирок щодо ОСОБА_4 змінено в частині цивільного позову. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 10 000 грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. В решті вирок суду залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_4 28 серпня 2015 року о 20.30 год, керуючи автомобілем марки «VAZ 21723», рухаючись по вул. Чорновола у м. Хмельницькому зі сторони вул. Трудової в напрямку вул. Гайдара, перед перехрестям з провулком Тракторним, в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, на неврегульованому пішохідному переході, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , у якої на грудях у сумці для переносу немовлят знаходився малолітній син ОСОБА_7 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі засуджений просить пом`якшити призначене покарання шляхом скасування додаткової міри покарання у виді права керувати транспортними засобами. Також просить скасувати рішення про накладення арешту на автомобіль. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд недостатньо врахував дані про його особу та обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, заперечує правильність застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме накладення арешту на автомобіль у вигляді заборони відчуження. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає положенням ст. 419 КПК.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК не оспорюються.
Доводи засудженого про необґрунтованість призначення йому додаткового покарання є безпідставними.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції, згідно з вимогами ст. 65 КК в достатній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, є особою пенсійного віку, має позитивну характеристику, незадовільний стан здоров`я.
На підставі цих даних у їх сукупності, а також за відсутності обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції, з чим погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 286 КК, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
При цьому колегія суддів вважає правильним призначенням додаткового покарання у максимальному розмірі, передбаченому санкцією частини статті за якою засуджено ОСОБА_4 , з огляду на характер допущених обвинуваченим грубих порушень правил безпеки дорожнього руху, наслідки що настали та ставлення винного до скоєного.
Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, аналогічні доводи щодо необґрунтованості призначення додаткового покарання та накладення арешту на автомобіль, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який обґрунтовано визнав їх безпідставними, зазначивши, що покарання, призначене ОСОБА_4 , є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів. Крім того, апеляційний суд надав обґрунтовану відповідь щодо доводів засудженого про порушення судом першої інстанції вимог п. 6 ст. 170 і ст. 374 КПК.
Що стосується вимоги засудженого про скасування рішення пов`язаного з арештом на автомобіль, то відповідно до ст. 424 КПК це питання не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції.
Апеляційний суд, у відповідності до ст. 419 КПК, належним чином мотивував прийняте рішення. Підстав вважати його незаконним чи необґрунтованим колегія суддів не вбачає.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 04 квітня 2017 року щодо нього.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3