Справа № 160/602/15-к Провадження № 11-кп/773/89/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 336 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2017 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
виправданого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Локачинського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2015 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, військовозобов`язаного, із базовою вищою освітою, має на утриманні одну неповнолітню дитину, комплектувальник проводів підприємства «Кромберг» Ен-Шуберт, судимого Локачинським районним судом 15.07.2015 року за ч. 1 ст. 296 КК України до 1 року обмеження волі із звільненням від відбування покарання терміном на один рік,

виправдано за ст. 336 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він, перебуваючи на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи військовозобов`язаним і визнаним військово-лікарською комісією придатним до проходження військової служби, отримав повістку за призовом на військову службу у Збройні Сили України згідно оголошеної Указом Президента України «Про часткову мобілізацію», яка зобов`язувала його з`явитися 28.07.2015 року о 08 год. у Горохівсько-Локачинський ОРВК. В порушення ст. 65 Конституції України, ст. 22, 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про наслідки не прибуття за викликом, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних причин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи правових підстав на відстрочку на військову службу за мобілізацією, у вказаний час та місце ОСОБА_7 не прибув для подальшої відправки на проходження за призовом військової служби в Збройних Силах України, чим ухилився від призову за мобілізацією.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що винуватість обвинуваченого в умисному ухиленні від призову за мобілізацією є не доведеною. В обґрунтування зазначає, що в обвинуваченого відсутній прямий умисел на ухилення від призову за мобілізацією, а стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували вину першого.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор оскаржує його з мотивів невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що органами досудового розслідування зібрано достатньо доказів того, що ОСОБА_7 умисно ухилився від призову за мобілізацією, а тому висновок про відсутність в його діях ознак кримінального правопорушення є безпідставними. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 роківпозбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію у повному обсязі, виправданого та його захисника, які заперечили проти її задоволення, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
У відповідності до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, суд повинні оцінювати докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ при цьому не має наперед встановленої сили.
Дотримуючись даної вимоги закону, суд повно і всебічно дослідив всі представлені обвинуваченням докази винуватості ОСОБА_7 і дав їм належну правову оцінку.
Так, ОСОБА_7 вину свою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав та показав суду, що, у липні 2015 року пройшов медичну комісію, був визнаний придатним до служби, після проходження медичної комісії йому вручили повістку про явку у військкомат, але в той час у смт. Локачі щодо нього розглядалося кримінальне провадження, і він у телефонній розмові пояснював, що чекає на вирок суду.

Як стверджується матеріалами кримінального провадження, 15 липня 2015 року ОСОБА_7 був засуджений Локачинським районним судом Волинської області за ч. 1 ст. 296 КК України із призначенням покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі зі звільненням від призначеного покарання терміном на один рік.
Суб`єктивною стороною ухилення від призову за мобілізацією є прямий умисел.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність умислу в ухиленні обвинуваченого від призову за мобілізацією, оскільки після проголошення вироку 15 липня 2015 року він відбував призначене йому покарання і виконував обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
В силу ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від призову на строкову військову службу в мирний час звільняються громадяни України:
батько або мати, рідний (повнорідний, неповнорідний) брат або сестра яких загинули, померли або стали інвалідами під час проходження військової служби або зборів військовозобов`язаних;
які були засуджені за вчинення злочину до позбавлення волі, обмеження волі, у тому числі із звільненням від відбування покарання.
Як вбачається з відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04 квітня 2017 року № 638 на запит адвоката ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , 1986 р.н., ОСОБА_9 , 1978 р.н., звільнені від призову на строкову військову службу на підставі абзацу 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у разі, якщо батько або мати, рідний (повнорідний, неповнорідний) брат або сестра яких загинули, померли або стали інвалідами під час проходження військової служби або зборів військовозобов`язаних.
Апеляційний суд вважає, що вищезазначена норма законодавства поширюється також на обвинуваченого, оскільки його рідний брат ОСОБА_10 загинув під час проходження військової служби у Збройних Силах СРСР.
У суді апеляційної інстанції стороною обвинувачення не заперечується факт трагічної загибелі під час проходження військової служби брата обвинуваченого.
Відсутність наказу у ІНФОРМАЦІЯ_4 про звільнення обвинуваченого від призову на військову службу не є підставою для притягнення останнього до кримінальної відповідальності за ухилення від призову на військову службу.
Видача таких документів та їх контроль накладається на службових осіб військового комісаріату.
Крім того, і це стверджено матеріалами кримінального провадження, одна і та сама особа вищезазначеного комісаріату зверталася до прокурора Локачинського запиту з приводу ухилення ОСОБА_7 від призову на військову службу.
Як в суді першої, так і апеляційної інстанції, стороною обвинувачення не доведено, що у діях ОСОБА_7 є умисне ухилення від призову за мобілізацією, тобто склад злочину, передбаченого ст. 336 КК України.
Тому суд першої інстанції обґрунтовано виправдав його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування виправдувального вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурора.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Локачинського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді