Справа № 504/332/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" березня 2017 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 в смт. Доброслав кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андрієво-Іванівка Миколаївського району Одеської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, маючи на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, стрільця-санітара 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

встановив:
Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України №303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію.

01.08.2014 року ОСОБА_4 призвано на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У подальшому, ОСОБА_4 направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) та наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №163 від 04.08.2014 року зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця - санітара 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_2 .

Згідно положень п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.

Відтак, з 01.08.2014 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 з ІНФОРМАЦІЯ_3 до подальшого місця проходження військової служби, він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно вимог п.п.1,2,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби, призваним 01.08.2014 року за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді стрільця - санітара 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», умисно, не маючи відповідного дозволу командира, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 02.03.2014 року, вчинив самовільне залишення вищезазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби до 27.01.2017 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

27.01.2017 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України за адресою: АДРЕСА_3 та заявив про вчинений ним злочин.

Обвинувачений ОСОБА_4 допитаний в суді, в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.3 ст.407 КК України, винним себе визнав повністю, розкаявся та пояснив, що дійсно 01.08.2014 року його призвано на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ).

Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) його призначено на посаду стрільця - санітара 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_2 .

З 01.08.2014 року, тобто з моменту відправлення його з ІНФОРМАЦІЯ_3 до подальшого місця проходження військової служби, він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку - проходження військової служби.

Проте, він будучи військовослужбовцем військової служби, призваним 01.08.2014 року за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді стрільця - санітара 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», умисно, не маючи відповідного дозволу командира, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 02.03.2014 року, вчинив самовільне залишення вищезазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби до 27.01.2017 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

27.01.2017 року він самостійно прибув до військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України за адресою: АДРЕСА_3 та заявив про вчинений ним злочин.

У вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) щиро розкаявся, не заперечував проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, доведена, а дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), тривалістю понад один місяць.

При визначенні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання, судом враховується ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу, а також те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є учасником АТО, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно ст.12 КК України вчинений ним злочин віднесений законодавцем до категорії злочинів середньої тяжкості.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України є щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості, вину у вчиненому злочині визнав та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий.

Наявність цих обставин, що пом`якшують відповідальність та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаявся у скоєному кримінальному правопорушенні, активно сприяв розкриттю злочину, суд дійшов висновку, про призначення ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст.407 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції статті за цей злочин у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень.

До обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувались засоби забезпечення кримінального провадження.

Цивільний позов, речові докази та судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.369-371,374 КПК України, суд,

ухвалив:
Обвинуваченого ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1