№ провадження 11-кп/781/339/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.04.2017 року. м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому матеріали клопотання 16/405/1899/16 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.03.2017 року, якою повернуто клопотання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання призначеного покарання за виром суду таким, що не відповідає ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі та в доповненнях засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу районного суду як незакону, винесену з порушенням Конституції України, та інших нормативно-правових актів, а його клопотання задовольнити, мотивуючи тим, що у суду першої інстанції не було достатніх підстав не застосовувати ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що призвело до грубого порушення його права на захист.

До Ленінського районного суду міста Кіровограда надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про визнання призначеного покарання за вироком суду таким, що не відповідає ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.03.2017 року клопотання ОСОБА_6 про визнання призначеного покарання за вироком суду таким, що не відповідає ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод повернуто останньому.

Своє рішення суд мотивував тим, що питання, яке ставить ОСОБА_6 у своєму клопотанні, а саме визнання призначеного йому покарання за вироком національного суду таким, що не відповідає ст. 3 Конвенції є виключною компетенцією Європейського суду з прав людини, тому не може бути предметом розгляду судом першої інстанції, а отже підлягає поверненню останньому для звернення до компетентного суду.

Заслухавши доповідача, в дебатах засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, висновок прокурора, який просив ухвалу суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Стаття 55 Конституції України зазначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується ч.3 ст. 8 Конституції України.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви (клопотання) до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист.

Однією з основних засад кримінального провадження є доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 21 КПК України, якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (ч. 1 ст. 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці "право на суд" охоплює три основні елементи: 1) наявність "суду", який встановлений відповідно до закону і відповідає вимогам незалежності і неупередженості; 2) наявність у суду достатньої компетенції для вирішення всіх аспектів спору чи обвинувачення, до яких застосовується ст. 6 Конвенції; 3) особа повинна мати доступ до такого суду.

Доступ до правосуддя в контексті кримінального провадження означає надання учасникові провадження можливості (права) звертатися до суду за захистом свого права чи охоронюваного законом інтересу, заявляти різного роду клопотання, оскаржувати до слідчого судді, суду чи суду вищої інстанції рішення учасників провадження, які наділені владними повноваженнями і вчиняють ці дії чи ухвалюють рішення. В практиці Європейського суду з прав людини щодо питання права на суд, на доступ до нього чітко визначився підхід, згідно з яким особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава не повинна вводити правові або чинити нелегітимні перешкоди для здійснення цього права.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Згідно ч. 3 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.

Відповідно до ч.6 ст. 539 КПК України передбачено, що за наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку, та внаслідок цього розгляду місцевий суд має прийняти рішення по суті клопотання - про його задоволення або відмову у його задоволенні. Цією нормою кримінально-процесуального закону не передбачено ухвалення судом рішення про повернення такого клопотання без розгляду з будь-яких причин.

Як слідує з матеріалів клопотання, 16.11.2016 року Ленінським районним судом м. Кіровограда призначено до розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 про визнання призначеного покарання за виром суду таким, що не відповідає ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Водночас, з ухвали суду від 01.03.2017 року вбачається, що за наслідками розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 , суд повернув клопотання останнього про визнання призначеного покарання за вироком суду таким, що не відповідає ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що взагалі не передбачено нормами ст. 539 КПК України.

Отже, висновок судді про необхідність повернення клопотання засудженому не ґрунтується на вимогах закону, й на підставі ч.1 ст. 412 КПК України судове рішення підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, доступу до правосуддя, тобто права на участь в судовому розгляді будь-якої інстанції та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога до судового рішення у ст. 370 КПК України, а також ці вимоги містяться у ст.7 КПК України, серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування судового рішення , колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог ст. 21, ст. 370 КПК України щодо дотримання загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 14 ч.1 ст.7 КПК України - верховенство права, законність, доступу до правосуддя, тобто права на участь в судовому розгляді будь-якої інстанції та одночасно обґрунтованість і вмотивованість судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.

Разом з цим, належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є частиною національного законодавства.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуване рішення належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.03.2017 року, якою повернуто клопотання ОСОБА_6 про визнання призначеного покарання за виром суду таким, що не відповідає ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод скасувати.

Призначити новий розгляд в тому ж суді в іншому складі для розгляду по суті.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарження не підлягає.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2