АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 , заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без зміни - тримання під вартою в Київському СІЗО.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 10.06.2016 близько20 год. 30 хв. знаходився в стані алкогольного сп`яніння поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де в той час також перебували ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12

______________________________

Справа № 11-кп/796/408/2017
Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_13
Доповідач: ОСОБА_1 .
Того ж дня і в той же час, за вказаною адресою, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в результаті якого, ОСОБА_10 штовхнув ОСОБА_7 , від чого останній впав на землю, а ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пішли у напрямку автостанції «Полісся».

ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, наздогнавши ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та поблизу другого парадного входу до будинку АДРЕСА_4 між ОСОБА_7 і ОСОБА_10 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин розпочалась бійка.
У цей час ОСОБА_12 підійшов до останніх та став поміж ними. В той момент у ОСОБА_7 на ґрунті особистої неприязні виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і свідомо припускаючи настання наслідків у виді смерті ОСОБА_12 , наніс три удари розкладним ножем, який тримав у правій руці, в ліву частину грудної клітини, а саме ділянку життєво важливих органів - серця та легені, чим спричинив ОСОБА_12 проникаюче колото-різане поранення грудної клітини, проникаюче колото-різане поранення живота та непроникаюче колото-різане поранення грудної клітини. Відповідно до висновку експерта № 1629 від 25.08.2016 смерть ОСОБА_12 настала внаслідок проникаючого колото - різаного поранення грудної клітини з ушкодженням лівої легені, серця та з розвитком крововтрати, шоку й гемотампонади навколосерцевої сумки. Від отриманих поранень ОСОБА_12 помер на місці.
В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_9 ,не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність винності обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій,порушує питання про скасування вироку Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення особі обвинуваченого, просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років, в іншій частині вирок залишити без змін.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції внаслідок формального підходу незаконно призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 115 КК України, за наявності обставини, що обтяжує покарання.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок змінити та пом`якшити призначене покарання.
Потерпіла ОСОБА_14 надала заперечення на апеляційну скаргу захисника, вважаючи, що вирок суду остановлений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захсиника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили задовольнити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 ; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Так, за нормами ст.370 КПК Українивстановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.
Тільки таке рішення, що відповідає всім вимогам закону, здатне забезпечити досягнення завдань правосуддя та захистити права і законні інтереси усіх учасників процесу.
Разом з тим, під час апеляційного розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 встановлено, що вирок суду, постановлений щодо нього, не відповідає вимогам законності.
Як убачається із вироку, суд першої інстанції провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Однак, під час судового засідання в суді першої інстанції 20.10.2016 року після виконання вимог ст. 349 КПК України, під час допиту обвинувачененого ОСОБА_7 , судом встановлено, що він частково погоджується з фактичними обставинами вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, які прокурор встановив в обвинувальному акті та які були пред`явленні ОСОБА_7 .

Тобто, ОСОБА_7 формально визнав свою винність у пред`явленому обвинуваченні, але, даючи показання в суді першої інстанції, заперечував наявність у нього умислу на позбавлення життя потерпілого.
Проте суд першої інстанції належним чином не зясував, чи правильно особи розуміють зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 , не заперечуючи факту заподіяння смерті ОСОБА_12 , наполягав, що умислу убивати у нього не було, ніж він дістав з метою налякати осіб, які його били, однак вони продовжили завдавати удари і він, злякавшись, став розмахувати ножем. Побачивши, що ОСОБА_12 упав, просив присутніх викликати швидку допомогу.
Крім того, 16.06.2016 року під час визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, потерпіла ОСОБА_14 не була присутня у судовому засіданні та останній судом першої інстанції не роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено потерпілому ОСОБА_10 , який не є потерпілим за епізодом вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, оскільки ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.09.2016 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що під час постановлення вироку з застосуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції належним чином не з`ясовано в учасників судового ппровадження чи правильно вони розуміють зміст обставин викладених в обвинувальному акті.

Зазначені вище порушення вимог закону відповідно до вимог ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне судове рішення, як це передбачено ст. 370 КПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з поверненням кримінального провадження щодо ОСОБА_7 до районного суду та призначенням нового судового розгляду.
Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Тому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при новому судовому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції має належно перевірити всі доводи, зазначені в апеляційних скаргах прокурора та захисника, належним чином забезпечити дотримання прав потерпілої.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок Оболонського районного суду слід скасувати, а у кримінальному провадженні призначити новий розгляд в тому ж суді.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 , оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти таким ризикам, як переховування від суду, незаконне впливання на потерпілу, свідків, перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином та інше.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 412, 415, 376 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжити на 60 днів з 02.03.2017 року по 30.04.2017 року включно.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _____________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3