справа №176/747/17
провадження №1-в/176/168/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2017 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції з приміщенням Жовтоводської виправної колонії в Дніпропетровській області (№ 26), клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання, яке надійшло від засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заріччя Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, раніше судимого, засудженого: 13.01.2012 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі 8 років, за ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахований строк попереднього ув`язнення за період з 01.03.2011 року по 12.04.2012 року, який відбуває покарання в Жовтоводській виправній колонії № 26,
за участю учасників кримінального провадження: прокурора місцевої прокуратури ОСОБА_4 , представника Жовтоводської ВК №26 за довіреністю ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 являється засуджений 13.01.2012 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі 8 років. Початок строку відбування покарання 01.03.2011 року, кінець строку відбування покарання 20.01.2018 року.
Засуджений ОСОБА_3 в клопотанні від 20.03.2017 року (за вх. 4131/16 від 23.05.2017 р.) заявляє клопотання про його умовно-дострокове звільнення з посиланням на положення ст. 81 КК України.
Заслухав представника Жовтоводської ВК №26, який просив постановити судове рішення на розсуд суду, пояснивши, що засуджений за період відбування покарання періодично залучався до праці на виробництві установи, має стягнення, на адміністративній комісії установи йому було відмовлено в умовно достроковому звільненні, оскільки останній не довів своє виправлення, виходячи з поведінки засудженого, думку прокурора, який вважав за можливе задовольнити клопотання засудженого, засудженого ОСОБА_3 , який просив клопотання задовольнити пославшись на обставини викладені в ньому, додатково пояснивши на даний час на виробництві установи він не працевлаштований, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та підстави клопотання, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення можливо при обов`язковій і одночасній наявності зазначених у законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого.
Висновок про виправлення засудженого має бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.
Судом встановлено, що витікає і підтверджується матеріалами особової справи засудженого, характеристиками в особовій справі на засудженого, матеріалами про стягнення і заохочення, що в місцях позбавлення волі за вироком суду ОСОБА_3 знаходиться з 04.03.2011 року, з цього часу утримувався в Дніпропетровському СІ, характеризувався посередньо, заохочень не мав, стягнень не мав. До праці не залучався.

З 15.05.2012 року відбував покарання в Софіївській ВК № 45, мав 3 заохочення, стягнень немав.

З 16.03.2015 року продовжує відбуватипокарання в Жовтоводській ВК №26.

За період відбування покарання з цього часу у виправній колонії має одне суворе стягнення у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятора, а саме від 17.11.2015 року у вигляді 8 діб ДІЗО за вживання алкогольних напоїв, також має 1 заохочення.

Заохочення до ОСОБА_3 були застосовані за виконання робіт з благоустрою установи у вигляді подяки - 14.01.2013 року, друге та третє теж за виконання робіт з благоустрою установи від 12.07.2013 року та від 29.12.2014 року, а за рік після того було застосоване стягнення у вигляді 8 діб ДІЗО, та останнє від 11.05.2016 року у вигляді зняття цього раніше накладеного стягнення.

Таким чином убачається, що у період начальної стадії відбування покарання засуджений мав 3 заохочення, а саме у період протягом 2013 - 2014 років, які застосовувалися в періодичністю приблизно в один рік, однак за останній період відбування покарання протягом року, півтора до звернення зі справжнім клопотанням, ОСОБА_3 мав 1 стягнення, яке потягло за собою поміщення до дисциплінарного ізолятора, та лише 1 заохочення, протягом останнього року відбування покарання, жодних проявів його позитивної поведінки чи відношення до праці не було, що вказує на його пасивну поведінку у цей період, та яка вцілому як така є неоднозначною.

Суд враховує, що ОСОБА_3 за час відбування покарання іноді був працевлаштований на виробництві установи, але ці прояви з його боку були не регулярними, що підтверджується матеріалами особової справи. Наявність стягнень і заохочень, які були накладні та застосовані до ОСОБА_3 на протязі всього періоду відбування покарання в установі, які чередувались одне за одним (заохочення-стягнення-заохочення), а також те, що до останнього більше року, після стягнення, на застосовувались заохочення, не доводять сталу та однозначну поведінку засудженого, не вказують та не підтверджують обставини, що ОСОБА_3 змінився та став на шлях виправлення, а тим більше виправився.

Крім того, характеристикою особової справи станом на 01.03.2015 р., підтверджується, що останній на цей час перебування в установі виконання покарання характеризувався посередньо, на виробництві установи не був працевлаштований, так як не бажав працювати, за характером хитрий, нещирий, неврівноважений, товаришує із засудженими, які мають потенційно негативну спрямованість, участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає (арк. ос. спр. 49 т.1 ч. 2).та згідно останньої характеристики від 29.07.2016 року, характеризується задовільно.

За цей час розглядався на адміністративних комісіях установи стосовно застосування ст. 101 КВК України 20.04.2015 р., 10.08.2016 р., - та відмовлено, як такому який не стає на шлях виправлення, розглядався стосовно застосування ст. 82 КК України 10.08.2016 р. відмовлено як такому, який не став на шлях виправлення. Відповідно до ст. 81 КК України на адміністративних комісіях розглядався 10.08.2016 року відмовлено як такому який не став на шлях виправлення (арк. ос. спр. 63 т.1 ч. 2).
Суд враховує стан здоров`я засудженого ОСОБА_3 на який він посилається в самому клопотанні, але це не є підставою для задоволення даного клопотання.
За таких обставин, оцінюючи їх в сукупності з даними про особу засудженого, який відбуває покарання за особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, а умовно-дострокове звільнення особи від подальшого відбування призначеного покарання передбачає її повернення до суспільно-громадського життя, суд приходить до висновку і вважає, що його умовно-дострокове звільнення від покарання є передчасним та клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про його умовно-дострокове звільнення від покарання - відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення учасники процесу можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом її подачі через даний міський суд.

Оскарження прокурором ухвали суду зупиняє її виконання.

Суддя :