АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер судової справи: 655/802/16-к
Справа № 11кп/791/324/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія вирок ч.3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2017 р.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

З участю прокурора ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

представника служби справ

неповнолітніх ОСОБА_8

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_9

Обвинуваченого - ОСОБА_10

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000303 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Горностаївка Херсонської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, не одруженого, освіта повна загальна середня, учня Новокаховського вищого професійно-технічного училища № 16, не працюючого, раніше судимого вироком Горностаївського районного суду Херсонської області від 04.06.2015 року за ч.3 ст. 185 КК України на три роки позбавлення волі з іспитовим строком два роки, обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_10 , засуджено за ч.3 ст. 185 КК України на три роки позбавлення волі.

За сукупністю вироків згідно ч.1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання за новим вироком невідбутої частини покарання, призначеного 04.06.2015 року вироком Горностаївського районного суду Херсонської області за ч.3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі, остаточно до відбування три роки три місяці позбавлення волі з поміщенням засудженого до спеціальної виховної установи.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили не обирався.

Початок строку відбування покарання постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_10 судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 175, 92 грн. на користь держави у розмірі 1060 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_10 , в період іспитового строку, будучи засудженим 04.06.2015 року вироком Горностаївського районного суду Херсонської області за ч.3 ст. 185 КК України, 05.06.2016 року, близько 09.30 годин через місце пошкодження огорожі з металевої сітки Рабиця проник на огороджену територію садиби потерпілого ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 , звідки умисно, повторно, таємно, із корисливих мотивів викрав майно потерпілого ОСОБА_11 , чим заподіяв останньому майнову шкоду на загальну суму 1050 грн.

Тим самим обвинувачений ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками «таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше сховище».

В апеляції захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 вважає, що висновки суду викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки територія до якої частково був відкритий доступ не може вважатися іншим сховищем в розумінні ч.3 ст. 185 КК України.

Зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлені факти незаконного проникнення ОСОБА_10 на територію присадибної ділянки потерпілого, але ця земельна ділянка потерпілого не має ознак сховища, оскільки була огороджена не повністю і містила вільний проміжок (пошкоджену огорожу). Саме в цей проміжок неогородженої ділянки і пройшов ОСОБА_10 , не долаючи ніяких перешкод.

Крім того, зазначає, що розмір заподіяної шкоди базується на припущеннях судового експерта. Визначаючи заподіяну злочином шкоду, суд взяв до уваги висновок експерта, в якому він не встановив вартість викраденого майна, а лише припустив, що його вартість буде такою, навіть не зазначаючи точної дати, станом на яку проводилася оцінка.

Отже така невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та на визначення міри покарання ОСОБА_10 .

Просить вирок суду змінити, змінивши правову кваліфікацію дій ОСОБА_10 з ч.3 ст. 185 КК України на ч.2 ст. 185 КК України та призначити в межах цієї статті мінімальний строк покарання.

Прокурор до початку апеляційного розгляду кримінального правопорушення від апеляційної скарги відмовився.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу захисника, захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 та представника служби у справах неповнолітніх ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який вважає апеляцію захисника такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, судом виконані вимоги, направлені на прийняття всіх передбачених законом мір для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_10 у вчиненні встановлених в судовому засіданні дій відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на зібраних і детально досліджених у судовому засіданні доказах у їх сукупності та взаємоз"язку, яким суд дав належну оцінку, та є обґрунтованим.

Твердження в апеляційній скарзі захисника про те, що земельна ділянка потерпілого не має ознак сховища, оскільки була огороджена не повністю і містила вільний проміжок, а саме пошкоджену огорожу і тому дії ОСОБА_10 слід кваліфікувати за ч.2 ст. 185 КК України, є необґрунтованими та надуманими.

Так, доводи апелянта спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_11 про те, що територія його садиби була повністю огороджена з вулиці дерев`яним штахетником, з городу металевою сіткою рабиця. А в судовому засіданні достовірно встановлено, що територія садиби потерпілого ОСОБА_11 є повністю огородженою і не може вважатися вільною для доступу сторонніх осіб лише через те, що в одному місці огорожі було пошкодження. Крім того, потерпілий ОСОБА_11 використовує територію своєї садиби для зберігання різних матеріальних цінностей.

З протоколу огляду місця події від 07.07.2016 року вбачається, що на господарському подвір`ї, розташованому на огородженій території домоволодіння по АДРЕСА_1 , потерпілий ОСОБА_11 вказав місце, де він зберігав запасні частини до автомобіля, які були викрадені. (а.п 35-37)
Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності" від 06.11.2009 року № 10 під проникненням у інше сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання. Під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо.
Колегій суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєння ОСОБА_10 таємного викрадання майна з проникненням у інше сховище, оскільки обгороджена територія садиби потерпілого ОСОБА_11 спеціально була пристосована для зберігання його речей та ним охоронялася.

Доводи захисника в апеляційній скарзі, аналогічні доводам, які були предметом перевірки в суді першої інстанції та спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.
Посилання захисника в апеляційній скарзі щодо того, щорозмір заподіяної шкоди базується на припущеннях судового експерта судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки розмір заподіяної шкоди, в даному випадку, не впливає на кваліфікацію діяння ОСОБА_10 .
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім доказам по справі і обґрунтовано дійшов висновку про вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Злочинні дії ОСОБА_10 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше сховище, кваліфіковані правильно.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів достовірність доказів та були підставами для скасування або зміни вироку не встановлено.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, при його обрані суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого який позитивно характеризується за місцем навчання та посередньо за місцем проживання, обтяжуючі обставини вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, а також усі обставини справи, і яке є необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

При таких обставинах, на думку колегії суддів, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Горностаївського районного суду Херсонської області від 30.01.2017 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

(підпис) (підпис) (підпис)

Судді : ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду

Херсонської області ОСОБА_2