Ухвала
іменем україни

16 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000096, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сенечів Долинського району Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 121 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
Вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2016 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 змінено. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього певних обов`язків передбачених ст. 76 КК України. В решті вирок суду залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого не погоджується з ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2016 року, а саме в частині призначеного ОСОБА_6 покарання із застосуванням статті 75 КК України, вважаючи його м`яким. Просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. Прокурор вважає, що висновки суду апеляційної інстанції не в повній мірі відповідають встановленим та доведеним у справі обставинам. На його думку, судом не враховано, що засуджений вчинив злочини із застосуванням ножа, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку. Крім того прокурор ставить під сумнів враховані судом апеляційної інстанції пом`якшуючі обставини, а саме активне сприяння слідству та розкаяння у наслідках вчиненого. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Потерпілим ОСОБА_7 та захисником ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на зазначену касаційну скаргу подано письмові заперечення.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 6 лютого 2016 року приблизно о 21 год. 30 хв. в м. Долина на вул. Чорновола, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, затіяв бійку та наніс ОСОБА_7 ножове поранення в грудну клітку, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких.

Заслухавши доповідь суді, думку прокурора ОСОБА_5 , котрий підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та даним про його особу, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з матеріалів справи, при вирішенні питання про призначення засудженому покарання, апеляційний суд у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону. Зокрема, судом враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого засудженим, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, наявність на утриманні малолітньої дитини та дружини-інваліда, активне сприяння слідству та розкаяння у наслідках вчиненого. Також апеляційний суд врахував, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності та повністю відшкодував задану злочином шкоду і прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про призначення засудженому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням до ОСОБА_6 ст. 75 КК України. Крім того, суд взяв до уваги думку потерпілого ОСОБА_7 , який просив не позбавляти волі засудженого та звернувся з цих підстав з апеляційною скаргою.

З урахуванням сукупності зазначених обставин, апеляційний суд прийняв обґрунтоване рішення про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування ним основного покарання, встановивши іспитовий строк, передбачений ч. 4 ст. 75 КК України.

Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Доводи касаційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2016 рокущодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2