АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 .

захисника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві та накладено арешт на майно (перелік якого зазначено в ухвалі слідчого судді), яке було вилучене в ході обшуку за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя погодився з доводами клопотання органу досудового розслідування про те, що майно могло бути отримане кримінально-протиправним шляхом та може бути використане як доказ або ж конфісковане, оскільки санкцією кримінального закону, підозру у вчинені якого повідомлено ОСОБА_7 передбачено такий вид покарання та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та, відповідно, наклав арешт на тимчасово вилучене майно, як речовий доказ у відповідності вимог ст. 170 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати, постановивши нову, якою відмовити у задоволенні клопотання органу досудового розслідування. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ухвала була постановлена з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, оскільки в ній відсутня аргументація накладення арешту на майно. В ухвалі слідчого судді невмотивовано яким чином зазначене майно співвідносяться з обставинами кримінального провадження, що розслідується та може бути речовим доказом В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази причетності його підзахисного до вчинення кримінальних правопорушення за ст. 356, ч.3 ст.365-2 КК України, що залишено слідчим суддею без уваги, як і та обставина, що частина майна була вилучена під час обшуку в приміщенні, на обшук якого не було дозволу суду.
На думку апелянта слідчим суддею вцілому не було дотримано принципу судового контролю за дотриманням прав та свобод учасників кримінального провадження на стадії досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З ухвали слідчого судді вбачається, що слідчим відділом Шевченківського управління Національної поліції здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 03.02.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001371 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365-2, ст. 356 КК України.

За матеріалами клопотання органу досудового розслідування встановлено, що приватний нотаріус ОСОБА_7 будучи особою, що надає публічні послуги та перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом зловживання повноваженнями, вчинив нотаріальні дії, які у подальшому сприяли незаконному заволодінню майно, яке належало ТОВ «Фонд дослідження та розвитку».

10.04.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведено обшук за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , в ході якого було виявлено та вилучено майно, яке стосується професійної діяльності ОСОБА_7 . Зважаючи, що вилучені в ході обшуку речі і документи містять важливі відомості та можуть бути доказами під час судового розгляду у кримінальному провадженні, враховуючи санкцію ч. 3 ст. 365-2 КК України за якою передбачена конфіскація майна, орган досудового розслідування звернувся з клопотанням та просив накласти арешт як на грошові кошти, так і на майно з метою забезпечення збереження його як речових доказів.

Перевіривши доводи органу досудового розслідування з приводу необхідності накладення арешту, встановивши достатність даних, які містяться у доданих до клопотання матеріалах та які вказують на обґрунтованість доводів органу досудового розслідування щодо обставин вчинення злочину, врахувавши положення ст.ст. 98,170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді та вважає, що матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків.

Відповідно до вимог ст.170 КПК України арешт допускається, зокрема з метою збереження речових доказів. Згідно ч.3 ст.170 КПК України арешт з метою збереження речових доказів може бути накладений на майно будь якої фізичної чи юридичної особи, якщо є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, визначеним ст.. 98 КПК України.

Оскільки з долучених до клопотання органу досудового розслідування матеріалів вбачається факт розслідування кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, то будь які речі (документи) вилучені в ході проведених обшуків можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні. Про те що останні мають ознаки речових доказів свідчить і надана прокурором апеляційному суду постанова слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 від 13 квітня 2017 року про визнання коштів та майна, вилучених у підозрюваного, речовими доказами.

Зазначені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невмотивованість прийнятого слідчим суддею рішення.

Посилання апелянта на те, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з тих підстав, що орган досудового розслідування повернув частину арештованого майна, не вказує на незаконність оскарженого рішення, так як слідчий вправі згідно з вимогами ст. 100 КПК України визначитись з порядком зберігання речових доказів.

Доводи захисника про незаконність проведення обшуку в офісі АДРЕСА_5 , а від так і про незаконність вилучення речей та документів, не є переконливими, оскільки ухвалою слідчого судді надавався дозвіл на обшук саме приміщення за вказаною адресою, в якому здійснює свою діяльність ОСОБА_7 як нотаріус. Згідно матеріалів клопотання саме в цьому приміщенні і були вилучені речі та документи, які належали підозрюваному та вказували на його професійну діяльність.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 117, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві та накладено арешт на майно, яке було вилучене в ході обшуку за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , та зазначене в ухвалі слідчого судді та клопотанні органу досудового розслідування. залишити без змін, а апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа № 11-сс/796/2444/2017 Категорія ст. 172 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інст.. ОСОБА_9

Доповідач: ОСОБА_1