Провадження № 11-кп/792/799/16
Справа № 688/3236/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000563 від 11 травня 2016 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2016 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2016 року
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, непрацюючого, не одруженого, раніше судимого:
- 12 листопада 2015 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Шепетівського міськрайонного суду від 12 листопада 2015 року, остаточно призначено ОСОБА_8 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з 21 жовтня 2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 23 серпня 2016 року по день набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 351 грн. 84 коп. за проведення товарознавчої експертизи Хмельницьким НДЕКЦ МВС України.

Речові докази: велосипед марки «Україна», який переданий на зберігання потерпілій, повернуто потерпілій ОСОБА_10 ; соснову гілку, яка зламана навпіл і складається з двох частин довжиною відповідно 54 см та 80 см, діаметром в місці розлому 30-35 мм, та зберігається у камері зберігання речових доказів Шепетівського ВП, постановлено знищити.

За вироком суду, 10 травня 2016 року о 19 год. 20 хв., раніше судимий за скоєння грабежу ОСОБА_8 , в лісовому масиві неподалік вул. Чапаєва в м. Шепетівка Хмельницької області, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, застосував до потерпілої ОСОБА_10 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, і виразилось у намаганні нанести їй сосновою гілкою удар в ділянку голови, однак в зв`язку із самозахистом потерпіла підняла доверху ліву руку, в результаті чого наніс останній удару по лівій руці, спричинивши їй тілесне ушкодження у вигляді синця на внутрішній поверхні лівого ліктьового суглобу, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості. Після цього, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 , цією ж сосновою гілкою наніс потерпілій удар в ділянку лівого плеча та удар в задню частину голови, спричинивши фізичний біль, та відкрито заволодів належним їй велосипедом марки «Україна», зеленого кольору, вартістю 540грн., чим вчинив грабіж повторно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , як видно з її змісту, просить вирок суду скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на додаткове розслідування, вказуючи, що жодних злочинних дій він не вчиняв. Зазначає, що фізичного насильства до потерпілої не застосовував, велосипед забрав, що завести додому потерпілій, оскільки вона злякалась та добровільно залишила його на місці події.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого в підтримання доводів апеляційної скарги, які доповнили вимоги апеляційної скарги та просили скасувати вирок суду та закрити провадження в зв`язку з відсутністю в діях складу злочину, думку прокурора, який просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за викладених в вироку обставинах, грунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, відповідають фактичним обставинам провадження.

Дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність в його діях складу злочину, за який його було засуджено, та невідповідність висновків суду щодо наявності в його діях ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, фактичним обставинам провадження безпідставні.

Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено, твердження обвинуваченого про відсутність в нього умислу на заволодіння майном потерпілої, були предметом перевірки суду першої інстанції та визнані такими, що не відповідають дійсності. З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, вважає, що такі його показання вказують на намагання винного уникнути настання відповідальності.

В суді першої інстанції обвинувачений не заперечував факт заволодіння велосипедом потерпілої, однак заперечив застосування до неї насильства. Підтвердив, що того дня на вулиці Чапаєва зустрів потерпілу, яка вела в руках жіночий велосипед зеленого кольору, привітався з нею та запитав, чи дозволяють брати у лісі дрова, оскільки на велосипеді були гілки. Однак, не зрозумівши його, вона злякалась і кинула велосипед, з якого розсипалось гілля, який він підняв та пішов з ним в сторону дому. По дорозі додому зустрів ОСОБА_11 і разом з ним велосипедом поїхали до знайомого по імені ОСОБА_12 , біля будинку якого разом зі знайомим ОСОБА_13 поклали велосипед в багажник належного ОСОБА_14 автомобіля ОСОБА_15 , яким під керуванням останнього поїхали до лісу. З лісу він пішов додому, а велосипед залишився в автомобілі. Йому відомо, що в послідуючому велосипед залишили у ОСОБА_14 , в якого його і знайшов дільничний інспектор.

Суд першої інстанції обгрунтовано критично оцінив такі показання обвинуваченого, визнав їх такими, що вказують на намагання винного уникнути настання відповідальності, позаяк вони спростовуються сукупністю інших досліджених судом першої інстанції доказів, які є послідовними, узгоджуються між собою, обґрунтованих підстав сумніватись в них апелянт не наводить, не встановлено таких і колегією суддів.

Суд у вироку підставно послався на показання потерпілої ОСОБА_10 , яка показала, що близько 19 год. 10 травня 2016 року, неподалік вулиці Чапаєва, що біля лісу в м. Шепетівка, назбирала гілок, прив`язала їх до велосипеда, який вела в руках, повертаючись додому. В цей час побачила знайомого ОСОБА_8 з палкою в правій руці, який замахнувся, щоб нанести удар, але вона, захищаючись, підставила ліву руку, в результаті чого удар прийшовся їй по лівій руці, після чого вона, кинувши велосипед, стала втікати за дерево і отримала ще один удар палкою по лівому плечі. Сховавшись за деревом, отримала ще один удар палкою по голові ззаду, яка розломилась після удару об дерево, після чого відбігла в сторону, а ОСОБА_8 підняв із землі велосипед та повів в сторону вул. Лісової. По дорозі додому зустріла ОСОБА_16 , в якого запитала, чи не бачив ОСОБА_8 , на що той повідомив, що бачив його з велосипедом, ОСОБА_8 повідомив йому, що забрав велосипед у якогось діда, близько 22 год. цього ж дня повідомила про злочин у поліцію.
З показань свідка ОСОБА_17 в суді першої інстанції видно, що ввечері 10 травня 2016 року біля подвір`я свого друга по імені ОСОБА_12 , який проживає по вул. Партизанській в м. Шепетівка, побачив ОСОБА_8 з жіночим велосипедом зеленого кольору. ОСОБА_8 повідомив, що цей велосипед належить йому. В ході розмови ОСОБА_8 завантажив велосипед в багажник автомобіля ВАЗ, яким разом зі знайомим ОСОБА_18 під керуванням останнього поїхали у ліс. З лісу ОСОБА_8 зник, а вони завезли велосипед до ОСОБА_19 .
Згідно з протоколом огляду місця події від 10 травня 2016 року та фототаблиці до нього місцем вчинення злочину є земельна ділянка з насадженнями дерев сосни, що знаходиться на відстані 350 метрів від будинку АДРЕСА_2 . Біля одного з дерев сосни біля перехрестя грунтових доріг виявлено купу соснових гілок, навпроти якої виявлена одна розламана соснова гілка діаметром біля 30-ти міліметрів.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 182 від 17 травня 2016 року у потерпілої ОСОБА_10 виявлено тілесне ушкодження у вигляді синця на внутрішній поверхні лівого ліктьового суглобу, який виник від травмуючої дії тупого твердого предмету і відноситься до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 579т від 1 червня 2016 року, ринкова вартість велосипеда марки «Україна» з урахуванням проценту зносу, станом на 10 травня 2016 року могла складати 540 грн.

Згідно протоколу огляду речових доказів від 12 травня 2016 року вбачається, що була оглянута соснова гілка, яка зламана навпіл і складається з двох частин довжиною відповідно 54 см. та 80 см, діаметром в місці розлому 30-35 мм, та велосипед марки «Україна», рама якого відкритого типу з металу, пофарбованого в зелений колір.

Підстав сумніватись в показаннях потерпілої, про що вказує апелянт в своїй апеляційній скарзі, в колегії суддів відсутні, її показання є послідовними, в деталях узгоджуються між собою, іншими об`єктивними дослідженими в суді доказами. Крім того, дії обвинуваченого, який в послідуючому завантажив велосипед у багажник чужого автомобіля, яким разом з іншими поїхав до лісу, його повідомлення для свідка ОСОБА_17 про належність велосипеда, при наявності можливості повернути його потерпілій, вказують на протиправність заволодіння чужим майном, відсутність наміру повернути.
Твердження обвинуваченого, що потерпіла кинула велосипед, злякавшись його, як лісника, суд першої інстанції до уваги не бере, оскільки з показів як самого обвинуваченого, так і потерпілої видно, що вони давно знайомі між собою як сусіди, тому сприйняти за лісника знайомого сусіда потерпіла об`єктивно не мала підстав.

Обгрунтованих підстав вважати, що потерпіла його оговорила, апелянт не навів ні в апеляційній скарзі, ні в апеляційному суді. Його твердження в апеляційному суді і в апеляційній скарзі про те, що показання потерпілої слід оцінювати критично, так як він завіз велосипед додому до потерпілої та передав її чоловіку, суперечать послідовним показам потерпілої, яка, як видно з даних запису фіксування судового засідання технічними засобами, вказувала про обставини заволодіння її велосипедом. Зазначала, що того ж вечора декілька разів ходила до будинку обвинуваченого для добровільного вирішення питання заволодіння її майном з обвинуваченим та його матір`ю, однак, нікого не заставши, звернулась до поліції після 22 год. Факт вилучення велосипеда у ОСОБА_20 підтверджується показаннями потерпілої; даними заяви ОСОБА_20 про долучення до матеріалів кримінального провадження велосипеда «Україна», зеленого кольору, який йому залишили для повернення ОСОБА_8 ( т. 2, а.м.к.п. 26); показаннями свідка ОСОБА_21 , який вказував, що ОСОБА_8 завантажив велосипед в багажник автомобіля, яким разом поїхали в ліс, звідки обвинувачений зник, а велосипед вони завезли до

ОСОБА_20 показань потерпілої в суді першої інстанції, згідно даних запису фіксування судового засідання технічними засобами видно, що потерпіла чітко та послідовно стверджувала, що після отримання ударів гілкою від обвинуваченого, вона дещо відбігла в іншу сторону лісу, а той, взявши велосипед, пішов з ним в сторону вул. Лісової, а вона пішла за ним позаду, зустріла ОСОБА_16 , який повідомив їй, що перед зустріччю з нею бачив обвинуваченого з велосипедом та той говорив, що велосипед забрав в якогось діда.

Вказані твердження потерпілої, підстав сумніватись в яких колегія суддів не знаходить, спростовують доводи обвинуваченого, що він начебто був змушений забрати велосипед потерпілої, яка втекла з лісу додому, залишивши велосипед, а він пішов з велосипедом позаду з наміром завести велосипед до неї додому.

Всім доказам в сукупності, які були досліджені у встановленому законом порядку, суд першої інстанції дав вірну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 необґрунтованими, підстав для скасування вироку суду, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить, відтак апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.
Покарання ОСОБА_8 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.
Обираючи покарання ОСОБА_8 , суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, судом не встановлено. Обираючи вид та строк покарання, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 раніше судимий за скоєння тяжкого злочину грабежу, знову скоїв аналогічний злочин під час іспитового строку за попереднім вироком, молодий за віком, здоровий та працездатний, характеризується посередньо, позицію потерпілої в суді першої інстанції, яка просила суд суворо не карати обвинуваченого, позаяк він є її сусідом, вибачила його, а тому йому було призначене покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення.
Судом першої інстанції вірно враховано, що ОСОБА_8 вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 листопада 2015 року був визнаний винним та засуджений за злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України йому до покарання за новим вироком було частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком, при цьому судом першої інстанції враховано вимоги ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до якої остаточне покарання за сукупністю вироків повинно бути більшим від покарання, визначеного за новий злочин, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком, з чим погоджується колегія суддів.
Своє рішення про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_22 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі та призначення остаточного покарання з дотриманням вимог ч.ч. 1, 4 ст. 71 КК України у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі, яке слід відбувати реально, суд першої інстанції належним чином мотивував і колегія суддів вважає таке рішення переконливим, та вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Враховуючи викладене, колегія суддів не може погодитись з твердженням обвинуваченого ОСОБА_8 про призначення йому судом явно несправедливого покарання внаслідок його суворості та підстав для його пом`якшення немає. Призначене покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали суду підстави для безумовного скасування вироку суду першої інстанції, в провадженні не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, аапеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а обвинуваченим ОСОБА_8 в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2