Справа № 359/2634/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/863/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 26.07.2017

ВИРОК
Іменем України

26 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0000329 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комарин Брагінського району Гомельської області , Республіка Білорусь, одруженого, працюючого оператором ТРК заправної станції ПП «Амік Україна», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки; відповідно до вимог ч. 1 п. 2 ст. 76 КК України покладено обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи, на підставі п.2 ч.2 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь Державного бюджету України судові витрати у сумі 1 583 (тисяча п`ятсот вісімдесят три) грн. 28 (двадцять вісім) коп.; вирішено питання про речові докази,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 13 лютого 2017 року, близько 15 години 10 хвилин, в світлий період доби, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем «DAEWOO Lanos TF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю близько 44...46 км/год. по автодорозі вулиці Київський Шлях (неподалік будинку № 41) міста Бориспіль Київської області, в напрямку міста Харків.

Під час руху по зазначеній автомобільній дорозі водій ОСОБА_7 , проявляючи злочинну недбалість, не врахував дорожню обстановку, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зменшив швидкість та зупинився транспортний засіб, що рухався попереду по сусідній смузі руху, не зменшив швидкість та не зупинив керований ним автомобіль, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода або небезпека, чим грубо порушив п.п. 2.3 «б», 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який переходив дорогу по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «DAEWOO Lanos TF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому діафізу великогомілкової кістки в середній третині і відкритого уламкового перелому малогомілкової кістки на границі середньої і проксимальної третин зі зміщенням кісткових уламків, які згідно висновку експерта №32Д від 16 березня 2017 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 2 роки та на підставі ст. 76 КК України покласти обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, в решті вирок залишити без змін. Вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дотримався положень ч. 1 ст. 76 КК України, визначивши обвинуваченому два обов`язки, а саме повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації і не застосував до обвинуваченого ще один обов`язковий обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, допустивши неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Окрім того, на думку прокурора, суд першої інстанції не врахував підвищений ступінь суспільної небезпеки злочину, який вчинено з грубим порушенням ПДР, наслідків злочинного діяння спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому та не призначив додаткового покарання, що не забезпечить досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, зокрема, не було враховано, що грубе порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху призвело до невідворотних наслідків заподіяння тяжких тілесних ушкоджень людині.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, ухваливши вирок; обвинуваченого, який просив вирок суду залишити без зміни; дослідивши дані про особу обвинуваченого та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.
Суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України.
Відповідно до ст. 349 КПК України суд, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є слушним.
Частиною 1 статті 421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок суду першої інстанції може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Законом України від 07.09.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» статтю 76 КК України викладено в новій редакції та визначено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В частині 2 даної статті зазначено, що на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти інші обов`язки, зокрема, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Системний аналіз вказаних вище норм КК України вказує на те, що при застосуванні ст. 75 КК України, покладення обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України є обов`язком суду, чого при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 дотримано не було.

Зокрема, в порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 не покладено обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, що є не правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, незастосуванням закону, який підлягає застосуванню, а тому колегія суддів вважає за необхідне постановити в цій частині свій вирок.

Що стосується посилання прокурора на не призначення обвинуваченому додаткового покарання, то слід зазначити наступне.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

В частині 2 статті 50 КК України зазначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Засади призначення покарання визначені у ч. 1 ст. 65 КК України, а відповідно частини 2 цієї статті особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який працює, характеризується позитивно, раніше не судимий, думку потерпілого, який просив не позбавляти волі та права керування транспортними засобами ОСОБА_7 , претензій матеріального та морального характеру до останнього не має, поведінку обвинуваченого після вчиненого злочину, зокрема, визнання вини, відшкодування шкоди потерпілому, надання йому допомоги по даний час, забезпечення ліками та надання потерпілому транспортних послуг.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора в цій частині до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині звільнення від відбування покарання з випробування на підставі ст.ст.75, 76 КК України.
Ухвалити в цій частині свій вирок.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного судом у виді позбавлення волі з випробуванням - іспитовим строком 2 /два/ роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок залишити без зміни.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С У Д Д І :

____________________ _____________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4