У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимим доказу видаткової накладної № ТПС-000038 від 23.10.2014,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 410 КК України.

У судовому засіданні прокурором були оголошені письмові докази у даному кримінальному провадженні, у т.ч. дані, що містяться у копії видаткової накладної № ТПС-000038 від 23.10.2014.

Обвинуваченим ОСОБА_5 подано клопотання про визнання очевидно недопустимим вказаного доказу, яке мотивовано тим, що вказана копія видаткової накладної отримана всупереч процесуальному порядку, передбаченому ст. 159 КПК України, для тимчасового доступу до речей і документів, т.я. була отримана особою, якій слідчий суддя не надавав права на здійснення тимчасового доступу. Також не було проведено огляд вилученого документа. Протокол тимчасового доступу та інші процесуальні документи мають низьку якість складання, яка виглядає як фальсифікація.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 підтримали дане клопотання.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки воно є необґрунтованим.

Представник потерпілого у судовому засіданні підтримав думку прокурора.

Заслухавши клопотання, думку учасників процесу, вивчивши зміст вказаного документа, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Отже, копія видаткової накладеної є джерелом доказів у розумінні вищенаведеної норми процесуального права.

При цьому, слід зазначити, що положеннями КПК України не передбачено можливості визнання недопустимими джерел доказів.

Так, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).

За нормою статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Під час дослідження видаткової накладної судом не встановлено очевидної недопустимості доказів, що містяться у ній.

Зазначаючи про істотне порушення прав і свобод людини обвинувачений посилається на порушення порядку отримання органом досудового розслідування видаткової накладної, а саме проведення тимчасового доступу не слідчим, а іншою особою, якій слідчий суддя не надавав права на його проведення.

В цей же час, зазначені обставини не свідчать про істотне порушення прав і свобод людини, зокрема, обвинуваченого, оскільки тимчасовий доступ здійснювався щодо документів, які перебували у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 .

Однак, суд зазначає, що обвинувачений не позбавлений права посилатися на зазначені ним у клопотанні обставини у судових дебатах як на передбачену статтею 86 КПК України підставу недопустимості доказів, які містяться у видатковій накладній. Оцінку цим доводам буде надано судом при ухваленні вироку у даному кримінальному провадженні відповідно до вимог частини першої статті 89 КПК України.

З урахуванням викладеного, клопотання захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 84, 85, 86, 89, 93, 331, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Продовжити дослідження видаткової накладної № ТПС-000038 від 23.10.2014.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 19 червня 2017 р.

Повний текст ухвали оголошено 23 червня 2017 р. о 9:35 год.

Суддя ОСОБА_1