АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/579/17 Справа № 205/7356/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004097за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-
-17.07.2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст.ст. 185, 71 КК України до 3 років 3 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 164 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбченогоч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання за цією статтею у виді 1 року обмеження волі.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 засуджено за те, що він на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2011 року зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з 10 серпня 2011 року, на користь матері дитини ОСОБА_9 .

Будучи обізнаним про рішення суду, ОСОБА_6 злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання дітей, в період з 24 травня 2012 по 27 березня 2013 року, а також починаючи з 05 лютого 2016 року, виплат аліментів не здійснював, тривалий час ніде не працював та заходів до працевлаштування не приймав, на попередження державного виконавця не реагував, іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, в результаті чого у нього станом на 22 вересня 2016 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 19 060 гривень 69 копійки.
В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції просив вирок суду змінити, зазначивши у вступній частині вироку не зняті та не погашені судимості за вирком від 08.04.2010 року Жовтневим районним судом за ч.1 ст.309 КК України; 07.11.2012 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст.185 КК України. Крім цього, просить зазначити у вступній частині вироку номер кримінального провадження 0004097.

Заслухавши суддю-доповідача; думку обвинуваченого, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, що брав участь в суді першої інстанції, і просила її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла приходить до наступних висновків.

Так, висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 164 КК України, а також вид та міра покарання в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Що стосується доводів прокурора про необхідність зміни вироку суду, то вони не є достатньо обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В апеляційній скарзі прокурор посилається на невідповідність вступної частини вироку вимогам ч. ч. 1, 2 ст. 374 КПК України, а саме на те, що у ній крім відомостей, прямо визначених законом, мають бути зазначені також інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи. Вважаючи такими відомостями дані про всі попередні судимості обвинуваченого, прокурор просить доповнити ними вступну частину вироку.
Що стосується вимоги прокурора про те, що у вироку суду першої інстанції не зазначений номер кримінального провадження, то ця вимога знайшла своє підтвердження під час апеляційного розгляду, однак колегія суддів вважає, що дана обставина не вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування чи зміну судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Колегія суддів не вбачає підстав для висновку, що не зазначення у вступній частині вироку відомостей про всі судимості обвинуваченого та номеру кримінального провадження є достатньою підставою для зміни вироку в розумінні ст. ст. 409, 412 КПК України, оскільки вказані доводи прокурора не свідчать про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Крім того, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 374 КПК України у вступній частині вироку зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи. Таким чином, нормативного імперативного припису про те, що у вступній частині вироку необхідно зазначати всі судимості обвинуваченого, кримінальний процесуальний закон не містить.
Із вступної частини вироку вбачається, що в ній зазначена остання судимість ОСОБА_6 від 17.07.2013 року згідно вироку Ленінського районного суду м.Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України.
Крім того, обставини щодо неодноразового засудження обвинуваченого, на які посилається прокурор, враховані судом при призначенні покарання та не впливають в цілому на законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку суду, про що свідчить і процесуальна позиція прокурора, який при апеляційному оскарженні погоджується з фактичними обставинами кримінального провадження, доведеністю вини ОСОБА_6 , кваліфікацією його дій за ч.1 ст. 164 КК України та з обраними судом видом, мірою покарання та порядком його відбування. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4