Справа №489/5786/16-к 22.06.2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження №0004930, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 березня 2017р., стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миколаєва, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7
потерпіла ОСОБА_8
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Короткий зміст вироку.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.03.2017р., ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди - 2000 грн.
Позов потерпілої в частині відшкодування матеріальних збитків - залишено без розгляду.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що досудовим слідством не було встановлено фактичне місце скоєння злочину, не оглянуто місце події, не допитані свідки, працівники, які працювали у даному кафе у день події, не вилучений та не оглянутий предмет, яким зі слів потерпілої, було нанесено їй удар, не проведено ряд слідчих дій, у тому числі експертиз для підтвердження показів потерпілої ОСОБА_8 .
Вказує, що покази свідка ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_8 дуже різняться між собою, проте суд не звернув на це уваги. На думку апелянта, свідок ОСОБА_9 є зацікавленою особою, так як є подругою потерпілої, а інших свідків взагалі не встановлено та не допитано.
Зауважує, що слідчий експеримент був проведений майже через рік, коли вже бар не працював та був проведений без участі обвинуваченого та його захисника.
Звертає увагу, що не мав на меті спричинити ОСОБА_10 тілесні ушкодження та не наносив їй удари по голові, вона сама впала та вдарилася.
Крім того, апелянт зазначає, що через звинувачення його в даному злочину, він переніс інфаркт, оскільки дуже близько прийняв цю подію до серця.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
17.10.2015 р. близько 20.30 год. ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні кафе біля зупинки громадського транспорту "Васляєва" по пр. Миру в м. Миколаєві, в результаті раптово виниклого умислу, направленого на нанесення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_8 удар пляшкою по голові, заподіявши легкі тілесні ушкодження у вигляді рани в області правої надбрівної дуги і синця повіки правого ока, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілій.
Визнаючи ОСОБА_5 винним суд послався на показання самої потерпілої, свідка ОСОБА_9 про заподіяння обвинуваченим потерпілій тілесних ушкоджень, дані протоколу слідчого експерименту з потерпілою, висновки експерта, щодо тяжкості, локалізації тілесного ушкодження та механізму його утворення, які співпадають з показами як потерпілої, так і свідка ОСОБА_9 , що була безпосереднім очевидцем події.
При призначенні покарання, суд врахував що обвинуваченим вчинено злочин невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який не судимий, характеризується задовільно, є пенсіонером, відсутні обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вважав необхідним призначити покарання у виді штрафу, яке на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 , на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 , які вважають апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені наведеними у вирок доказами.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України не визнав та стверджував, що потерпіла впала сама та вдарилася в результаті чого і отримала тілесні ушкодження.

Пояснив, що 17.10.2015 р. повертаючись з роботи він зайшов до бару, де перебувала потерпіла, яка знаходилась на літній площадці у стані сп`яніння, зачіпала його, вимагала придбати їй пива, впала на стільці і повідомила своїм друзям, що він її вдарив пляшкою по голові. Після цього нанесла йому удар ногою у груди та її друзі також почали його бити.
Проте винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 в умисному спричиненні потерпілій легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я, підтверджується дослідженим судом та наведеними у вироку доказами, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 , а також даними протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_8 від 03.10.2016р., висновком експерта №1698 від 19.10.2015р.

Так, з наведених у вироку показань потерпілої ОСОБА_8 вбачається, що 17.10.2015 р. ввечері, коли вона знаходилась в приміщенні бару на розі пр. Миру та вул. Васляєва, разом з Фетісовою та Стоценком. ОСОБА_5 , який також знаходився там, вимагав від неї придбати йому пива і потім вдарив її пляшкою по голові, чому була свідком ОСОБА_9 . Після чого вибіг на вулицю і був затриманий охоронцем бару. В результаті удару вона отримала тілесні ушкодження, відчувала фізичний біль і моральні страждання, була непрацездатною.
Зазначені обставини потерпіла підтвердила під час слідчого експерименту 03.10.2016р, показавши на місці та пояснивши за яких обставин ОСОБА_5 спричинив їй тілесні ушкодження. Дана слідча дія була проведена з дотримання вимог ст.ст. 104,223,240 КПК України, тому суд обґрунтовано визнав протокол слідчого експерименту з потерпілою допустимим доказом та послався на нього у вироку на підтвердження винуватості ОСОБА_5 , а тому доводи апелянта щодо недопустимості даного доказу є безпідставними.

Аналогічні показання суду першої інстанції надала свідок ОСОБА_9 , яка була очевидцем даної події.

Дані показання потерпілої та свідка щодо тяжкості, локалізації тілесного ушкодження та механізму його утворення, узгоджуються з висновком експерта № 1698 від 19.10.2015р., згідно якого у ОСОБА_8 виявлені ушкодження у вигляді рани в області правої надбрівної дуги та крововиливу повіка правого ока, які утворилися від дії тупого твердого предмету, можливо в строк і при обставинах, вказаних потерпілою та які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.
Тому висловлені в апеляційній скарзі доводи обвинуваченого, що потерпіла отримала тілесні ушкодження, впавши на стільці, не найшли свого підтвердження та спростовуються наведеними у вироку доказами.
Також є безпідставними твердження апелянта про суперечливість показань потерпілої та свідка ОСОБА_9 . Оскільки, як вбачається з технічного запису та журналу судового засідання, як потерпіла так і свідок давали послідовні показання щодо місця та обставин за яких ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження. Дані показання узгоджуються між собою та іншими, дослідженими судом та наведеними у вироку письмовими доказами.

Не встановлення під час досудового розслідування фактичної назви кафе, де сталася подія злочину, не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_12 в умисному спричиненні тілесних ушкоджень потерпілій, оскільки всі учасники зазначеної події - обвинувачений, потерпіла та свідок ОСОБА_9 вказали на фактичне місце, де потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, їх показання в цій частині узгоджуються між собою та не суперечать висновкам суду щодо встановленого місця злочину, а саме - кафе біля зупинки громадського транспорту «Васляєва» по пр. Миру в м. Миколаєві.
Суд першої інстанції допитав потерпілу та свідка, ретельно навів їх показання у вироку, надав правильну оцінку цим показанням, повно та об`єктивно дослідив письмові докази, на які послався у вироку. Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, оцінивши докази в їх сукупності з точки зору їх належності, допустимості , достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Таке рішення суду першої інстанції постановлено відповідно до вимог ст.370 КПК України є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, тому доводи апелянта про неналежне дослідження доказів та невмотивованість і необґрунтованість рішення суду першої інстанції є неприйнятними.

Під час дослідження судом першої інстанції доказів не допущено порушень вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на наведене, з урахуванням меж висунутого обвинувачення, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України. Тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого про скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Крім того, апелянт в апеляційній скарзі не наводить жодних підстав для призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції., визначених в ст.ст. 412, 415 КПК України.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ч.2 ст. 125 КК України призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, задовільно характеризується за місцем проживання, є пенсіонером. Суд обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання в мінімальних межах передбачених ч.2 ст. 125 КК України і таке покарання відповідає його меті, визначеній в ч.2 ст.50 КК України.
Враховуючи наведене, апеляційний суд не вбачає підстав до скасування вироку та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 березня 2017 року стосовно ОСОБА_5 залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді