Справа № 346/1622/17
Провадження № 1-кп/346/200/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000018 від 24 січня 2017 року про обвинувачення :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новотошківське Попаснянського району Луганської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця за контрактом на посаді командира гармати гаубичного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, раніше несудимого, у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 407 ч.4 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений будучи військовослужбовцем не з`явився на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Дані дії було скоєно за наступних обставин.
Так, проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині солдат Земляний відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату Земляному достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
22 листопада 2016 року обвинувачений о 09 год. 00 хв., діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини польова пошта В НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) та незаконно, без поважних причин перебував поза розташуванням військової частини до 09 год. 00 хв. 15 грудня 2016 року, тобто тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, проводячи час на власний розсуд за місцем постійного проживання свого друга в м. Львів.

Крім того, 04 січня 2017 року, обвинувачений діючи повторно, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та незаконно, без поважних причин перебував поза розташуванням військової частини до 09 год. 00 хв. 07 березня 2017 року, тобто тривалістю понад один місяць, проводячи час на власний розсуд за місцем постійного проживання в м. Рубіжне Луганської області.

У підготовче судове засідання разом з обвинувальним актом надійшла угода про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором, згідно якої сторони дійшли згоди щодо формування підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого, який у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вищевказаного правопорушення. Також сторонами, що уклали угоду визначено узгоджене покарання, яке обвинувачений повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, згідно якої враховуючи особу підозрюваного, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та беззастережне визнання ним винуватості, сторони дійшли згоди про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку один рік.

Розглядаючи в порядку ст. 314 ч.3 п.1 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить із наступного.

Відповідно до статей 468 та 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила кримінального процесуального та кримінального законодавства України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений у судовому засіданні беззастережно визнавши себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України також просить вказану угоду затвердити і призначити покарання та інші передбачені нею заходи, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Всі передбачені законодавчі наслідки від укладення угоди йому зрозумілі, угода укладена добровільно.

Аналіз матеріалів даного кримінального провадження та угоди дає суду підстави її затвердити.

Таким чином в судовому засіданні знайшла підтвердження вина обвинуваченого ОСОБА_6 у діях, що кваліфікуються за ст. 407 ч.4 КК України, як нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При обранні виду покарання обвинуваченому суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання суд не вбачає.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить - щире каяття, сприяння розкриттю злочину, що до кримінальної відповідальності притягується вперше.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 314, 368, 369, 373, 374, 394, 395, 468, 469, 474, 475, 476 КПК України, суд

УХВАЛИВ :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 24 березня 2017 року укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України старшим лейтенантом ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 по кримінальному провадженню за № 0000018 від 24 січня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 407 ч. 4 КК України.

Визнати ОСОБА_5 винуватим за ст. 407 ч. 4 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання -чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

У відповідності до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 по місцю несення військової служби;

повідомляти командира військової частини про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У разі звільнення з військової служби нагляд за ОСОБА_5 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Івано-Франківської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення через Коломийський міськрайонний суд з підстав передбачених п.1, 2, ч.4 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1