Дата документу Справа № 333/5441/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/894/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.115 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2017 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 січня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, не маючого місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він 06.05.2015 року, приблизно о 20 годині 35 хвилин, знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, в ході конфлікту зі своїм знайомим ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних відносин з останнім, з метою позбавлення його життя, підійшов до ОСОБА_9 , який знаходився в приміщенні кімнати вказаного будинку, після чого із застосуванням невстановленого в ході досудового слідства предмету, який заздалегідь взяв в приміщенні будинку, почав наносити потерпілому ОСОБА_9 хаотичні удари вказаним предметом по різним частинам тіла, спричинивши при цьому йому множинні садна, синці, рани на голові, крововиливи в слизову оболонку нижньої губи, садна і синці на тулубі та кінцівках, закритий перелом остистого відростка 1 грудного хребця, закриті переломи 5-8 ребер справа по околопозвонкової лінії і 7 ребра справа по лінії лопатки, подвійний перелом 2 ребра зліва, що проходить по середньо-ключичній і окологрудинної лініях. При цьому ОСОБА_8 також наносив удари вказаним предметом в область шиї, тим самим спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження в області шиї, а саме: закриту тупу травму шиї з саднами і синцями на шиї, закритий перелом правого великого ріжка під`язикової кістки, закриті переломи правого і лівого верхніх ріжків щитовидного хряща, правої і лівої пластин щитовидного хряща, з крововиливами в області переломів і в м`яких тканин шиї в проекції зовнішніх пошкоджень, які в свою чергу призвели до механічної асфіксії, що в подальшому в період приблизно з 21 год. 00 хв. до 23 год. 30 хв. 06.05.2015 року потягло за собою настання смерті потерпілого ОСОБА_9 .

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК, як умисне вбивство, т.т. умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Йому призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі. Вирішено питання про початок строку відбування покарання, речові докази, запобіжний захід, зарахування у строк покарання часу тримання під вартою і цивільний позов.

В апеляційних скаргах обвинувачений і його захисник, не погоджуючись із вироком суду, послались на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону. А тому апелянти просили вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши позицію обвинуваченого і його захисника, які повністю підтримали доводи і вимоги своїх апеляційних скарг; вивчивши думку прокурора, який не погодився з доводами та вимогами апеляцій і вважав за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Судова колегія критично ставиться до заперечень апеляційної скарги захисника про відсутність сформульованого обвинувачення ОСОБА_8 , оскільки описова частина вироку відповідає вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК, в якому зазначено час, місце, спосіб, суб`єкт злочинного посягання, суб`єктивна і об`єктивна сторона вчинення злочину, потерпілу особу.

Заперечення захисту про неконкретність пред`явленого обвинувачення не ґрунтується на вимогах закону, адже обвинувальний акт із формулюванням обвинувачення ОСОБА_8 , який був предметом дослідження, повністю узгоджується із вимогами п.5 ч.2 ст.291 КПК.

Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку; досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував показаннями самого обвинуваченого, який під час судового розгляду суду пояснив, що напередодні невідомі чоловіки вимагали від нього припинити спільно проживати з колишньою дружиною потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 .

Приблизно о 20-30 год. 06.05.2015 року він зателефонував на мобільний ОСОБА_9 , з яким у обвинуваченого були неприязні стосунки, і вважаючи, що все це відбувається за його ініціативи, запропонував потерпілому відкликати від вирішення цього питання даних невідомих чоловіків. Після телефонної розмови з ОСОБА_9 , він одразу пішов до нього додому по АДРЕСА_2 з метою вирішити з останнім цей конфлікт.

Зайшовши через відкриту хвіртку на подвір`я ОСОБА_9 , він попрямував до будинку, де було темно, лише тускло горів нічник на столі в кімнаті, в якій насамоті на дивані сидів ОСОБА_9 . При цьому він побачив, як у ОСОБА_9 блиснуло в руці лезо ножа, який він тримав у лівій руці. У цей час ОСОБА_9 встав і попрямував в його сторону. Він знаходився біля холодильника. Підійшовши до нього на відстань кроку, ОСОБА_9 завдав йому один удар молотком, який тримав в правій руці, в область голови з ліва над вухом. На що він перехопив праву руку ОСОБА_9 , вихопив вказаний молоток, взяв його в ліву руку, так як він є лівшею, і почав неприцільно наносити удари ОСОБА_9 , (в які частини тіла не пам`ятає). Ніж в цей час з руки ОСОБА_9 випав. Під час бійки ОСОБА_9 намагався вкусити його за коліно. Бійка між ним та ОСОБА_9 закінчилась тим, що останній перестав чинити йому опір, як далі розвивалися події, він не пам`ятає. Згодом пішов з його будинку. Приблизно через хвилину обвинувачений знову повернувся до кімнати будинку, де знаходився ОСОБА_9 , та побачив, що останній лежав на підлозі, на одежі ОСОБА_9 була кров, він допоміг йому дістатися дивану та сісти. ОСОБА_9 продовжував його ображати. Швидку допомогу він ОСОБА_9 не викликав, а залишив його у будинку та пішов до свого знайомого ОСОБА_11 та розповів останньому, що він був у ОСОБА_9 , з яким в нього сталася бійка. Просив ОСОБА_11 надати йому якісь речі, щоб переодягнутися, так як його одяг був у крові ОСОБА_9 . Обвинувачений переодягнувся в надані йому речі і залишив свої джинси сірого кольору та футболку з плямами крові ОСОБА_9 .

Наступного дня зранку він поїхав на роботу в Комишуваху, куди за ним приїхали працівники міліції, які доставили його в Комунарський ПО ЗДУ для з`ясування обставин події.

Оскільки обвинувачений вважав, що він захищався від нападу на нього ОСОБА_9 і небезпечних для життя останнього тілесних ушкоджень йому не завдавав, він тим самим частково визнав свою вину. Під час апеляційного розгляду також заявив, що наміру на протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 не мав. Такої кількості ударів, що зазначені в судово-медичній експертизі, нанести не міг. Вважає, що це міг зробити ще хто-небудь.

Проте під час апеляційного розгляду заперечення і доводи апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника не знайшли свого підтвердження.

Так вина ОСОБА_8 , крім частково визнання ним своєї вини, яка полягає у визнанні факту нанесення обвинуваченим потерпілому увечері 06.05.2015 року тілесних ушкоджень в місці де й було знайдено труп ОСОБА_9 , повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні допустимими і належними доказами.

Свідок ОСОБА_10 , яка є співмешканкою ОСОБА_8 і колишньою дружиною ОСОБА_9 , пояснила суду, що через погіршення стосунків з обвинуваченим вона намагалася вигнати його з квартири. 06.05.2015 року приблизно о 23-30 год. їй зателефонував ОСОБА_8 і сказав: «Я можливо вбив ОСОБА_12 », після чого відразу поклав трубку. При цьому вона зрозуміла, що «Семен» це ОСОБА_13 , її колишній співмешканець, який проживав самотньо після смерті матері у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

07.05.2015 року приблизно о 08:00 годині вона пішла до ОСОБА_9 разом із своєю подругою і знайшла його в будинку мертвим.

Захисник вважала неможливим покласти в основу обвинувального вироку такі покази даного свідка, вважаючи, що ОСОБА_10 є упередженою особою. Проте у справі відсутні передбачені ч.2 ст.65, ч.4 ст.95 чи ч.ч.6, 7 ст.97 КПК обставини, які б унеможливлювали покладення показів даного свідка в основу вироку. Переконання захисника, що покази ОСОБА_10 є неналежними не узгоджуються з положеннями ст.85 КПК, якою передбачено підстави визнання доказів неналежними.

Свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_15 підтвердили суду факт неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Пояснили, що ОСОБА_9 ревнував свою колишню дружину до ОСОБА_8 та просив їх вбити обвинуваченого, за що навіть пропонував грошове винагородження, про що вони повідомляли обвинуваченого. Свідки пояснили, що ОСОБА_9 був дуже слабким і хворим на ноги, тому пересувався із труднощами.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що увечері 06.05.2015 року до нього прийшов ОСОБА_8 . Через деякий час, приблизно о 20-21 год. він пішов до ОСОБА_9 , котрий мешкає по сусідству. Приблизно через 15-20 хв. ОСОБА_8 повернувся до нього та попросив дати йому одяг, щоб переодягнутися, оскільки на його джинсових брюках були сліди крові. ОСОБА_8 пояснив йому, що між ним та ОСОБА_9 сталася бійка через неприязні стосунки, що мали місце між ними. ОСОБА_8 переодягнувся в наданий йому одяг, а свій викинув на вулицю, де він знаходився біля подвір`я ОСОБА_16 . На другий день залишений ОСОБА_8 одяг виявили та вилучили працівники поліції, які прибули до його будинку, пояснивши, що розшукують ОСОБА_8 .

Дане вилучення зафіксовано в протоколі огляду місця події від 07.05.2015 року (т.2 а.п. 40-41). Тому заперечення захисника про те, що у справі відсутні документи, які б підтверджували факт вилучення даного речового доказу у справі, є безпідставними.

В судовому засіданні були досліджені джинсові брюки світлого кольору з плямами речовини бурого кольору на них, які були запаковані в картонну коробку з біркою КУ «ЗОБ СМЕ», висновок експерта № 1254. Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні впізнав означені джинсові брюки та пояснив, що це саме ці брюки, які належать ОСОБА_8 і саме в них він повернувся 06.05.2015 року від ОСОБА_9 , пояснивши ОСОБА_16 , що на джинсах кров ОСОБА_9 .

ОСОБА_8 підтвердив в судовому засіданні, що оглянуті в якості речового доказу в судовому засіданні джинсові брюки світлого кольору з плямами крові належать йому та на останніх кров саме ОСОБА_9 .

Судова колегія критично ставиться до заперечень сторони захисту щодо неправильності тлумачень показань свідка ОСОБА_16 . Адже в основу вироку було покладено свідчення даної особи саме в тій формі, які вони надавались районному суду. Заперерчення захисту про те, що пакет із закривавленими речами ОСОБА_8 було знайдено не біля паркану, а в іншому місці подвір`я ОСОБА_16 , на правильність висновків суду не впливає.

Згідно протоколу огляду місця події від 07.05.2015 року, який було проведено з 13 год. 18 хв. до 18 год. 20 хв. за ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2015 року у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де в одній з кімнат будинку на дивані виявлено труп ОСОБА_9 з ознаками насильницької смерті.

Сторона захисту вимагала визнати даний протокол недопустимим доказом, оскільки він складаний у важкочитаємій формі. Проте з даного протоколу без будь-яких проблем можливо встановити, що саме за адресою: АДРЕСА_2 , в одній з кімнат будинку на дивані виявлено труп ОСОБА_9 з ознаками насильницької смерті. Саме ця обставина була покладена судом в основу оскаржуваного вироку. Решта встановлених судом обставин, щодо вилучення тих чи інших доказів на підставі яких було доведено винуватість ОСОБА_8 , не ґрунтується на змісті даного протоколу.

Під час огляду місця події вилучались предмети, які ймовірно могли бути знаряддям злочину, зокрема молоток. Захист в апеляційній скарзі зазначив, що вилучені згідно протоколу огляду предмети не можна визнати речовими доказами, оскільки вони такими слідчим не визнавались. Апеляційний суд критично ставиться до такого заперечення, оскільки діючий КПК України не передбачає набуття того чи іншого предмету доказом лише у разі його визнання таким на підставі відповідної постанови слідчого. Більш того, сам молоток не зазначено у вироку суду як доказ вини обвинуваченого. Крім того, досудовим розслідуванням так і не було достовірно встановлено знаряддя злочину, а тому таке заперечення не має жодного правового значення.

17.07.2015 року в приміщенні актового залу Комунарського відділення поліції було проведено слідчий експеримент за безпосередньої участі ОСОБА_8 в присутності його захисника. Під час слідчого експерименту обвинувачений добровільно та самостійно розповів про обставини конфлікту з ОСОБА_9 , який мав місце 06.05.2015 року в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_9 . В ході слідчої дії ОСОБА_8 на прикладі статиста та ляльки відобразив механізм нанесення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

В ході слідчого експерименту ОСОБА_8 пояснив, що під час нанесення ударів відчував лють по відношенню до ОСОБА_9 , викликану постійними сварками з останнім протягом декількох років.

Заперечення захисту щодо даної слідчої дії не ґрунтуються на вимогах закону. Так зазначаючи, як порушення, проведення слідчого експерименту не за місцем вчинення злочину і не в той час доби, коли він мав місце, захисник не прийняла до уваги, що процесуальним законом не передбачено такої обов`язкової умови проведення даної слідчої дії. Дана слідча дія проводилась, перш за все, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, які, на переконання слідчого, мають значення. В даному випадку мало значення встановлення способу спричинення обвинуваченим ударів, встановлення взаємного розташування учасників подій. Для цього проведення слідчого експерименту безпосередньо за місцем вчинення злочину не є обов`язковим. Заперечення апеляційної скарги про відмову суду під час судового розгляду провести слідчий експеримент на місці вчинення злочину безпідставне, оскільки заявлене таке клопотання під час судового розгляду було необґрунтованим. Крім того, слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє. Проте власник будинку ОСОБА_9 , де було вчинено злочин, загинув. Провести слідчий експеримент за відсутності власника на підставі ухвали слідчого судді було неможливим через те, що повноваження слідчого судді в кримінальному провадженні припиняються з направленням до суду обвинувального акту, а тому слідчий з відповідним клопотанням в порядку ч.5 ст.240 КПК звертатися був не вправі. Під час же досудового розслідування, в порядку ст. 220 КПК про проведення даної слідчої дії саме за місцем вчинення злочину сторона захисту до слідчого не зверталась, в апеляційному порядку таку відмову не оскаржувала.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа № 1579 від 07.06.2015 року смерть ОСОБА_9 настала від закритої тупої травми шиї. Крім того, були виявлені садна і синці на шиї трупа, закритий перелом правого великого ріжка під`язикової кістки, закриті переломи правого і лівого верхніх ріжків щитовидного хряща, правої і лівої пластин щитовидного хряща, з крововиливами в області переломів і в м`яких тканинах шиї в проекції зовнішніх пошкоджень; множинні садна, синці, рани на голові, кpoвoвиливи в слизову оболонку нижньої губи; садна і синці на тулубі та кінцівках, закритий перелом остистого відростка 1 грудного хребця; закриті переломи 5-8 ребер справа по околопозвоночної лінії і 7 ребра праворуч по лінії лопатки, подвійний перелом 2 ребра проходить по середньо-ключичній і окологрудинної лініях.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 будь-яких різаних, колотих, колото-різаних, рубаних ушкоджень, посмертних ушкоджень, а також слідів переміщення трупа, не виявлено.

Всі пошкодження, виявлені при експертизі трупа ОСОБА_9 , утворилися за механізмом тупої травми - комплексу пошкоджень в області шиї, що утворився в результаті травматичних впливів тупим предметом (предметами) в передніх і передньої поверхні шиї. Індивідуальні особливості травмуючих предметів в даних пошкодженнях не відобразилися.

Пошкодження в області шиї могли утворитися як при неодноразовому здавленні органів шиї тупим твердим предметом, так і при нанесенні неодноразових ударних травматичних впливів в область шиї тупим твердим предметом.

Пошкодження в області голови у трупа ОСОБА_9 утворилися в результаті неодноразових (не менше 10-15 і більше) ударних травматичних впливів і впливів по дотичній тупим твердим предметом (предметами) в область голови. Рани в області волосистої частини голови були заподіяні тригранним кутом тупого предмета, складові межі якого формували добре виражені прямолінійні ребра, довжина найбільшого з яких складала не менше 20 мм (за даними медико-криміналістичної експертизи).

Під час досудового розслідування не вдалось достеменно встановити предмет, яким було вбито ОСОБА_9 . Захисник в апеляційній скарзі вважає, тим самим, було допущено неповноту досудового розслідування. Судова колегія критично ставиться до такого заперечення, оскільки сама по собі дана обставина не впливає на правильність кваліфікації дій обвинуваченого і доведеність його вини.

Закритий перелом остистого відростка 1 грудного хребця; закриті переломи 5-8 ребер справа по околопозвоночної лінії і 7 ребра праворуч по лінії лопатки, подвійний перелом 2 ребра зліва, проходить по середньо-ключичній і окологрудинної лініях, садна, синці на тулубі і кінцівках утворилися від ударних травматичних впливів і впливів по дотичній тупим твердим предметом (предметами) у зазначені області. Вони могли утворитися при ударах руками, взутими ногами або іншими твердими предметами.

Пошкодження, виявлені під час експертизи трупа ОСОБА_9 , мають ознаки:

- комплекс пошкоджень в області шиї з розвитком небезпечного для життя стану (механічної асфіксії) має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і складається в прямому причинному зв`язку з настанням смерті;

- перелом остистого відростка 1 грудного хребця; закриті переломи 5-8 ребер справа по околопозвоночної лінії і 7 ребра праворуч по лінії лопатки; подвійний перелом 2 ребра зліва, проходить по середньо-ключичній і окологрудинної лініях мають ознаки пошкодження середнього ступеня тяжкості, в прямому причинному зв`язку зі смертю не перебувають;

- рани мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, в прямому причинному зв`язку зі смертю не перебувають;

- садна, синці, крововиливи в м`яких тканинах (як окремо, так і в сукупності) в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають, у живих осіб має ознаки легких тілесних ушкоджень.

Всі вище описані ушкодження у ОСОБА_9 , з огляду на їх морфологічні характеристики, а також дані судово-гістологічної експертизи, є прижиттєвими, утворилися незадовго до настання смерті.

Після отримання саден, синців, ран і переломів ребер ОСОБА_9 міг здійснювати активні дії протягом тривалого періоду часу.

Проте після отримання пошкоджень в області шиї з розвитком механічної асфіксії, як правило, втрата свідомості розвивається на 1-2 хвилині, тому здійснювати активні дії ОСОБА_9 вже не міг.

Взаємне розташування нападника і потерпілого могло бути різним і змінювалося, з дотриманням єдиної умови - пошкоджені частини тіла повинні були бути доступними для нанесення пошкоджень.

Можливість заподіяння всього комплексу ушкоджень власною рукою виключена.

Як повідомив судово-медичний експерт ОСОБА_17 , в цілому обвинувачений ОСОБА_8 продемонстрував механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , який відповідає встановленим судово-медичною експертизою тілесним ушкодженням, спричиненим ОСОБА_9 (Висновок судово-медичної експертизи № 1579 від 07.06.2015 року). Щодо зміни характерних властивостей мовлення (тобто хрипів) ОСОБА_9 , на які вказував ОСОБА_8 під час слідчого експерименту, експерт пояснив, що дійсно при нанесенні тілесного ушкодження у виді перелому правого великого ріжка під`язикової кістки можливі зміни у мовленні, на які вказував обвинувачений під час проведення слідчого експерименту - хрипи) та зазначив, що такі зміни є характерними для такого роду тілесних ушкоджень, про які розповідав ОСОБА_8 під час слідчого експерименту, як нанесені ним ОСОБА_9 .

В ході судово-цитологічних експертиз було встановлено, що на плямах на джинсових брюках, що належать ОСОБА_8 , знайдена кров людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_9 . Походження крові від гр. ОСОБА_8 виключається.

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи ОСОБА_8 № 1610 від 08.05.2015 року, садно на лобі зліва біля кордону зростання волосся у гр. ОСОБА_18 кваліфікується як легке тілесне ушкодження («Правила судово-медичного визначення ступенів тяжкості тілесних пошкоджень, 1995р.»). Пошкодження утворилося від дії тупого предмета. Давність освіти пошкодження не суперечить терміну, зазначеного в обставинах справи.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_8 № 1611-д від 08.05.2015 року, виникнення ушкодження у гр. ОСОБА_18 - садно на лобі зліва біля кордону зростання волосся у гр. ОСОБА_18 можливо при будь-якому взаєморозташуванні потерпілого щодо нападника за умови доступності зони пошкодження. З огляду на локалізацію видимого пошкодження у гр. ОСОБА_18 , йому було нанесено не менше 1-ї травматичної дії.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 314 від 29.05.2015 року в піднігтьовому вмісті зрізів вільних кінців нігтьових пластин ОСОБА_8 виявлена кров, яка може належати трупу ОСОБА_9 . Походження крові від ОСОБА_8 виключається.

Відповідно до висновку судової імунологічної експертизи № 1150 від 28.05.2015 року, в змивах з долоні правої руки ОСОБА_8 знайдена кров людини з домішкою поту та виявлені антигени ОСОБА_19 , не виключається змішування поту ОСОБА_8 , незалежно від категорії видільництва з кров`ю особи групи О з ізогемоглютинінами анти-А та анти В, у тому числі з кров`ю потерпілого ОСОБА_9 .

Дослідженим в судовому засіданні висновком судово-медичної експертизи № 1579 від 07.06.2015 року встановлено, що з огляду на характер і ступінь вираженості трупних явищ на момент огляду місця події і на момент початку проведення експертизи трупа ОСОБА_9 методом полум`яної спектрофотометрії, з часу настання смерті до початку проведення огляду трупа на місці його виявлення (трупні явища досліджувались з 13:00 до 14:30 год.) пройшло близько 16,5 +/- 3 години.

Свідок ОСОБА_20 під час судового розгляду пояснила, що є сусідкою ОСОБА_9 , який проживав в житловому будинку по АДРЕСА_2 самотньо після смерті матері. Він вів аморальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, в його будинку часто збиралися сторонні люди. Останні роки ОСОБА_9 був дуже слабкий за станом здоров`я, в нього віднялись ноги, йому важко було ходити і пересуватись. Аналогічні пояснення надали в судовому засіданні свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 і ОСОБА_24 .

Досліджені в судовому засіданні докази на підтвердження вини обвинуваченого є достовірними, допустимими, належними та такими, що повністю викривають вину обвинуваченого у скоєнні злочину.

Отже, заперечення апеляційної скарги захисника про ненаведення районним судом доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 у спричиненні смерті ОСОБА_25 є безпідставними.

Під час апеляційного розгляду, як і під час судового розгляду сторона захисту не заперечувала факту нанесення ОСОБА_8 . ОСОБА_25 увечері 06.05.2015 року тілесних ушкоджень, одночасно вважаючи, що при цьому ОСОБА_8 діяв у стані необхідної оборони і тілесні ушкодження ним було завдано в значно меншій кількості, ніж зазначено в обвинувальному акті і вироку суду.

На переконання судової колегії районний суд обґрунтовано не прийняв до уваги пояснення обвинуваченого щодо відсутності у нього умислу на вбивство ОСОБА_9 , а його дії по відношенню до ОСОБА_9 є лише захистом з його боку від нападу на нього останнього з ножем та молотком.

Відповідно до ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

З обставин, встановлених під час судового розгляду, зокрема з показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 і ОСОБА_24 суд зробив вірний висновок, що потерпілий ОСОБА_9 в останні роки мав слабке здоров`я, в нього віднялися ноги, йому було важко взагалі ходити. Такий стан здоров`я потерпілого унеможливлював вчинення ОСОБА_9 дій, про які вів мову обвинувачений: а саме те, що одразу після входу обвинуваченого в будинок потерпілого останній на нього накинувся з молотком і ножем. Адже ОСОБА_9 не знав про можливий візит до нього ОСОБА_8 того вечора. І тим більше у потерпілого не було підстав заздалегідь озброюватись ножем і молотком, які в нього були в руках на момент входу до будинку ОСОБА_8 . Жодної небезпеки на той момент для потерпілого не існувало.

Наявність у ОСОБА_8 одного лише шраму не може беззаперечно свідчити про напад на нього ОСОБА_9 , оскільки такий шрам обвинувачений міг отримати і в будь-якому іншому місці, або ж бо під час захисту від його протиправних дій з боку ОСОБА_9 . Жодними іншими доказами заперечення ОСОБА_8 про його перебування у стані необхідної оборони по відношенню до ОСОБА_9 не підтверджено.

Більш того, величезна кількість спричинених тілесних ушкоджень, їх характеристика і локалізація на життєво важливих частинах тіла потерпілого, наявність на штанях обвинуваченого залишків крові потерпілого в кількості, що спонукала його навіть до необхідності перевдягнутись, заява ОСОБА_8 , зроблена ним під час слідчого експерименту про відчуття ним люті під час побиття ОСОБА_9 , свідчать про умисну жорстокість застосовану обвинуваченим під час побиття потерпілого, яка не могла бути зумовлена станом необхідної оборони. Єдиною причиною вчинення таких дій був умисел ОСОБА_8 на вбивство ОСОБА_9 . Про це також свідчать і неприязні стосунки, які склались між ними, і виявлене ОСОБА_8 бажання ОСОБА_9 позбавити його життя. Вимогу своєї співмешканки ОСОБА_10 залишити її і її житло ОСОБА_8 , якому більше ніде було мешкати, пов`язав із діями саме ОСОБА_9 . Що з великою вірогідністю могло викликати почуття обурення і необхідність помститися потерпілому. Тому обвинувачений за власної ініціативи пішов до нього до дому. Без згоди господаря зайшов до будинку, де згодом й відбулись трагічні події. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про умисні дії обвинуваченого, направлені саме на позбавлення життя потерпілого, а не на захист від якихось дій ОСОБА_9 . На це також вказує телефонне повідомлення ОСОБА_8 зроблене ним ОСОБА_10 , в якому він повідомив їй, що вбив потерпілого, при цьому саме вбив, а не побив. Крім того, районний суд слушно зауважив, що обвинувачений не намагався надати допомогу потерпілому або принаймні викликати «швидку» медичну допомогу.

А тому до заперечень апеляційних скарг захисту щодо перебування обвинуваченого по відношенню до ОСОБА_9 у стані необхідної оборони і неврахування районним судом заперечень захисту в цій частині судова колегія також ставиться критично, розцінюючи таку позицію обвинуваченого і його захисника за намагання ОСОБА_8 уникнути відповідальності за скоєне. Районний суд належним чином мотивував свої висновки в цій частині, обґрунтовано критично поставившись до заперечень захисту щодо невинуватості ОСОБА_8 , а тому заперечення захисту про те, що такі висновки ґрунтуються лише на припущеннях, є безпідставними.

Судова колегія відмічає, що сторона захисту вимагала скасувавши вирок суду, призначити новий судовий розгляд даного провадження. Проте на жодну з передбачених ч.2 ст.412 КПК підстав для прийняття такого рішення не послалась. Не встановив таких підстав й апеляційний суд.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 січня 2017 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону N 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_8 час його тримання під вартою з 18.01.2017 року (включно) по 20.06.2017 року (включно) з розрахунку, до якого одному дню тримання під вартою дорівнює два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3