490/2682/17 04.05.2017
н/п 1-кп/490/556/2017
Справа № 490/2682/17

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2017 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
кримінальне провадження №0002247 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бігач, Менського району, Чернігівської області, громадянина України, українця, маючого професійно-технічну освіту, одруженого, раніше не судимого, місце реєстрації АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
З участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 ;
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 ;
встановив:
11 березня 2015р. ОСОБА_3 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №88 від 24.04.2015р. ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду механіка - водія 2 відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .
02.07.2015 року о 08 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

03.03.2017 року о 08 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_3 , добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2017р. №19-РС ОСОБА_3 на підставі Указу Президента України від 24.06.2016 №271/2016 "Про звільнення в запас військовослужбоців, які були призвані на військову службу під час мобілізації на особливий період", знятий зі всіх видів забезпечення та звільнений в запас.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, не мають сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що самовільно залишив військову службу у звязку із тяжким станом здоровя його дружини, яка є інвалідом ІІІ групибезстроково та потребувала сторонньої допомоги. До військової частини повернувся добровільно. У вчиненому правопорушенні щиро кається.
Дослідив обставини справи, суд вважає доказаною вину ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової служби військовослужбовцем, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України.
При призначенні покарання суд в порядку ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, у лікаря - психіатра та нарколога на обліку не перебуває, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та дружину інваліда.
Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого.
Обставин які обтяжують покарання судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Одночасно суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.
Запобіжний захід застосовуваний до обвинуваченого ОСОБА_3 у виді особистого зобов`язання з покладеними обов`язками скасувати.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід застосовуваний до обвинуваченого ОСОБА_3 у виді особистого зобов`язання з покладеними обов`язками - скасувати.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1