справа № 462/567/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2017 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004429 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, українки, громадянки України, із середньою освітою, не одруженої, яка має на утриманні доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючої виробником морозива ПАТ «Львівський олодокомбінат», зареєстрованої та проживаючої на АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.191, ч.3 ст.191 КК України,

встановив:
ОСОБА_5 , працюючи на посаді продавця у ФОП ОСОБА_4 , в період часу з 08.00 год. до 14.00 год. 21.09.2016 року, знаходячись на своєму робочому місці на АДРЕСА_2 , будучи матеріально відповідальною особою згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 22.03.2016 року, про ознайомлення з яким остання підтвердила своїм підписом, діючи умисно, із корисливих мотивів, привласнила грошові кошти ФОП ОСОБА_4 на суму 500 грн., які перебували у її віданні.

Окрім цього, працюючи на посаді продавця у ФОП ОСОБА_4 , в період часу з 14.00 год. 21.09.2016 року по 20.00 год. 16.10.2016 року, знаходячись на своєму робочому місці на АДРЕСА_2 , будучи матеріально відповідальною особою згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 22.03.2016 року, про ознайомлення з яким остання підтвердила своїм підписом, маючи злочинний умисел на привласнення чужого майна, діючи умисно, із корисливих мотивів, повторно привласнила чуже майно, яке належить ФОП ОСОБА_4 , а саме: грошові кошти на загальну суму 25318 грн., які перебували у її віданні.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину в інкримінованих їй злочинах, передбачених ч.1 ст.191, ч.3 ст.191 КК України, визнала повністю, не заперечила фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд її суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального правопорушення, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_5 в привласненні чужого майна, яке перебувало в її віданні, тапривласненні чужого майна, яке перебувало в її віданні, вчиненому повторно, доведена повністю і її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.191, ч.3 ст.191 КК України.

При призначенні обвинуваченій виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином, вчиненими умисно, з корисливих мотивів; особу винної, яка раніше не судима (матеріали кримінального провадження, арк.94), не одружена, має на утриманні доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку виховує сама, працює, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває (матеріали кримінального провадження, арк.99, 100), згідно наданої характеристики за місцем проживання заяв і скарг від мешканців щодо неї не поступало (матеріали кримінального провадження, арк.97).

Також суд бере до уваги, що ОСОБА_5 в судовому засіданні вибачилась перед потерпілим, пообіцяла в короткі строки відшкодувати заподіяну шкоду, а потерпілий інших претензій, окрім відшкодування заподіяної йому шкоди, до обвинуваченої не має.

Виходячи з наведеного, враховуючи думку потерпілого ОСОБА_4 , який просить суворо обвинувачену не карати, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для її виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів, за кожен вчинений злочин у виді обмеження волі в мінімальних межах санкцій ч.1 ст.191, ч.3 ст.191 КК України, а за злочин, передбачений ч.3 ст.191 КК України, - також додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 2 роки.

Згідно ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів, суд призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
До основного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за злочини, у вчиненні яких особу було визнано винною (ч.3 ст.70 КК України).

Таким чином,остаточне покарання обвинуваченій слід обрати на підставі ч.1, ч.3 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних злочинів, - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з приєднанням додаткового покарання, призначеного судом за злочин, передбачений ч.3 ст.191 КК України.

Між тим, суд, приймаючи до уваги наведені обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, позицію потерпілого, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 ст.75 КК України і звільнити її від відбування основного покарання з випробуванням, оскільки її виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення нею в подальшому інших злочинів.

При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Підстав, передбачених ст.ст.176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченої запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.191, ч.3 ст.191 КК України, та призначити їй покарання:

за ч.1 ст.191 КК України у виді обмеження волі на строк один рік;

за ч.3 ст.191 КК України у виді обмеження волі на строк три роки, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на два роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з приєднанням, згідно ч.3 ст.70 КК України, додаткового покарання, призначеного за злочин, у вчиненні якого її було визнано винною, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк три роки, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю два роки.

Зобов`язати ОСОБА_5 , відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1