Ухвала
іменем України
23 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 січня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 1 березня 2017 року щодо ОСОБА_5
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 січня 2016 року задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 . До ОСОБА_5 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного заходу з суворим наглядом. Також вирішено долю речових доказів та витрат у провадженні.
Вказаною ухвалою встановлено, що ОСОБА_5 перебуваючи перебуваючи в стані неосудності вчинив суспільно-небезпечне діяння, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України.
Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин. 11 липня 2015 року , приблизно о 18 год 00 хв, більш точного часу у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , розпивав спиртні напої разом з ОСОБА_4 . Під час вживання спиртних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з приводу побутових питань, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 сталася бійка, в ході якої, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи намір на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, навмисно наніс ОСОБА_4 не менше ніж по одному удару кулаками в обличчя, голову та тулуб та не менш ніж п`яти ударів ножицями, які знаходились у кухні вказаної квартири, в область тулуба останнього, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження, згідно висновку СМЕ № 243 від 29 вересня 2015 року у вигляді: проникаючого колото-різаного торакоабдомінального поранення зліва з пошкодженням лівого купола діафрагми лівої частки печінки, проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки з множинними ушкодженнями тонкої кішки, травматичного гемотораксу ліворуч, гемоперитонеума, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, за ознаками небезпеки в момент заподіяння, колото-різаних непроникаючих поранень грудної клітки зліва, передньої черевної стінки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, синців обличчя, волосистої частини голови, тулуба, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, як окремо, так і у сукупності.
Крім того, 11 липня 2015 року, приблизно о 18 год10 хв, більш точного часу у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 , знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , після спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , побачив у квартирі мобільний телефон

«Nokia 7900d», з сім-картою оператора «МТС» та зарядний пристрій до нього. Маючи намір на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_5 таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу заволодів вказаним майном, вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи № 234-75/7 від 28 серпня 2015 року 350 грн, після чого з викраденим майном з місця злочину зник, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 1 березня 2017 року апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Непогоджуючись з такими рішеннями судів потерпілий ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій він вказує про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. На його думку дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати не за ч. 1 ст. 121 КК Україна, а за ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши надані до скарги судові рішення, касаційний суд дійшов висновку, про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст.393 КПК України апеляційну скаргу має право подати потерпілий у частині, що стосується його інтересів, але в межах вимог, заявлених ним в суді першої інстанції.
Апеляційним судом зазначено, що суд першої інстанції надав належну оцінку дослідженим у судовому засіданні матеріалам провадження, поясненням потерпілого та виніс обґрунтовану та мотивовану ухвалу у відповідності з вимогами ст. 513 КПК України. Встановлено, що суспільно небезпечні діяння , передбачені ч. 1 ст.121 КК України ч. 1 ст.185 КК України, були вчиненні ОСОБА_5 в стані неосудності, так як на момент вчинення їх він хворів, на момент розгляду клопотання продовжував хворіти хронічним душевним захворюванням, тобто знаходився у стані, в якому він не міг віддавати собі звіт у своїх діях і керувати ними.

У зв`язку з викладеним суд застосував до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що потерпілий, не оспорював правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , не заявляв цивільний позов до нього. В апеляційній скарзі ОСОБА_4 не оспорював висновки судово психіатричної експертизи № 206 від 17 вересня 2015 року щодо ОСОБА_5 та факт його направлення судом на лікування до психіатричного закладу з суворим наглядом.
Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду приходить до висновку, що до вимог потерпілого, заявлених ним в суді першої інстанції, вимога щодо перекваліфікації дій ОСОБА_5 з ч. 1 ст. 121 на ст. 15

ч. 1 ст. 115 КК України не входила.
Доводи потерпілого, щодо проведення судового засідання за його відсутності є безпідставними.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що потерпілий приймав участь в судових засіданнях та був допитаний в судах першої та апеляційної інстанцій.
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування судового рішення щодо ОСОБА_5 у касаційній скарзі ОСОБА_4 не зазначено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 наухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 січня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 1 березня 2017 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3