печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2017 року

Печерський районний суд міста Києва у складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю представника заявника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», в інтересах якого діє його представник ОСОБА_3 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням та просив скасувати арешт , накладений ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року по справі номер 757/46357/16-к на нежилі приміщення з номера 1 по номер 18 /групи приміщень номер 24/ Літера А за адресою: місто Київ вулиця Басейна будинок ? /реєстраційний номер об,єкта нерухомого майна /; та нежилі приміщення з номеру 1 по номер 10 /групи приміщень номер 4-в, 28/ Літера А площею 198,6 кв. метрів за адресою: місто Київ вулиця Басейна будинок ? /реєстраційний номер об,єкта нерухомого майна /. Заявник посилався на наступне: 28 березня 2017 року йому стало відомо про те, що 28 вересня 2016 року Печерським районним судом міста Києва по справі номер 757/46357/16-к накладено арешт на нерухоме майно, власником якого є ПАТ «Сбербанк» /код ЄДРПОУ номер 25959784/. Вказаний арешт накладений на нерухоме майно у кримінальному провадженні номер 00003535 від 17 травня 2016 року за ознаками складу злочину кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 298, ст. 356 КК України. Заявник зазначає, що він вважає, арешт накладеним необґрунтовано. ПАТЬ «Сбербанк» про наявність кримінального правопорушення стало відомо лише 20 березня 2017 року. Незважаючи на те. що запис про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР 17 травня 2016 року слідчі органи жодного разу не зверталися до ПАТ «Сбербанк» та його посадових осіб щодо надання документів та пояснень. Підставою задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на нерухоме майно в ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року зазначено6 «під час розгляду клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів встановлено, що нерухоме майно, що вказане у клопотанні слідчого є таким, що відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, крім цього встановлено наявність обставин та підстав. Що підтверджують, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, може привести до пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі такого майна». Проте, всупереч п.2 ч.5 ст.173 КПК України ухвала печерського районного суджу міста Києва від 28 вересня 2016 року не містить посилань на жодні реальні обставини та дані, які б підтверджували необхідність накладення арешту. Так, статтями 7,16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеженя права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого у порядку, передбаченому КПК України. Незважаючи на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває з травня 2016 року, а арешт на майно накладено 28 вересня 2016 року, ПАТ «Сбербанк» або його посадовим особам про підозру у вчиненні злочину не пред,явлено, вказані особи в кримінальному провадженні навіть не допитані, а версія органу досудового розслідування про те, що нерухоме майно належне ПАТ «Сбербанк» є речовим доказом належним чином не досліджена. За складом злочину за статтями, які внесені до ЄРДР, вбачається наступне6 ч.1 ст. 298 КК України передбачає відповідальність за незаконне проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних чи підводних робіт на об,єкті археологічної спадщини. Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об,єкт культурної спадщини визначне місце, споруда /витвір/, комплекс /ансамбль/, їхні частини, пов,язані з ними нерухомі предмети, а також території чи водні об,єкти /об,єкти підводної культурно та археологічної спадщини/, інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об,єкти незалежно від стані збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» археологічні об,єкти культурної спадщини рештки життєдіяльності людини /нерухомі об,єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, паскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов,язані з ними рухомі предмети/, що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтвореним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації. Відповідно до ч.1 Закону України «Про охорону археологічної спадщини» об,єкт археологічної спадщини місце, споруда /витвір/, комплекс /ансамбль/, їх частини, пов,язані з ними території чи водні об,єкти, створені людиною, незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінності з археологічного, антропологічного чи етнографічного погляду і повністю або частково зберегли свою автентичність. Об,єкти археологічної спадщини місцевого та національного значення заносяться до Державного реєстру нерухомих пам,яток України. Неживтлові приміщення, на які накладено арешт, не занесені до державного реєстру нерухомих пам,яток України як об,єкт археологічної спадщини, тобто не можуть бути об,єктом та доказом кримінального правопорушення за ч.1 ст. 298 КК України. Будинок номер 1/2 по АДРЕСА_1 / не є об,єктом археологічної спадщини, а є пам.яткою архітектури місцевого значення, яка розташована в центральному історичному ареалі, зоні регулювання забудови 1 категорії, на межі з архітектурною зоною згідно розпорядження КМДА номер 979 від 17 травня 2002 року. Таким чином, вказані приміщення не можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно ч.3 ст.8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина та громадянина безпосередньо на підставі Конституції гарантується.

Виходячи з п.2 постанови номер 9 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, Конституція як вказано у ст. 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Статтею 41 Конституції України встановлено. що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може протиправно бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Представник заявника у судовому засіданні підтримав клопотання.

Представник слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні номер 00003535 від 17 травня 2016 року до судового засідання не з,явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, будь-яких матеріалів на спростування доводів заявника, не надав. У відповідності до ч.3 ст.306 КПК України слідчий суддя вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної особи.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали, додані до клопотання, заслухавши представника заявника, прийшов до наступного: слідчим відділом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні номер 00003535 від 17 травня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.298, ст. 356 КК України. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року у справі номер 757/46357/16-к накладено арешт на нежилі приміщення з номера 1 по номер 18 /групи приміщень номер 24/ /Літера А/ за адресою: місто Київ вулиця Басейна 1/2 , власником якого відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об,єктів нерухомого майна щодо об,єкта нерухомого майна є Публічние акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії» //; нежилі приміщення з номера 1 по номер 10 /групи приміщень номер 4-в, 28/ /Литера А/, площею 198,6, за адресою: місто Київ вулиця Басейна, будинок 1/2, власником якого відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об,єктів нерухомого майна щодо об,єкта нерухомого майна є Публічние акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії» //.

Як вбачається з матеріалів, доданих до клопотання, Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», скорочене найменування якого ПАТ «Сбербанк» є правонаступником всіх прав та обов,язків Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії», Відкритого акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії», Закритого акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії», закритого акціонерного товариства «Банк НРБ». Всі зміни до Статуту ПАТ «Сбербанк» погоджені Національним банком України.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Частина 1 ст. 173 КПК України покладає обов`язок доведеності необхідності арешту на особу, що подала таке клопотання.

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 розділу 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 зазначив, що щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З ухвали слідчого судді від 28 вересня 2016 року взагалі відсутні данні про те, чи існує постанова про визнання речовими доказами вказаного нерухомого майна, її дата, підстави визнання речовими доказами. З матеріалів, доданих до клопотання вбачається. що більш року здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, але власники майна, на яке накладено арешт жодного разу не були допитані, виходячи з пояснень представника заявника, жодних слідчих дій стосовно вказаного нерухомого майна здійснено не було.

Слідчий суддя в даному випадку враховує вимоги ч. 3 ст. 132, ч. 1 ст. 173 КПК України, та виходить з принципу змагальності, відповідно до якого кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, а відтак приходить до висновку про доцільність задоволення даного клопотання, оскільки власником майна на підставі наданих документів, що не були предметом дослідження слідчого судді при вирішенні питання про арешт майна, доведено, що на даний час в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для продовження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту належного ПАТ «Сбербанк».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372, 392 КПК України слідчий суддя

У Х В А Л И В :
Клопотання Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт на нежилі приміщення з номера 1 по номер 18 /групи приміщень номер 24/ /Літера А/ за адресою: місто Київ вулиця Басейна 1/2 , власником якого відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об,єктів нерухомого майна щодо об,єкта нерухомого майна є Публічние акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії» //; нежилі приміщення з номера 1 по номер 10 /групи приміщень номер 4-в, 28/ /Литера А/, площею 198,6, за адресою: місто Київ вулиця Басейна, будинок 1/2, власником якого відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об,єктів нерухомого майна щодо об,єкта нерухомого майна є Публічние акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії» //, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року у справі номер 757/46357/16-к.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий судя