Провадження №1-кп/748/104/17
Єдиний Унікальний № 743/102/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2017 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

проводячи підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000399 від 12 вересня 2015 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пилиповичі, Бородянського району, Київської області, громадянина України, працюючого водієм ТОВ «ВЕЛЕС-ТРАНСАВТО», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

09 лютого 2017 року до Чернігівського районного суду Чернігівської області з Апеляційного суду Чернігівської області, в порядку визначеної підсудності, надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , згідно з яким останній обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав, що обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства та має бути призначений до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_5 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 , заявив клопотання, зазначаючи про необхідність повернення обвинувального акту прокурору за його невідповідності вимогам КПК України, оскільки в останньому сформульоване не конкретне обвинувачення в частині посилання на порушення пунктів Правил дорожнього руху України, в обвинувальному акті не вказано розмір заподіяної шкоди за наявності цивільних позовів, до обвинувального акту не додано розписку про вручення копії цивільного позову цивільному відповідачу, реєстр не містить відомостей про винесені ухвали слідчим суддею 19.09.2016 та 22.12.2016 щодо незаконних дій слідчого, не зазначено час проведення процесуальних дій.

Прокурор вважав, що клопотання задоволенню не підлягає.

Представник потерпілих при вирішенні клопотання захисника поклався на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Під час підготовчого судового засідання судом встановлені такі порушення вимог КПК України, які можуть вплинути на оперативність, неупередженість та виконання завдань кримінального провадження щодо застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 11 КК України встановлено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб"єктом злочину.

Як вбачається з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового розслідування, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

З аналізу вказаних норм випливає, що обвинуваченому повинно бути пред`явлено конкретне обвинувачення, оскільки особа має право знати, в чому вона обвинувачується і вправі захищатися від пред"явленого обвинувачення, яке повинно бути викладене у обвинувальному акті.

Відсутність висунутого та сформульованого, відповідно до вимог КПК України обвинувачення, із врахуванням положень ст. 337 КПК України, унеможливлює ухвалення судового рішення судом першої інстанції.

Так, згідно з вимогами пунктів 5 частини другої статті 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З обвинувального акту вбачається, що 11 вересня 2015 року приблизно о 23 годині 20 хвилин, ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки МАЗ 544008, р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом МАЗ , д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі Київ-Чернігів-Н.Яриловичі у напрямку с. Н. Яриловичі, на ділянці дороги на 192 км+200м, в порушення п.п. 1.5, 2.3б, 12.3 Правил дорожнього руху України, з урахуванням терміну «перешкода для руху», що зазначений в п. 1.10 правил дорожнього руху України, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, та не слідкував за її змінами, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинку транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд керованим ним автомобілем на пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які рухались біля правого краю проїзної частини, внаслідок чого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких помер в нейрохірургічному відділенні Чернігівської обласної лікарні, ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

В подальшому вказується, що в даній дорожній обстановці ОСОБА_3 порушив вимоги п.1.5 ( дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків) п.2.3. (б) ( для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п.12.3 ( у разі виникнення небезпеки для руху, або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди) Правил дорожнього руху України, з урахуванням терміну небезпека для руху зміна дорожньої обстановки ( у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку, що зазначений в п. 1.10 Правил дорожнього руху України.

Отже, наводиться розширений перелік дій ОСОБА_3 щодо порушення останнім Правил дорожнього руху України, вказуються протилежні за своїм змістом поняття щодо урахування терміну "перешкода для руху" та "небезпека для руху", що порушує право обвинуваченого на захист під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Формулюючи обвинувачення в обвинувальному акті зазначається, що таким чином, дії водія автомобіля МАЗ 544008, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , не відповідали вимогам п.п. 1.5, 2.3б, 12.3 Правил дорожнього руху України, з урахуванням терміну «небезпека для руху», що зазначений в п. 1.10 Правил дорожнього руху України, які знаходилися з технічної точки зору в прямому причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди, що протирічить викладеним встановленим обставинам з урахуванням терміну «перешкода для руху», які за своєю суттю є різними поняттями. При цьому, в обвинувальному акті не деталізуються конкретно події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Відсутність викладенні в обвинувальному акті конкретного обвинувачення особі в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, в подальшому є перешкодою для ухвалення будь-якого з видів вироків.

У відповідності до ст.291 КПК України до обвинувального акту додається розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного.

За положеннями ст. 62 КПК України права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду і цивільний відповідач має права та обов`язки, передбачені КПК для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються цивільного позову з правом надання заперечень проти нього.

До обвинувального акту додані дві позовні заяви датовані 12 жовтня 2016 року, в яких цивільним відповідачем вказано ТОВ «Велес Трансавто», проте в порушення вимог п.4 ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акту не додано розписки про вручення копії цивільного позову цивільному відповідачу, що є порушенням його прав та може вплинути в подальшому на своєчасний розгляд вказаного кримінального провадження з дотримання прав та законних інтересів цивільного відповідача.

Також, не зважаючи на наявність поданих позовних заяв, в обвинувальному акті в порушення вимог п.7 ч.2 ст.291 КПК України не зазначений розмір шкоди, завданий кримінальним правопорушенням.

Згідно ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Отже, реєстр матеріалів досудового розслідування повинен представляти собою повний опис усіх без виключень процесуальних дій і прийнятих процесуальних рішень під час досудового розслідування та містити у собі довідкові відомості про шлях утворення доказової бази обвинувачення, засоби одержання доказової інформації та забезпечення кримінального провадження.

Суд погоджується в доводами сторони захисту про відсутність в реєстрі завершальної стадії досудового розслідування - складання обвинувального акту, відсутність ухвал суду від 19.09.2016 та 22.12.2016.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом недоведеним, а у разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79).

Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

За таких обставин відсутність формулювання конкретного обвинувачення унеможливлює ухвалення судом вироку.

Завданням кримінального провадження є, зокрема, охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів суперечить засадам кримінального провадження, визначеним ст. 7 КПК України, а тому є неприпустимим.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення виявлених недоліків, які порушують право на захист обвинуваченого.

Під час підготовчого судового засідання учасниками судового провадження не заявлялось клопотання про обрання, зміну чи скасування обраного під час досудового розслідування запобіжного заходу. У відповідності до ч.3 ст.315 КПК України за відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим. У відповідності до вимог ч.6 ст.181 КПК України сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляду домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Під час досудового розслідування ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у виді цілободового домашнього арешту строком до 24 години 24 лютого 2017 року, з підстав перешкоджання кримінальному провадженню. Враховуючи відсутність клопотань про зміну чи скасування обраного запобіжного заходу, з метою попередження дій обвинуваченого щодо перешкоджання подальшому розгляду вказаного кримінального провадженню та забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про продовження останньому обраного під час досудового розслідування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на строк один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 315 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000399 від 12 вересня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України повернути прокурору Ріпкинського відділу Чернігівської місцевої прокуратури як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту терміном до 22 березня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1