АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 23 травня 2017 року апеляційну скаргу представника ПАТ «Енвіжн-Україна» адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000012 та накладено арешт на кошти, які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 відкритих АТ «Енвіжн-Україна» () у ПАТ «УКРСОЦБАНК» (МФО 300023), який розташований за адресою: м. Київ, вул. Ковпака, буд. 29, шляхом заборони здійснення видаткових операцій, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів, що надходять.
В іншій частині клопотання відмовлено.
В обґрунтування рішення, слідчий суддя врахував, що вказані грошові кошти є предметом конфіскації, розумність та співмірність обмеження права власності товариства з метою забезпечення його можливого застосування, та визнав наявними, передбачені ч.ч. 1, 3, 6 ст. 170 КПК України, підстави для арешту вказаних у клопотанні коштів.

Не погоджуючись з ухвалою, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ПАТ «Енвіжн-Україна» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в повному обсязі у задоволенні клопотання органу досудового розслідування.
Крім того, представником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування поважності пропуску строку на оскарження, представник зазначає, що копія оскаржуваної ухвали слідчого судді не направлялась на поштову адресу АТ «Енвіжн-Україна», її копію у суді не отримував, а роздрукував її з Єдиного державного реєстру судових рішень лише 29 березня 2017 року.
Так, автор апеляційної скарги вважає оскаржувану ухвалу протиправною, прийнятою із невірним трактуванням понять, перекручуванням фактичних даних, у зв`язку з чим арешт коштів на рахунку АТ "Енвіжн-Україна" є незаконним, суперечить чинному кримінальному процесуальному законодавству, а ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва безумовному скасуванню.
Вказує, що відповідно до приписів чинного кримінального процесуального законодавства після встановлення слідчим, прокурором належності грошових коштів до кримінального провадження як об`єкта злочинних дій або як таких, що були набуті злочинним шляхом, слідчий, прокурор складає вмотивовану постанову про визнання грошових коштів речовими доказами у кримінальному провадженні. Кошти АТ «Енвіжн-Україна», які містяться на розрахункових рахунках у ПАТ «СБЕРБАНК» з огляду на відсутність відповідного процесуального рішення слідчого, прокурора, не визнавались речовими доказами у кримінальному провадженні № 00000012 і не могли бути такими визнані, а документи, які додані прокурором до клопотання не містять доказів того, що вказані кошти набуті кримінально протиправним шляхом або отримані АТ «Енвіжн-Україна» внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Крім того на переконання адвоката, зазначені слідчим суддею підстави для накладення арешту на майно АТ «Енвіжн-Україна», передбачені п. 4 ч. 2, ч. 6 ст. 170 КПК України, відсутні, адже повідомлення про підозру ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ніяким чином не обґрунтовує правомірність арешту майна юридичної особи, яке по суті є оборотним активом АТ «Енвіжн-Україна». Тому, накладаючи арешт на кошти АТ «Енвіжн-Україна», слідчим суддею були порушенні права вказаної юридичної особи на розпорядження даним майном задля досягнення своєї статутної мети діяльності - отримання прибутку, що в свою чергу дестабілізує роботу всього підприємства та є не чим іншим, як незаконним втручанням в законну фінансово-господарську діяльність АТ «Енвіжн-Україна».
Крім того, звертає увагу в апеляційній скарзі на те, що у змісті оскаржуваної ухвали не міститься вказівок на подання в рамках кримінального провадження № 0000012 прокурором, в інтересах держави, цивільного позову про стягнення з будь-кого з винних осіб збитків, які завдані державному бюджету України, внаслідок нібито протиправних дій вказаних вище фізичних осіб. З огляду на відсутність посилань на такий позов, накладення арешту на майно АТ «Енвіжн-Україна» суперечить обставинам викладеним в оскаржуваній ухвалі, з огляду на що вона підлягає безумовному скасуванню.

В судове засідання у справі сторони не з`явився, про причини своєї неявки він не повідомляли, хоча про час та місце судового засідання їм було завчасно повідомлено. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін провадження, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання старшого слідчого про накладення арешту на майно було розглянуто судом у відсутність власника майна та його представника, рішення слідчого судді АТ «Енвіжн-Україна» та його представнику не надсилалось, а тому колегія суддів вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження вищевказаної ухвали.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 20 січня 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000012, за фактом фіктивного підприємництва - за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України; за фактом легалізації коштів отриманих злочинним шляхом - за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України; за фактом умисного ухилення службовими особами АТ «ЕНВІЖН - УКРАЇНА» від сплати податків у особливо великих розмірах - за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України; за фактом службового підроблення, тобто складанні і видачі завідомо неправдивих офіційних документів АТ «ЕНВІЖН - УКРАЇНА» - за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

22 лютого 2017 року прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на кошти, які знаходяться на банківському рахунку АТ "Енвіжн-Україна" № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «УКРСОЦБАНК», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Коапака, буд. 29 в частині видатку коштів, з обов`язковим зазначенням дати та часу ознайомлення з ухвалою, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів, що надходять, повідомляючи правоохоронні органи письмово, про суму коштів, що знаходяться на цих рахунках за першим запитом слідчого, на час його надання і на момент оголошення ухвали слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року вищевказане клопотання органу досудового розслідування задоволено частково та накладено арешт на кошти, які знаходяться на вищевказаному банківському рахунку, шляхом заборони здійснення видаткових операцій, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів, що надходять.

Задовольняючи клопотання прокурора, внесене в межах кримінального провадження № 0000012, слідчий суддя прийшов до висновку, що існують достатні підстави для накладення арешту на вказані грошові кошти, з огляду на те, що вони відповідають критеріям, визначеним у ст. 170 КПК України, а саме є предметом конфіскації, при цьому врахував розумність та співмірність обмеження права власності АТ «ЕНВІЖН - УКРАЇНА», з метою забезпечення його можливого застосування, отже встановив, передбачені ч.ч. 1, 3, 6 ст. 170 КПК України підстави для арешту вказаних у клопотанні грошових коштів.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на такі обставини.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі і конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на грошові кошти, перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи слідчого, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя встановив, що є достатні підстави вважати, що майно на яке прокурор просить накласти арешт відповідає критеріям ч. ч. 1, 3, 6 ст. 170 КПК України.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч тверджень апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Доводи представника власника майна про те, що арешт на майно товариства було накладено безпідставно, без наявності правових підстав, є надуманими, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, з метою забезпечення конфіскації майна, а не збереження речових доказів, на що звертається увага в апеляційній скарзі.

Посилання представника власника майна про неналежність доказів в даному кримінальному провадженні є необґрунтованими, так як до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Завдання суду полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна, тобто закон не вимагає щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений в необхідності обрання того чи іншого заходу забезпечення кримінального провадження.

Переконливих доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, представником не надано та колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення слідчого судді суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Поновити представнику АТ «Енвіжн-Україна»адвокату ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року, якою частково задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000012 та накладено арешт на кошти, які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 відкритих АТ «Енвіжн-Україна» () у ПАТ «УКРСОЦБАНК» (МФО 300023), - залишити без змін, аапеляційну скаргу представника адвоката ОСОБА_5 в інтересах АТ «Енвіжн-Україна», - без задоволення..

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/2106/2017 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_9 Доповідач: ОСОБА_1