Ухвала іменем україни

23 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

секретаря ОСОБА_7 ,

розглянула в судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 10 жовтня 2008 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого 10 жовтня 2011 року по відбуттю строку покарання,

в с т а н о в и л а:

вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 186 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

Стягнуто із засудженого на користь потерпілої ОСОБА_9 2000 грн. на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року вирок міського суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ставить питання про скасування судових рішень та призначення справи до нового розгляду в суді першої інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону допущені під час досудового розслідування, які не враховано судами при встановленні винуватості засудженого. Стверджує, що ОСОБА_6 було незаконно затримано органом досудового розслідування та застосовано до нього недозволені методи розслідування. Зазначає про порушенням вимог КПК при проведенні огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, при проведенні слідчого експерименту, що робить відповідні протоколи недопустимими доказами. Наведені обставини було викладено у апеляційних скаргах засудженим та захисником, які у своєму рішенні апеляційний суд у порушення вимог ст. 419 КПК не спростував.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він, перебуваючи 16 січня 2015 року о 15.50 год. біля аптечного пункту № 1 ОКП «Фармація», в приміщенні Центральної міської лікарні на вул. Леніна, 1, м. Першотравенська, Дніпропетровської області, просунув руку у віконце аптечного пункту та діючи повторно із проникненням у інше приміщення, відкрито викрав 1000 грн., чим завдав ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого, які підтримали касаційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора, котрий заперечив проти задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, тобто з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з вимогами ст. 419 КПК у своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний навести докладні мотиви прийнятого рішення і, якщо апеляційні скарги залишаються без задоволення, зазначити підстави, через які вони визнані необґрунтованими.

За приписами статей 404, 405 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи в апеляційних скаргах, у тому числі за необхідності і шляхом дослідження доказів.

У силу ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони встановлені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За правилами ст. 23 цього Кодексу суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених КПК.

Як вбачається з апеляційних скарг, захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 ставили питання про визнання останнього невинуватим у зв`язку з непричетністю до злочину. Вважали досліджені докази неналежними та недостатніми для обґрунтування винуватості ОСОБА_6 . Зокрема, ставили під сумнів основний доказ - протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, в ході якого потерпіла ОСОБА_9 упізнала обвинуваченого за загальними рисами обличчя, кольором волосся та статурою (т. 1 а.п. 20). При цьому, наводили той факт, що впізнання проводилось з використанням чорно-білих фотознімків на яких зображені виключно обличчя осіб, а не їх статура. Звертали увагу на заяви потерпілої, що злочинець, обличчя якого вона не бачила, був одягнутий у чорну в`язану шапку, а також те, що працівникам міліції вона спочатку описала хлопця в одязі, який нібито був в рукавичці, а потім - без неї, але з перснем.

Будь яких інших доказів причетності ОСОБА_10 до злочину в матеріалах кримінального провадження немає. Сам засуджений ОСОБА_6 на протязі усього кримінального провадження категорично заперечував факт скоєння злочину.
Як убачається з звукозапису судового засідання, в апеляційному суді захисники, а також обвинувачений ОСОБА_6 на підтримку вимог скарг, з наведенням відповідних аргументів, також наполягали на необхідності визнання наведених у вироку доказів неналежними та недопустимими. Проте, апеляційний суд, незважаючи на таку позицію сторони захисту не розцінив ці обставини, як підставу проведення всебічної перевірки матеріалів для усунення будь-яких сумнівів у відповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та клопотання про необхідність ретельного дослідження доказів. Замість цього, визнавши в ухвалі, що поставлене в апеляційних скаргах питання про визнання ОСОБА_6 невинуватим «пов`язане з повторним дослідженням доказів та їх переоцінкою», суд вдався до надмірних формальностей і, пославшись на те, що «в скаргах не міститься клопотання про повторне дослідження доказів, у зв`язку з чим апеляційний суд процесуально позбавлений можливості переоцінювати докази», зробив висновок, що доводи апеляційних скарг є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
За цих обставин, колегія суддів вважає, що прийняте апеляційним судом рішення було пов`язане з такими обмеженнями права на захист, що сказати, ніби заявникам забезпечили справедливий судовий розгляд, не можна.

Виходячи з системного аналізу положень Глави 4 та Глави 31 КПК, законодавець зобов`язує суд апеляційної інстанції, за наявності суперечливих доказів, що мають істотне значення для висновків суду і на яких ґрунтується судове рішення здійснити їх перевірку шляхом дослідження матеріалів провадження, допиту свідків, понятих, залучення спеціалістів, експертів і ін.

Отже, враховуючи те, що апеляційний суд не перевірив належним чином доказів на яких вирішальною мірою ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому діянні та не спростував усіх наведених у скаргах доводів, не дав в ухвалі вичерпної відповіді на них і не зазначив мотивовані підстави, з яких визнав ці доводи необґрунтованими, колегія суддів вважає, що умови, в яких розглянуто скаргу обвинуваченого не були сумісні з поняттям справедливого судового розгляду за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а сама процедура відбулася формально та з грубим порушенням вимог статей 2 та 404 КПК.

За таких обставин, ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою, її постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому вона на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, у ході якого слід усунути вказані недоліки, повно та всебічно перевірити доводи, викладені в апеляційній скаргах, за необхідності провести судове слідство і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433 - 439 КПК, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року щодо ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3