Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/112/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.01.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницький матеріали кримінального провадження № 0001521стосовно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.11.2016 року яким,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ноякерт, Араратського району, Вірменія, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків: - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання; - періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження. Кримінальне правопорушення вчинене затаких обставин.

18.07.2016 року, приблизно о 22 год. 10 хв. ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «BMW 520», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби по ділянці автодороги, яка проходить по вул. М.Грушевського у м.Знам`янка Кіровоградської області. Наближаючись до перехрестя з вул.Трудовою у м. Знам`янка, в порушення вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, неуважно стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, що призвело до того, що він не помітив, що попереду нього перед пішохідним переходом у межах перехрестя зупинився автомобіль «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку, з метою пропуску пішоходів, а також, в порушення вимог п.п. 12.1, 14.6 Правил дорожнього руху України, почав здійснювати обгін вказаного транспортного засобу, виїхавши на пішохідний перехід, в порушення вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України, не надав переваги в русі пішоходам, які рухалися по пішохідному переходу зліва направо (по відношенню до руху автомобіля під керуванням ОСОБА_8 ), а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , внаслідок чого допустив наїзд автомобілем на ОСОБА_9 , який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя під час утворення. Спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 знаходиться в прямому причинному зв`язку з діями ОСОБА_8 .
В апеляційних скаргах, які є аналогічними за своїми вимогами та їх обґрунтуванням, потерпілий ОСОБА_9 і обвинувачений ОСОБА_8 просять вирок місцевого суду змінити в частині призначеного покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України та призначити покарання у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянти вказують на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось в наступному. Призначаючи покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції мав всі підстави для застосування положень ст. 69 КК України та призначення покарання не пов`язаного із позбавленням волі, зокрема у виді штрафу. Так, без належної правової оцінки суду першої інстанції залишилось те, що обвинувачений вперше вчинив необережний тяжкий злочин, як особа характеризується виключно з позитивної сторони, визнав свою вину у вчиненому, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та в повному обсязі відшкодував заподіяну потерпілому шкоду, що судом визнано обставинами, які пом`якшують покарання. При цьому, обставин, які б обтяжували покарання судом встановлено не було. З огляду на наведені обставини, на переконання апелянтів, ОСОБА_8 перестав бути суспільно-небезпечною особою, став на шлях виправлення, а тому покарання у виді позбавлення волі буде занадто суворим і таким, яке не відповідає меті покарання, визначеної у ст. 50 КК України.
Окрім цього, апелянти вказують, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, щодо необхідності призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, так як поза увагою суду залишились те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення будучи в тверезому стані, свою вину визнав, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, всі збитки, які були завдані потерпілому відшкодовані. Разом з цим, оскільки потерпілий за станом здоров`я потребує подальшої реабілітації, а єдиний дохід обвинувачений отримує за допомогою автомобіля, то позбавлення останнього права керувати транспортними засобами залишить, як потерпілого без подальшої матеріальної допомоги на реабілітацію, так і сім`ю обвинуваченого без засобів на існування, оскільки на його утриманні знаходяться батьки, які не працюють.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційні скарги потерпілого та обвинуваченого, прокурора, який частково підтримав апеляційні скарги, а саме в частині необхідності не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а в іншій частині вирок суду просив залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінально-процесуальним законом порядку, належно оцінені судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та наведені у вироку. Даний висновок суду жодним учасником судового провадження оскаржений не був.
Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані районним судом за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, районний суд хоча і вказав у вироку суду, однак належним чином не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання, що в свою чергу призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до ст.ст. 407-409 КК України, є підставою для зміни судового рішення.
Так, санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Так, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_8 , відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, вчинених з необережності. Як особа, ОСОБА_8 має позитивні характеристики, як за місцем проживання так і за місцем роботи, вперше притягується до кримінальної та адміністративної відповідальності, на спеціальних обліках у лікарів не перебуває, має молодий вік. Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , судом першої інстанції правильно визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку. При цьому, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.
З урахуванням того, що ОСОБА_8 вперше вчинив хоча і тяжке кримінальне правопорушення, однак воно є необережним, визнав свою вину у вчиненому, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, в повному обсязі відшкодував завдану шкоду потерпілому, який не має жодних претензій до обвинуваченого та просив його суворо не карати і призначити покарання у виді штрафу, колегія суддів вважає, що на даний час ОСОБА_8 не є суспільно-небезпечною особою, став на шлях виправлення, про що свідчить його поведінка після вчиненого кримінального правопорушення (добровільно відшкодував завдану шкоду потерпілому, працевлаштувався, не порушував закону), а тому до нього можуть бути застосовані положення ст. 69 КК України та призначене основне покарання, яке не передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у виді штрафу в межах визначених у ст. 53 КК України.
Таке покарання, на переконання колегії суддів, буде сприяти виправленню ОСОБА_8 та в повній мірі відповідає меті покарання, визначеної у ст. 50 КК України.
Що стосується до додаткового покарання, яке призначене судом першої інстанції, колегія суддів вважає такий висновок суду передчасним, виходячи з таких міркувань.
Як вже зазначалось вище, санкцією статті обвинувачення передбачено альтернативу у призначенні чи не призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
При вирішенні питання щодо необхідності призначення чи не призначення додаткового покарання, колегія суддів в даному випадку виходить із обставин справи, особи винного та позиції потерпілого із цього приводу.
Так, як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення в темну пору доби, при цьому будучи у тверезому стані. На даний час обвинувачений працевлаштований водієм легкового автомобіля, що є його єдиним джерелом доходу. При цьому, слід зазначити, що потерпілий ОСОБА_9 вибачив ОСОБА_8 і просив не позбавляти останнього права на керування транспортними засобами, оскільки для повної реабілітації потерпілого необхідні кошти, які зобов`язався йому надавати обвинувачений. Таким чином, враховуючи факт отримання доходу обвинуваченим виключно за допомогою автомобіля, а також позицію потерпілого, колегія суддів вважає, що в даному випадку застосування до ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, буде явно не справедливим.
За наведених вище обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційні скарги потерпілого та обвинуваченого, змінивши вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407-409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити.

Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2016 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України, змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4