Справа № 438/1161/16-к
Номер провадження 1-кп/438/29/2017
В И Р О К
Іменем України
14 липня 2017 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борислав кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Ясениця-Сільна Дрогобицького району Львівської області, проживає за адресою АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, не замужем, на утриманні малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, раніш судима вироком Франківського районного суду м.Львова від 04 жовтня 2010 року за ч.4 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2010 року вирок Франківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2010 року змінений, виключено ст.70 ч.4 КК України, вважати засудженою за ст.185 ч.4 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м.Харкова від 24 липня 2014 року звільнена від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2010 року на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участі сторін судового провадження прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в :
Обвинувачена ОСОБА_3 будучи раніше судимою вироком Франківського районного суду м.Львова від 04 жовтня 2010 року за ч.4 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07.12.2010 вирок Франківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2010 року змінений, виключено ст.70 ч.4 КК України, вважати засудженою за ст.185 ч.4 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м.Харкова від 24 липня 2014 року звільнена від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2010 року на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, на шлях виправлення не стала, а скоїла новий злочин проти власності.

Так, 09 листопада 2016 року близько 13 год. 00 хв., обвинувачена ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , де розпивала алкогольні напої з потерпілим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , маючи раптово виниклий умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, таємно, шляхом вільного доступу викрала мобільний телефон марки «KENEKSI X8», імеі: НОМЕР_1 сріблястого кольору вартістю 460 гривень, із сім карткою оператора телекомунікації мобільного зв`язку «Kyivstar» вартістю 10 гривень, чим заподіяла потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 470 гривень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю, щиро розкаялась у скоєному та надала суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема, показала, що 9 листопада 2016 року перебувала у квартирі потерпілого ОСОБА_6 , з яким розпивала спиртні напої. У подальшому посварились із потерпілим. Після чого, викрала телефон у відсутності потерпілого, після чого здала телефон у ломбард, отримала за нього 190 гривень. Майнову шкоду потерпілому не відшкодувала. Просить суд суворо не карати, обрати покарання не повязану з реальним позбавленням волі.

Заслухавши показання обвинуваченої ОСОБА_3 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності її позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо встановлення фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не оспорювались ними під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст.349 КПК України.

Суд знаходить винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведеною повністю і вважає, що її дії, вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, законодавцем віднесено до злочину середньої тяжкості.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття. Обставин, які обтяжує покарання, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує особу винної, яка є особою молодого віку, на утриманні малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніш судима, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді обмеження волі із звільненням від відбуття покарання з випробуванням, суд приходить до висновку, що обвинуваченій слід призначити покарання, в межах санкції статі інкримінованого кримінального правопорушення у виді обмеження волі, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Суд при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 враховує обставину, яка пом`якшує покарання, як щире каяття, оскільки обвинувачена визнала винуватість у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, надала показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність, а також відсутність настання тяжких наслідків, вчиненим кримінальним правопорушенням.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засуджених та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Кримінальне правопорушення являється суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності особи. Однак, мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зіст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд прийшов до переконання, що виправлення обвинуваченої можливе в умовах без ізоляції від суспільства та відбування призначеного покарання і їй слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України.

Цивільний позов у справ не заявлено.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.

Термін заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді особистого зобов`язання до обвинуваченої ОСОБА_3 завершився 14 червня 2017 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 370, 371, 373-376,377 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Ясениця-Сільна Дрогобицького району Львівської області винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які не оспорювалися обвинуваченою та іншими учасниками судового процесу під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий: суддя ОСОБА_1