Справа № 185/7518/16-к
Провадження № 1-кп/185/47/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001674 відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 437, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 258, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438КК України,

В С Т А Н О В И В:
14 вересня 2016 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з Генеральної прокуратури України надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001674 відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 437, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 258, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Ухвалою суду від 16 вересня 2016 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому прокурор просив призначити судовий розгляд по даному кримінальному провадженні, проведення якого здійснювати в спеціальному судовому провадженні, захисник послався на розсуд суду.

Заслухавши прокурора, захисника, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до такого.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. В свою чергу, він повинен відповідати вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, яка передбачає вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим та прокурором.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Проте в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 вчинив жорстоке поводження з військовополоненими, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, тобто не зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону, передбаченого ч. 2 ст. 28 КК України.
Крім того не зрозуміло дату складання зазначеного обвинувального акту.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу).
Відповідно до обвинувального акту, він нібито був складений 12 вересня 2016 року та цього ж числа був затверджений процесуальним керівником. Однак відповідно до розписки захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 , останній 09 вересня 2016 отримав обвинувальний акт у двох примірниках з копією реєстру (другий примірник з метою передачі підозрюваному ОСОБА_7 ).

Крім того, ст. 109 КПК України встановлює зміст реєстру досудового розслідування, який відповідно до ч. 4 ст. 291 КПК України, є невід`ємною частиною обвинувального акту.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 297-5 КПК України повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування.

Таким чином, здійснення виклику підозрюваного, що є процесуальною дією має бути відображено в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Натомість оглядом реєстру матеріалів досудового розслідування встановлена відсутність посилання на здійснення даної процесуальної дії, що унеможливлює перевірити дотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону.

Також в реєстрі не зазначено коли був залучений захисник ОСОБА_7 , а лише зазначено, що 22 червня 2016 року була винесена постанова про доручення призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням. В свою чергу захисник не зміг вказати дату, коли саме він був залучений до вказаного кримінального провадження, а лише зазначив, що літом 2016 року.

Також з доданих до обвинувального акту документів неможливо зробити висновок, чи дотримано органом досудового розслідування процедури спеціального досудового розслідування, передбаченої кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки у реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені відомості про те, кому безпосередньо, в який спосіб вручено повідомлення про висунуту ОСОБА_7 підозру та чи вручалося воно взагалі в установленому законом порядку.

Як вбачається з положень пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що гарантує кожній особі право на справедливий суд, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Частина 1 ст. 7 (ніякого покарання без закону) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом.
У справі «ВЄРЕНЦОВ ПРОТИ УКРАЇНИ» від 11 квітня 2013 року ЄСПЛ робить наступні висновки: «Будь-які обмеження, що накладаються, мають базуватися на положеннях основного законодавства. Саме законодавство має бути сформульованим з достатньою чіткістю, щоб надати особі можливість визначити, чи буде її поведінка суперечити закону, та якими можуть бути вірогідні наслідки порушень. Передбачення у національному законодавстві чітких визначень є істотною умовою для того, щоб закон залишався нескладним для розуміння та застосування, а також для запобігання спробам регулювати діяльність, яка не підлягає регулюванню. Отже, визначення мають бути не надто деталізованими і не надто широким»; «Суд повторює, що гарантія, встановлена у статті 7 Конвенції, що є істотним елементом верховенства права, посідає визначне місце у системі захисту за Конвенцією. Це твердження підкреслюється тим, що вона не допускає жодних винятків, навіть за статтею 15 Конвенції під час війни або іншої суспільної небезпеки.
В порушення наведених вище норм КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обвинувачений позбавлений права бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, що є на думку суду порушенням права на захист ОСОБА_7 .
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Проте з наданого прокурором інформаційного листа № 2121в-7432нт від 29 березня 2017 року за підписом виконуючого обов`язки начальника Департаменту контррозвідки СБ України, вбачається, що згідно з наявною в Департаменті інформацією, 08 лютого 2017 року вказаний громадянин був убитий невідомими особами у своєму робочому кабінеті на базі бойовиків НЗФ «Сомалі» терористичної організації «ДНР», яка знаходиться у м. Донецьку. Однак, підтвердити офіційно вищевказану інформацію оперативний підрозділ не має можливості у зв`язку з тимчасовою окупацією бойовиками терористичної організації «ДНР» частини території Донецької області. Щоставить під сумнів зазначене в обвинувальному акті місце проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , так як нібито ОСОБА_7 вбито.

Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а тому зазначений обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001674 відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 437, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 258, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, повернути прокурору відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України для усунення виявлених недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3