Справа № 443/904/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/58/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буденець, Сторожинецького району, Чернівецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,

за ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Журавків, Жидачівського району, Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , жителя АДРЕСА_4 ,
за ч.2 ст. 289 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника адвоката ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
та його захисника адвоката ОСОБА_11 ,
за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 6 липня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 186 КК України та ОСОБА_8 за ч.2 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и л а :

вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 6 липня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 186 КК України, та призначено покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, за ч.2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років 3 місяці з конфіскацією 1/2 частки майна належного йому на праві власності.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбування визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 3 місяці з конфіскаєю 1/2 частки майна належного йому на праві приватної власності.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці з конфіскаєю1/2 частки майна належного йому на праві приватної власності.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 7 квітня 2015 року, зарахувавши в строк відбування покарання строк затримання та утримання під вартою у Львівському СІ УД ПТСУ в Львівській області.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з 6 квітня 2015 року, зарахувавши в строк відбування покарання строк затримання та утримання під вартою у Львівському СІ УД ПТСУ в Львівській області.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Запобіжний захід тримання під вартою обвинуваченим залишено без змін до вступу вироку в законну силу.
Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою групою осіб, 5 квітня 2015 року вчинили незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, при цьому ОСОБА_7 приблизно о 01 год. 40 хв. на автодорозі сполучення Жидачів - Журавно, поблизу повороту до населеного пункту с. Журавків, Жидачівського району, Львівської області зупинив легковий автомобіль марки «Volkswagen» моделі «POLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням потерпілого ОСОБА_12 . ОСОБА_7 застосував до потерпілого насильство, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я, а саме схопив та утримував його руками за шию, наніс в обличчя удар кулаком правої руки, спричинивши згідно висновку судово-медичної експертизи № 48/15 від 7.04.2015 року легкі тілесні ушкодження. Після цього заволодів ключем запалювання від автомобіля та сів за його кермо, змусивши потерпілого ОСОБА_12 пересісти на переднє пасажирське сидіння. Обвинувачений ОСОБА_8 , який стояв, приблизно за 3 м. збоку біля автомобіля, зі сторони водія, спостерігаючи за протиправними діями, звертався до ОСОБА_7 щодо вчинення ним дій відносно потерпілого. Після чого сів на заднє сидіння автомобіля.
Коли ОСОБА_7 завів двигун автомобіля, потерпілий ОСОБА_12 , переживаючи за своє життя, відчинив двері і вискочив з автомобіля. Обвинувачені рухалися у напрямку м. Новий Розділ, Львівської області. В с. Бережниця, Жидачівського району, Львівської області, ОСОБА_7 не впорався з керуванням, з`їхав в кювет, внаслідок чого пошкодив автомобіль. Обвинувачені залишили автомобіль та пішки направилися в сторону м. Жидачева.
Крім цього, ОСОБА_7 5 квітня 2015 року, приблизно о 01 год. 45 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поблизу с. Журавків, під час незаконно заволодіння транспортним засобом, належним ОСОБА_12 , керуючись корисливим мотивом та маючи прямий умисел спрямований на відкрите викрадення майна потерпілого, який в той час знаходився у салоні власного легкового автомобіля марки «Volkswagen» моделі «POLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повторно, відкрито викрав (вихопив) із його рук належну йому сумочку (барсетку), вартістю 150 грн., в якій знаходилися мобільний телефон торгової марки «Nokia» моделі «Х2-00» ІМЕІ: НОМЕР_2 , ринкова вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 9/203 від 6 травня 2015 року становить 200 грн. із стартовим пакетом мобільного оператора «МТС», вартістю 20 грн., а також в`язка ключів, медична страхівка, перепустка на роботу, зарплатна картка на ім`я ОСОБА_12 , чим завдав матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 370 грн.
ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 5 квітня 2015 року, приблизно о 04 год., в м. Жидачеві, Львівської області, повторно, вчинив відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Так, зустрівши на вул. Шкільній поблизу території Жидачівського навчально-виховного комплексу потерпілого ОСОБА_13 , наніс йому удар тупим предметом (каменем) по голові ззаді та удар кулаком в обличчя, ліве око, спричинивши згідно висновку судово-медичної експертизи № 50/15 від 15.04.2015 року легкі тілесні ушкодження, після чого відкрито викрав належне майно - мобільний телефон торгової марки «BRAVIS» моделі «TAU» IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , ринкова вартість якого, згідно висновку товарознавчої експертизи № 9/203 від 6 травня 2015 року становить 2 654,10 грн., у якому знаходились: карта пам`яті типу «Micro SD» об`ємом 512 Mb, вартість якої становить 40 грн., стартовий пакет мобільного оператора «LIFE» № НОМЕР_5 , вартістю 15 грн., на рахунку якого знаходилось 30 грн., а всього відкрито викрав чужого майна на загальну суму 2 739 грн. 10 коп.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 6 липня 2016 року стосовно ОСОБА_7 та постановити новий вирок, в якому: виключити кваліфікуючу ознаку вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб по епізоду кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, а саме, незаконне заволодіння ОСОБА_7 транспортним засобом, та виключити обставину, яка обтяжує покарання згідно ст. 67 КК України вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Просить виправдати ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 К України щодо епізоду відкритого викрадення особистого майна із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_13 . Зазначає, що органом досудового слідства не освідувано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо вживання алкогольних напоїв, ніяких тверджень про те, що останні знаходились в стані алкогольного сп`яніння стороною обвинувачення та судом не здобуто.

Зазначає, що будь-яких доказів, які б стверджували про наявність у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 попередньої змови, спрямованої на заволодіння автомобілем в суді здобуто не було. Покази потерпілого ОСОБА_12 не підтверджують наявність у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 попередньої змови, спрямованої на заволодіння автомобілем, адже він зазначив, що дії для заволодіння автомобілем здійснював один ОСОБА_7 , а ОСОБА_8 стояв на відстані декількох метрів. Вказує, що вирок суду по епізоду відкритого викрадення особистого майна із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_13 будуються на показаннях потерпілого ОСОБА_13 , заяви якого з приводу даного злочину в міліцію прямо протилежні одна одній, про що судом не дано належної оцінки.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 6 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК. Зазначає, що судом не дано належної оцінки допустимості доказів, а саме:

протоколу пред`явлення особи до впізнання від 6.04.2016 року; протоколу допиту ОСОБА_8 в якості свідка; протоколу огляду місця події від 6.04.2015 року. Всупереч вимог закону Жидачівським районним судом не було досліджено докази на предмет їх допустимості та належності, про що заявляла сторона захисту, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 6 липня 2016 року щодо нього скасувати та постановити новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України, та призначити менш суворе покарання. Зазначає, що між ним та ОСОБА_8 не було попередньої змови щодо заволодіння транспортним засобом. Вказує на невірну кваліфікацію злочину.

Зазначає, що суд обґрунтував вирок неналежними та недопустимими доказами, які сторона обвинувачення здобула з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що він не вчиняв кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, щодо епізоду відкритого викрадення особистого майна із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_13 .

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_11 на підтримання доводів поданих апеляційних скарг, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України за обставин, описаних у вироку, є обгрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок суду підтверджується сукупністю зібраних і перевірених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України та дії обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно за ч.2 ст. 289 КК України.

Твердження сторони захисту про незаконне засудження обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України та незаконне засудження обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 289 КК України є голослівними і необгрунтованими. У справі відсутні дані про порушення вимог кримінального процесуального закону в ході збирання та закріплення доказів, а відповідно немає підстав для оцінки доказів, які лягли в основу вироку, як недопустимих чи недостовірних.

Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України та винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема щодо злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України: показаннями потерпілого ОСОБА_12 , даних ним в суді першої інстанції, про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 незаконно заволоділи його транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я; показаннями свідка ОСОБА_14 , даних нею в суді першої інстанції, про те, що в один з днів квітня місяця 2015 року, о 23 год. 30 хв., ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 розпивали спиртні напої у барі «Смерічка», що в с. Млиниська, Жидачівського району, де вона працює; показаннями свідка ОСОБА_15 , даних ним в суді першої інстанції, про те, що в один із днів місяця квітня 2015 року, приблизно о 00 год. чи 01 год., він підвозив ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з с. Млиниська додому в с. Журавків, сильних ознак алкогольного сп`яніння у них він не замітив; показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , даних ними кожним окремо в суді першої інстанції, про те, що у травні місяці 2015 року вони були залучені в якості понятих при проведенні слідчої дії огляду місця події, згідно якої потерпілий ОСОБА_13 показав місце в м. Жидачеві на перехресті вулиць Шкільна та Дерев`янка та розказав про обставини його побиття та відкритого викрадення телефону; показаннями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , даних ними кожним окремо в суді першої інстанції, про те, що весною 2015 року вони були залучені в якості понятих при проведенні у кабінеті слідчого ОСОБА_20 впізнання осіб, які незаконно заволоділи автомобілем потерпілого ОСОБА_12 , де потерпілий вказав на особу, яка заволоділа його транспортним засобом; показаннями свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , даних ними кожним окремо в суді першої інстанції, про те, що вони працюють у слідчому відділі Жидачівського відділу поліції Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області та проводили слідчі дії - впізнання особи, при яких потерпілий ОСОБА_12 при кожній слідчій дії окремо впізнав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; протоколом огляду місця події від 5 квітня 2015 року з доданими фототаблицями, з якого вбачається, що на ділянці автодороги сполученням Жидачів-Журавно у с. Бережниця зліва у канаві знаходиться автомобіль марки «Volkswagen» моделі «POLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_12 та яким незаконно заволоділи обвинувачені; висновком судово-медичної експертизи № 48/15 від 7 квітня 2015 року, про виявлення у потерпілого ОСОБА_12 легких тілесних ушкоджень, які могли виникнути 5 квітня 2015 року; протоколом огляду місця події від 6 квітня 2015 року з доданими фототаблицями, згідно якого на польовій дорозі, що примикає до автодороги сполученням Жидачів-Журавно перед межею с. Бережниця, у траві виявлено дві в`язки ключів, на які ОСОБА_8 вказав, як на ті, що йому дав ОСОБА_23 та які він там же викинув; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 06.04.2015 р., відповідно до якого потерпілий ОСОБА_12 заявив, що впізнає особу ОСОБА_8 , як такого, що незаконно заволодів його автомобілем;
Що стосується злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, щодо епізоду відкритого викрадення особистого майна із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_13 , то такий висновок суду підтверджується: показаннями потерпілого ОСОБА_13 , даних ним в суді першої інстанції, про те, що 5 квітня 2015 року, близько о 4 год., в м. Жидачеві ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення належного йому мобільного телефону, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я; протоколом затримання ОСОБА_7 від 7 квітня 2015 року, згідно якого у ОСОБА_7 під час обшуку виявлено та вилучено мобільний телефон марки «BRAVIS» кольору металік; висновком судово-медичної експертизи № 50/15 від 15 квітня 2015 року, згідно якого у ОСОБА_13 виявлено легкі тілесні ушкодження, які могли виникнути 5 квітня 2015 року; протоколом огляду місця події від 7 травня 2015 року та фототаблицями до нього, згідно якого місцем вчинення грабежу стосовно потерпілого ОСОБА_13 із застосуванням насильства, під час якого було викрадено мобільний телефон, є проїжджа частина вулиці Шкільна поблизу перехрестя з вулицею Дерев`янка у м. Жидачеві, де ОСОБА_13 вказав на обставни нападу на нього та викрадення його мобільного телефону; протоколом пред`явлення особи для впізнання з фотознімками від 7 травня 2015 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_13 зазначив, що впізнає зображення особи на фото № 1 (фото ОСОБА_7 ), як такого, що вчинив відносно нього грабіж та заволодів належним йому мобільним телефоном.
Перевіркою матеріалів кримінальної справи встановлено, що суд першої інстанції, всебічно, повно і об`єктивно розглянувши всі обставини справи в їх сукупності, відповідно до ст. 94 КПК України оцінив зібрані у справі докази і дав у вироку аналіз усіх доказів, які ствердили обвинувачення.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 щодо злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, про те, що, на його думку, суд за наявності суперечливих доказів у вироці не проаналізував їх, не навів мотиви, з яких взято до уваги одні свідчення і не взято інші; взяв до уваги такі докази як протокол пред`явлення особи до впізнання від 6 квітня 2016 року, протокол затримання ОСОБА_8 від 6 квітня 2016 року, протокол огляду місця події від 6 квітня 2015 року (т.1 а.с.59, а.с.64, а.с.67), які отримані з порушенням і є недопустимими, то такі спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_12 , даними ним в суді першої інстанції, які є послідовними, логічними та не суперечать іншим доказам по справі, та іншими доказами по справі, зокрема: протоколом пред`явлення особи для впізнання від 6 квітня 2015 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_12 впізнав особу ОСОБА_8 , як такого, що незаконно заволодів його автомобілем; протоколом проведення слідчого експерименту від 8 травня 2016 року за участю потерпілого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно якого потерпілий та обвинувачений розповіли та показали, при яких обставинах 5 квітня 2016 року, приблизно о 01 год. 40 хв., на автодорозі поблизу повороту на с. Журавків, Жидачівського району, за участю ОСОБА_7 незаконно заволоділи належним ОСОБА_12 автомобілем марки «Volkswagen» моделі «POLO». Зазначені докази здобуті на досудовому розслідуванні та їм дана належна оцінка в суді першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження, що відповідає вимогам ст. ст. 93, 94 КПК України
Щодо покликання в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 щодо злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, про відсутність в діях обвинувачених кваліфікуючої ознаки вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, то такі колегія суддів вважає безпідставними.

Так, відповідно до ч.2 ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Форма змови для наявності співучасті не має значення.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись приблизно на відстані трьох метрів біля автомобіля, бачив як ОСОБА_7 душить потерпілого ОСОБА_12 та наносить удари, проте жодним чином його не зупиняє та звертається до нього з порадами, щодо його дій відносно потерпілого. Також після цього, коли ОСОБА_7 сідає за кермо автомобіля, ОСОБА_8 сідає на заднє сидіння автомобіля та після того як потерпілий втікає з автомобіля, ОСОБА_8 пересідає на переднє сидіння, після чого вони разом їхали у викраденому автомобілі у напрямку м. Новий Розділ Львівської області.

А тому твердження сторони захисту про відсутність попередньої змови на незаконне заволодіння транспортним засобом між обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 колегія суддів до уваги не приймає та розцінює це, як обраний ними метод захисту, з метою уникнути кримінальної відповідальності та відповідного покарання.

Висновок суду про доведеність винності в інкримінованому злочині, передбаченому ч.2 ст. 289 КК України, при встановлених у вироку обставинах відповідає фактичним обставинам справи та дослідженим в судовому засіданні доказам.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 щодо злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, про те, що, на їх думку, за наявності суперечливих доказів, а саме: заяв потерпілого ОСОБА_13 до Жидачівського РВ ГУ МВСУ у Львівській області від 5 квітня 2015 року та від 10 квітня 2015 року про обставини відкритого викрадення у нього мобільного телефону марки «BRAVIS» моделі «TAU» суд у вироці не проаналізував їх, то такі є безпідставними, адже спростовуються іншими доказами по справі, які суд навів у вироці, а саме: при розгляді справи в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_13 дав показання, згідно яких пояснив, що дійсно 5 квітня 2015 року, приблизно о 04 год. в м. Жидачеві на перехресті вулиць Шкільної та Дерев`янка двоє невідомих йому на той час чоловіків йшли йому на зустріч. Після чого один з них ОСОБА_7 в подальшому відкрито викрав у нього мобільний телефон; протоколом затримання ОСОБА_7 від 7 квітня 2015 року, згідно якого у нього виявлено та вилучено мобільний телефон марки «BRAVIS» кольору металік.

Показання потерпілого ОСОБА_13 , дані ним в суді першої інстанції, є логічними та послідовними та узгоджуються з іншими доказами по справі.

Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

На виконання вимог закону суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув усі обставини справи в їх сукупності, поклав в основу вироку об`єктивні докази, досліджені в судовому засіданні, та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України, та обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.

З огляду на викладене апеляційні доводи сторони захисту про невідповідність вироку суду першої інстанції про визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України, та визнання обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, вимогам закону та висновків суду фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере.

Колегія суддів вважає необгрунтованими покликання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на недостатність доказів для постановлення обвинувального вироку про визнання його винним за ч.2 ст. 186 КК України щодо епізоду відкритого викрадення особистого майна із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_13 .

Колегія суддів також не погоджується з доводами апеляційних скарг адвоката ОСОБА_11 та адвоката ОСОБА_10 про відсутність будь-яких доказів, що підтверджують факт вчинення обвинуваченими злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки такі спростовуються показаннями обвинувачених, даних ними в суді першої інстанції про те, що, перебуваючи в м. Новий Розділ, вони вживали алкогольні напої, показаннями потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Щодо покарання, з яким захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до тяжких злочинів; обране з врахуванням особи обвинуваченого; обставин, які пом`якшують покарання, - часткове визнання вини та розкаяння у вчиненому, добровільне відшкодування завданого збитку; обставини, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_7 покарання найбільш наближеного до мінімальної межі, передбаченого ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України, а саме у виді шести років трьох місяців позбавлення волі з конфіскацією ? частки майна належного йому на праві власності та своє рішення мотивував у вироку.

Ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається адвокат ОСОБА_10 , як на підставу зміни вироку, повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого через суворість, немає. Доводи апеляційної скарги безпідставні.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу необгрунтованою й приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання у виді шести років трьох місяців позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На виконання вимог закону суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до ст. 94 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.
З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 необгрунтованими.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обгрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :

вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 6 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, для обвинувачених в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

Головуючий : ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4