Справа № 466/5791/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1222/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2016 року м. Львів.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 31.10.2016 року про відмову в задоволенні заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення,

з участю прокурора ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:

засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 31.10.2016 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, та постановити нову ухвалу, якою задоволити вище зазначене клопотання.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 31.10.2016 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення відмовлено.
Апелянт вважає, що дану ухвалу слід скасувати, оскільки вона є безпідставною.
У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог зазначає, що за весь період відбуття покарання він постійно працює, виконує будівельні роботи, не має стягнень, вважає, що має бути достроково звільнений. Просить це все врахувати при винесенні рішення апеляційним судом.
Засуджений ОСОБА_6 підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги.
При апеляційному розгляді справи прокурор заперечив вимогу та доводи апеляційної скарги засудженого.
Вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджений вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 20.11.2004р. за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. З 9 жовтня 2014 року перебував у Львівському СІЗО, а з 24.02.2016 року прибув до Личаківської ВК №30.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З характеристики адміністрації ЛВК-30 на засудженого ОСОБА_6 , що останній характеризується посередньо, до роботи на виробництві установи не залучався, на цей час працевлаштований на котельні установи. Дотримується норм поведінки з іншими засудженими та персоналом установи. Заохочень та стягнень не має. 26.05.2016 року адміністративною комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.82 КК України, як такому, що не стає на шлях виправлення.
26.05.2016 року адміністративною комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України, як такому, що не став на шлях виправлення.
23.06.2016 року адміністративною комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, як такому, що не довів своє виправлення.
Враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, та вже звільнявся умовно-достроково (зокрема 10.03.2005 року на 3 місяці і 17 днів) суд першої інстанції вірно прийшов до переконання, що відбуваючи призначене судом покарання, засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, а відтак не заслуговує на застосування до нього умовно - дострокового звільнення.

Суд першої інстанції вірно оцінив те, що відсутність дисциплінарних стягнень у засудженого за час відбування покарання не свідчить про те, що особа довела своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання та його належна поведінка є для засудженого обов`язком впродовж всього строку відбування покарання.

Ухвала суду першої інстанції є законна та обґрунтована.
Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі та клопотанні про умовно дострокове звільнення від покарання засудженого ОСОБА_6 є безпідставними.
Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст. 404, 407 КПК України, ст.81 КК України колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 31.10.2016 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення - без змін.
Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .