Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 23 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувшив судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000914

від 26 жовтня 2015 року, за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду

м. Києва від 08 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від

17 листопада 2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яркове Новосибірського району Новосибірської області Російської Федерації, жителя

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченогоч. 2 ст. 286КК,

в с т а н о в и л а:

За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня

2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Вирішено питання про стягнення судових витрат.
За вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 26 жовтня 2015 року приблизно о 11.05 год. керуючи автомобілем марки

IVECO (державний номерний знак НОМЕР_1 ) та рухаючись у правій смузі проїзної частини Брест-Литовського шосе зі сторони вул. Чернобильської у м. Києві в напрямку с. Стоянка, порушив вимоги пунктів 1.5, 1.10, 2.3 (б), та 10.1 Правил дорожнього руху, проявив неуважність перестроївся вправо, виїхавши на узбіччя, де напроти сьомої електроопори від повороту на житловий масив «Чайка» допустив наїзд на пішохода

ОСОБА_8 який знаходився біля свого автомобіля FIAT внаслідок чого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких настала його смерть.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада

2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить постановлені у кримінальному провадженні судові рішення змінити звільнивши ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник зазначає, що місцевий суд своє рішення про не можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, належним чином не мотивував та неповною мірою врахував, дані про особу засудженого. Також захисник вказує що, апеляційний суд в порушення ст. 419 КПК належної відповіді на всі доводи його апеляційної скарги не дав, безпідставно погодившись із висновками місцевого суду щодо призначення ОСОБА_7 покарання без застосування ст. 75 КК.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , який підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а постановлені у кримінальному провадженні судові рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, кримінально-правової оцінки його дій

за ч. 2 ст. 286 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК колегія суддів не перевіряла, оскільки законність та обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржуються.
Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника про необхідність звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК, колегії суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 ,згідно з указаною нормою закону врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу засудженого раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має вищу освіту, працює фізичною особою підприємцем, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області призначений помічником дієздатного брата інваліда І группи з дитинства, на досудовому слідстві і в суді сприяв в установлені істини у кримінальному провадженні, пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, та відсутність обставин обставин що його обтяжують. Крім того, врахував суд і думку потерпілого та його представника які просили призначити засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк більше 5 років.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 мінімального покарання передбаченого санкцією статті за якою його засуджено з реальним його відбуванням.
Апеляційний суд переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою його захисника ОСОБА_6 доводи якого про суворість призначеного ОСОБА_9 покарання, аналогічні доводом його касаційної скарги та апеляційною скаргою представника потерпілого, залишив їх без задоволення, навівши у своєму рішенні відповідні мотиви.
Враховуючи вищевикладене суди обох інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК з чим й погоджується й колегія суддів касаційного суду.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 основне покарання є надто суворим і таким, що не відповідає особі засудженого.
Враховуючи всі обставини кримінального провадження, характер та ступінь тяжкості вичиненого засудженим злочину, наслідки які настали, думку потерпілого, колегія суддів вважає, що судами обох інстанцій не повною мірою враховано, данні про особу засудженого, що вчинений ним злочин відноситься до категорії необережних, а також те, що ОСОБА_7 , свою вину визнав повністю, сприяв у розкритті злочину, ще під час досудового розслідування частково, добровільно відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, попросив вибачення у рідних загиблого.
З огляду на викладене і враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити призначене ОСОБА_7 основне покарання, перейти до іншого виду покарання із застосуванням ст. 69 КК.
Керуючись статтями 376, 433, 436-438, 441, 442 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч. 2

ст. 286 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Врешті судові рішення залишити без зміни.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3