621/570/17 1-кп/621/90/17
У Х В А Л А
20 квітня 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області
головуючий суддя ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001010 за обвинуваченням ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харків, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , не працює, має середню спеціальну освіту, є громадянином України, не одружений, має судимості за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 18.12.2013 року за ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу 850 грн.; за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 15.07.2015 року до позбавлення волі на строк 2 роки, в силу ст. 75 КК України від покарання звільнений з випробуванням на строк 3 роки,

у злочинах, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України,

у с т а н о в и в:
Згідно обвинувального акта від 17.03.2017 року ОСОБА_4 обвинувачується: у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно; у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження.

Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 03.03.2017 року у відношенні ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід - тримання під вартою у Харківській УВП №27, строком до 01.05.2017 року.

Під час судового розгляду виникли підстави для відкладення судового розгляду, які передбачені ч. 2 ст. 322 КПК України.

У зв`язку з цим, судове провадження не може бути закінчене в межах строку тримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 заявив мотивоване клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки відсутні підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_4 , обраний строк запобіжного заходу спливає, продовжують залишатися ризики, які були підставою для застосування вказаного запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 проти клопотання про продовження строку тримання під вартою заперечували, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт мотивуючи тим, що обвинувачений не має намірів ухилятися від суду чи перешкоджати судовому провадженню будь-яким чином.

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, суд дійшов наступного:

Згідно п. 1"с" ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Враховуючи, що в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 судове провадження не буде завершене, суду належить розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Під час застосування запобіжного заходу - тримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 слідчим суддею було взято до уваги, що він раніше судимий за злочини проти власності, вчинив злочини протягом іспитового строку, не одружений, не працює, обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

На час судового розгляду є докази того, що продовжують залишатися ризики вчинення нових злочинів та ухилення від кримінальної відповідальності, а також і ризику невиконання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості, а також тяжкого корисливого злочину, за що передбачене покарання від 4 до 6 років позбавлення волі.

Сторонами не надано будь-яких доказів, які б вказували на зниження чи усунення ризиків, що існували на час застосування запобіжного заходу та на час продовження його строку, або на існування обставин, що дають підстави вважати можливим забезпечення виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків та усувають ризики продовження ним протиправної поведінки без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення Європейського суду з справ людини у справі "Летельє проти Франції".

Стороною захисту не наведено переконливих доводів щодо усунення ризиків вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень. Ті обставини, що суспільна небезпечність злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_4 є більш високою, ніж тих злочинів, за які він засуджувався раніше, а призначений термін випробування не мав достатнього впливу на обвинуваченого, вказують на існування ризиків вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, оскільки зазначені вище, передбачені ст. 177 КПК України, ризики не зменшилися, підстави для зміни запобіжного заходу на інший відсутні, тому належить задовольнити клопотання сторони обвинувачення та продовжити строк тримання під вартою в межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 197 КПК України, незважаючи на його винятковість, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити досягнення дієвості кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 322, 197, 331, 350 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в Харківській УВП (№27) до 18 червня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: