йСправа № 304/612/17 Провадження № 1-кс/304/189/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2017 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , розглянувши його клопотання, погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000213 від 02 червня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :
слідчий СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000213 від 02 червня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України про накладення арешту на деревину породи «бук», загальною масою 5 куб. м. та мікроавтобус марки «Мерседес», д/н НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 , та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 , мешканця АДРЕСА_1 . Клопотання мотивує тим, що 01 червня 2017 року до чергової частини Перечинського ВП надійшла заява приватного підприємця ОСОБА_7 , мешканця АДРЕСА_2 , який просить прийняти міри до невідомих осіб, які в період з 25 травня по 01 червня 2017 року з нижнього складу в урочищі «Шипот», неподалік с. Т.Поляна Перечинського району, шляхом вільного доступу викрали 18 куб. м. паливних дров породи «бук», чим заподіяли йому шкоди на суму близько 14 000 грн. Того ж дня, виїздом СОГ встановлено, що частина деревини породи «бук», масою 5 куб. м. знаходиться по місцю фактичного проживання ОСОБА_6 , мешканця АДРЕСА_1 . За добровільної згоди ОСОБА_6 було проведено огляд місця події за вказаним місцем його проживання, де на території домогосподарства з правої сторони біля господарської прибудови для дров, виявлено деревину породи «бук», довжиною 1 м та 1,2 м неправильної форми, яка складена в ряд висотою 2 м в найвищій точці, та довжиною 3,8 м від краю до краю, загальний об`єм якої склав 5 куб. м. Вказану деревину, яку добровільно видав ОСОБА_6 , було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , а також встановлено, що вивіз вказаної деревини з урочища «Шипот» ОСОБА_6 здійснював за допомогою мікроавтобуса «Мерседес», білого кольору, д/н НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 , та перебуває у його фактичному користуванні. Дану подію 02 червня 2017 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000213 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Отже враховуючи, що видана ОСОБА_6 деревина породи «бук» загальною масою 5 куб. м. є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а вищевказаний автомобіль є засобом вчинення злочину, а також з метою збереження їх цілісності, запобігання втрати, використання, пересування, передачі та відчуження, слідчий просить клопотання задовольнити.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав та просив таке задовольнити, посилаючись на обставини такого.

У судове засіданні власник майна ОСОБА_7 не з`явився, однак подав слідчому судді заяву, в якій проти задоволення клопотання не заперечив та просив розглянути таке буз його участі.

Слідчий суддя, заслухавши думку слідчого, вивчивши надані ним матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 4 ст. 170 цього Кодексу у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як убачається з наданих слідчим матеріалів, 01 червня 2017 року до чергової частини Перечинського ВП надійшла заява приватного підприємця ОСОБА_7 , мешканця АДРЕСА_2 , який просить прийняти міри до невідомих осіб, які в період з 25 травня по 01 червня 2017 року з нижнього складу в урочищі «Шипот», неподалік с. Т.Поляна Перечинського району, шляхом вільного доступу викрали 18 куб. м. паливних дров породи «бук», чим заподіяли йому шкоди на суму близько 14 000 грн.

Також з даних матеріалів убачається, що дану подію 02 червня 2017 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер № 0000213 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 185 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0000213 від 02 червня 2017 року.

Під час огляду місця події, згідно протоколу від 01 червня 2017 року встановлено, що предметом огляду являється домогосподарство АДРЕСА_1 , де з правої сторони біля господарської прибудови для дров, крім іншої виявлено також деревину породи «бук», довжиною 1 м та 1,2 м неправильної форми, яка складена в ряд висотою 2 м в найвищій точці, та довжиною 3,8 м від краю до краю, загальний об`єм якої склав 5 куб. м. Як пояснив власник домогосподарства ОСОБА_6 вказані дрова він, на вантажному мікроавтобусі марки «Мерседес MD-100», д/н НОМЕР_1 , привіз з урочища «Шипот», що в с. Т.Поляна Перечинського району.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України передбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручан¬ня в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі вищенаведеного слідчій суддя дійшов висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98) та приймаючи до уваги те, що для повного, об`єктивного та всебічного досудового розслідування даного кримінального провадження мають значення як деревина породи «бук», так і транспортний засіб, що став засобом злочину та щодо якого може виникнути необхідність проведення відповідної експертизи, тому слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого слід задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
клопотання слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на деревину породи «бук», загальною масою 5,00 м. куб., яку передати на відповідальне зберігання фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 .

Накласти арешт на мікроавтобус марки «Мерседес», д/н НОМЕР_1 , що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 , мешканця АДРЕСА_1 , та залишити на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , 1977 року народження.

Виконання зазначеної ухвали покласти на прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 .

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала в частині повернення майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області на протязі п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1