Справа № 177/2619/16-к
Провадження № 1-кп/177/51/17
У Х В А Л А
Іменем України
12.01.2017 Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі обвинувальний акт з додатками, у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000663 від 10.12.2015 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області, громадянка України, з вищою освітою, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
19.12.2016 до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000663 від 10.12.2015 відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 366 КК України,

Ухвалою від 20.12.2016 суд призначив підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить призначити кримінальне провадження до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт складений з дотриманням вимог ст. 291 КПК України. Також зазначив, що судовий розгляд необхідно проводити з обов`язковим викликом обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_4 , розглядати кримінальне провадження у відкритому судовому засіданні.

Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник адвокат ОСОБА_4 , кожен окремо, також висловили думку про можливість призначення обвинувального акта до судового розгляду.

Вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, перевіривши обвинувальний акт з додатками на відповідність вимогам КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення обвинувального акта прокурору, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Статтею 291 КПК України визначені вимоги щодо форми та змісту обвинувального акта. Зокрема, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Оскільки суд до початку судового розгляду позбавлений можливості знайомитися із доказами, отриманими під час досудового розслідування, тому обвинувальний акт має містити деталізований, конкретний опис фактичних обставин кримінального правопорушення. Ця частина обвинувального акта повинна містити конкретну відповідь на питання відносно встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 91 КПК України обставинами, які підлягають доказуванню є подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета, вид і розмір шкоди, завданої правопорушенням.

Отже, обвинувальний акт має бути зрозумілим, його окремі частини не повинні суперечити одна одній, а повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Всупереч вимог ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_5 фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, викладені узагальнено.

Так, із формулювання обвинувачення не зрозуміло, в якій частині документи, що затверджувала ОСОБА_5 , не відповідають дійсності, які саме неправдиві відомості у них містяться. Зважаючи на те, що дії ОСОБА_5 кваліфіковано як видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, не зрозуміло, кому видавалися ці документи (фізична чи юридична особа). Не зазначені мета та мотиви, якими керувалася ОСОБА_5 як службова особа при видачі завідомо неправдивих документів, спрямованість умислу останньої, а також яку шкоду та кому завдано вказаним правопорушенням, що має значення для правильної кваліфікації (тяжкі наслідки), з урахуванням тих обставин, що документи, в які вносились неправдиві відомості (табелі обліку робочого часу), в послідуючому є підставою для нарахування та виплати заробітної плати.

Окрім цього, редакція статті 366 КК України, що інкримінується ОСОБА_5 , неодноразово змінювалася відповідно до Закону № 1508-VI від 11.06.2009 (зміни втратили чинність на підставі Закону № 2808-VI від 2112.2010); Закону № 3207-VI від 07.04.2011; Законів № 222-VII від 18.04.2013 та № 1261-VII від 13.05.2014

З урахуванням вимог ст. ст. 4, 5 КК України, фактична відсутність посилання на редакцію Кримінального Закону (відсутня чітка вказівка на редакцію ст. 366 КК України), за яким обвинувачується ОСОБА_5 , порушує її право на захист в частині, що стосується права обвинуваченої знати, у вчиненні якого злочину вона звинувачується.

Висновок про правозастосування у цьому питанні сформульовано в постановах Верховного Суду України від 14.03.2013 у справі № 5-1кс13 та від 24.10.2013 у справі № 5-32кс13.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 34 рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, суд вказав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Наведене кореспондується з положеннями п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 № 8, за змістом яких, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

З урахуванням засад змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за вказаним обвинувальним актом, який складено з порушеннями вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо відсутності в обвинувальному акті обвинувачення, сформульованого відповідно до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України, якою визначені обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та не зазначення правової кваліфікації кримінального правопорушення, яка б відповідала посиланню на редакцію Кримінального Закону.

Вищевказані недоліки неможливо усунути під час судового розгляду, так як відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд може здійснюватися лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 338 КПК України передбачено можливість зміни обвинувачення, у тому числі з метою зміни правової кваліфікації, однак це є правом прокурора, а не обов`язком.

Відтак, при поверненні обвинувального акта у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 366 КК України, суд враховує відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду, а тому вважає, що вказаний обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 314, 370, 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000663 від 10.12.2015 відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 366 КК України, повернути керівнику Криворізької місцевої прокуратури № 3 для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1