У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2016 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі слідчого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-

В С Т А Н О В И В :
До Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 в якій останній просить:

- визнати бездіяльність службової особи Національного антикорупційного бюро України, що уповноважена на розгляд поданої ОСОБА_3 заяви про злочин та її реєстрацію в ЄРДР, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви ОСОБА_3 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, незаконною;

- зобов`язати службових осіб Національного антикорупційного бюро України внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР по заяві ОСОБА_3 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення передбаченого ст.ст. 190, 191, 364, 365, 366, 375 КК України, що полягає у здійсненні суддею ОСОБА_4 службового злочину, зокрема, винесення декількох незаконних, упереджених, юридично нікчемних, завідомо неправосудних рішень, та провести повний та всебічний розгляд його заяви у відповідності до КПК України.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 10.10.2016 року ОСОБА_3 поштою до Національного антикорупційного бюро України була подана заява про вчинення відносно нього кримінального правопорушення передбаченого ст.ст. 190, 191, 364, 365, 366, 375 КК України, здійсненного суддею ОСОБА_4 , зокрема, винесення декількох незаконних, юридично нікчемних, завідомо неправосудних рішень.

Разом з тим, посилається, що в порушення вимог ст. 214 КПК України відповідні відомості про вчинені, на його думку, кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були.

Вважає бездіяльність незаконною та такою, що суперечать положенням ст.214 КПК України, що стало підставою для звернення до слідчого судді з відповідною скаргою.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений.

Представник НАБУ в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши та оцінивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Разом з тим, незважаючи на обов`язкову участь у розгляді скарги особи, яка подала скаргу, ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, що свідчить про фактичне не підтримання поданої скарги та недоведення згаданих обставин.

Крім того, порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Згідно ч. 1-2 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Встановлено, що до Національного антикорупційного бюро України надійшла заява ОСОБА_3 від 10.10.2016 року про вчинення відносно нього кримінальних правопорушень суддею ОСОБА_4 , передбачених ст.ст. 190, 191, 364, 365, 366, 375 КК України.

Також встановлено, що листом НАБ України від 11.11.2016 року № 11-188/40349 Національне бюро повідомило ОСОБА_3 про те, що в ході розгляду вказаного звернення встановлено, що на даний час відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки у заявах не викладено обставин, що можуть свідчити про вчинення суддею Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_4 кримінальних корупційних правопорушень, віднесених до підслідності детективів НАБУ, зокрема злочинів, передбачених ст.ст.191, 364 КК України. Разом з тим, розгляд інших питань, з урахуванням вимог частини 5 ст. 216 КПК України, не належить до компетенції НАБУ.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають буми критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч.5 ст.214 КПК України).

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Суб`єктивна впевненість у неправомірних діях, незгода із рішенням чи бездіяльністю судді самі по собі, за результатами розгляду звернення, не може бути підставами для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України.

Незважаючи на те, що подану заяву ОСОБА_3 вважає «заявою про злочин», остання за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин, оскільки не містить даних про вчинення кримінального правопорушення, яке відноситься до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Крім того, згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влада», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на зверненні до Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно а якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Разом з тим відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рідня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надане у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 р.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що розгляд викладених в заяві ОСОБА_3 від 10.10.2016 року обставин не належить до компетенції НАБУ, зважаючи на наведені вимоги КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 303- 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
В задоволені скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1