АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/5700/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1971/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 642/700/16-к за обвинуваченням ОСОБА_8 у злочині, передбаченому ч.2 ст.307 КК України,
за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на вирок Фрунзенського районного суду міста Харкова від 2 грудня 2016 року,
У С Т А Н О В И Л А:
Вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 2 грудня 2016 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 28 листопада 2016 року між прокурором відділу прокуратури Харківської області юристом 1-го класу ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_8 . ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскацїї майна. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_8 від відбування визначеного за цим вироком покарання звільнено з випробувальним строком три роки. Згідно з п. 1, 2 ч. 1 п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та ювідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або анвчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу змінено з тримання під вартою на особисте зобов`язання, останнього звільнено з-під варти в залі суду. Повідомлено ОСОБА_8 , що він зобов`язаний: не виїжджати за межі країни без погодження прокурора, суду, та за першою вимогою та повідомляти прокурора, суд то зміну свого місця проживання.
На зазначений вирок адвокатом ОСОБА_7 19.07.2017 року подано апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_10 .
У своєму клопотанні, викладеному в апеляційній скарзі, зазначений апелянт просить поновити процесуальний строк на подачу апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуваним вироком судом вирішено питання про права і обов`язки ОСОБА_10 , який не був учасником судового розгляду кримінального провадження № 642/7581/16-к за обвинуваченням ОСОБА_11 , а тому про зазначені обставини ОСОБА_10 і його захисникові стало відомо при розгляді кримінального провадження ОСОБА_10 , під час якого прокурор 21.06.2017 року долучив до матеріалів провадження копію зазначеного вироку щодо ОСОБА_11 .
Колегія суддів, вислухавши доводи адвоката і прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, не вбачає підстав для поновлення процесуального строку, виходячи з наступного:
Згідно пп.1,2 ч.2 та ч.3 ст.395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру протягом тридцяти днів з дня їх проголошення; на інші ухвали суду першої інстанції - протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Згідно вимог п.4 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Частиною 1 ст. 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскарження судові рішення, які були ухвалені судом першої інстанції і не набрали законної сили.
Коло осіб, які вправі подати апеляційні скарги на вирок суду, визначене ст.392 КПК України.
Це: обвинувачений, стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині, що стосується інтересів обвинуваченого; обвинувачений, стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині мотивів і підстав виправдання; підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник; законний представник, захисник неповнолітнього чи сам неповнолітній, щодо якого вирішувалося питання про застосування примусового заходу виховного характеру, - в частині, що стосується інтересів неповнолітнього; законний представник та захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру; прокурор; потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції; цивільний позивач, його представник або законний представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову; цивільний відповідач або його представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову; інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно вимогч.4 ст.294 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Дійсно, згідно вимог ч.2 ст.24 КПК України гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до пп.10,14 та 17 ч.1 ст.7 КПК України загальними засадами кримінального провадження є: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Окрім норм статті 7, частини шостої статті 9, частини першої та другої статті 24, частини четвертої статті 394 КПК, які призначені гарантувати доступ до правосуддя, цей основоположний принцип верховенства права гарантує Конституція України (частина друга статті 55, пункт 8 частини третьої статті 129).
Поняття «забезпечення права» за своїм змістом є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується у главі 31 КПК, бо воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію чи касацію.

Конституція України, яка має найвищу юридичну силу, гарантує реалізацію права на оскарження у більш широкому розумінні, ніж у главі 31 КПК, кореспондується із положеннями статті 24 КПК й розширює коло учасників судового процесу, яким забезпечується конституційне право на оскарження судових рішень.

Офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 рп/2012).

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129) (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 рп/2012).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому статтею 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено частиною другою статті 24 цього Кодексу.

Разом з тим, у оскаржуваному вироку суд першої інстанції вважав установленим, що «З метою організації збуту психотропної речовини, а саме: незаконного зберігання, перевезення та закладення у визначені місця, особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, залучено ОСОБА_8 , який не був обізнаний про діяльність організованої групи. Далі у вироку викладено, які саме дії були вчинені ОСОБА_8 . Згадки про ОСОБА_10 викладена судом об`єктивна сторона злочину, у вчиненні якого обвинувачено ОСОБА_8 , не має

Таким чином, на думку колегії суддів, апелянт не є особою, яка вправі оскаржити в інтересах ОСОБА_10 вирок щодо ОСОБА_8 , та, відповідно, заявити клопотання про поновлення процесуального строку на таке оскарження. Підстав для поновлення зазначеного строку колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 369-372, 375-376, 399, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Клопотання адвоката ОСОБА_7 про поновлення процесуального строку на подачу апеляційної скарги на вирок Фрунзенського районного суду міста Харкова від 2 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без задоволення. Апеляційну скаргу повернути апелянтові адвокату ОСОБА_7 .
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути поданокасаційну скаргу безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали.

Головуючий -
суддя суддя суддя
_______________ _______________________ _________________

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14