Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/30/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.01.2017 м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000592 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2016 року, яким
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сторокозаче, Білгород-Дністровський район, Одеська область, українця, громадянина України, не працює, освіта середня, проживає АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України такий, що не має судимості,
засуджено за ч.3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, з конфіскацією всього майна, яке належить на праві особистої власності
та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Дезгінжа, Камратського району, Республіки Молдова, молдованина, громадянина України, пенсіонера, інваліда 2 групи, освіта середня, проживає АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України такий, що не має судимості,
засуджено за ч.3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, з конфіскацією всього майна, яке належить на праві особистої власності.
Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 982 грн. 08 коп., порівно.
Доля речових доказів вирішена відповідно до ст..100 КПК України.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_11 ,
захисників адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_10 та ОСОБА_8 визнано винними та засуджено за те, що вони 18 жовтня 2015 року в с. Липняжка Добровеличківського району Кіровоградської області вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоровя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
Так, 18 жовтня 2015року, близько 04:00 години обвинувачений ОСОБА_8 за попередньою змовою із обвинуваченим ОСОБА_10 та особою матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, з ціллю заволодіння чужим майном шляхом розбою прибули домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить потерпілому ОСОБА_14 .
Перебуваючи біля вхідних дверей вказаного житлового будинку ОСОБА_8 за допомогою металевого предмета розбив скляну шибку у вхідних дверях, після чого рукою із середини відчинив вхідні двері даного житла й разом із ОСОБА_10 та особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, проникли до нього, попередньо одягнувши на обличчя маски. Знаходячись у приміщенні вказаного житлового будинку обвинувачені попрямували до кімнати ліворуч, де відпочивав потерпілий, а сосба, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, до іншої кімнати праворуч. Так, обвинувачені реалізовуючи свій злочинний намір, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, помітивши потерпілого, який відпочивав на ліжку, підбігли до останнього та почергово розпочали наносити йому удари металевими предметами у різні частини тіла, вимагаючи гроші в останнього.
Потім, обвинувачені продовжуючи свої насильницькі дії небезпечні для життя і здоров`я щодо потерпілого ОСОБА_14 зв`язали йому руки шкіряним ременем та відкрито заволоділи кольоровим телевізором марки «DEX» моделі LD2621., вартістю відповідно висновку експерта № 603 від 07.12.2015 року - 2019,16 грн. та супутниковим ресивером торгової марки «Eurosky», моделі «ES - 4050», вартістю відповідно висновку експерта № 603 від 07.12.2015 року - 342,00 грн., які знаходились в приміщенні кухні, після чого спільно із особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, зникли, заподіявши потерпілому ОСОБА_14 майнової шкоди на загальну суму 2361 грн. 16 коп.
Відповідно висновку експерта № 145 від 24.11.2015 року у потерпілого ОСОБА_14 згідно даних медичної картки № 4539 неврологічного відділення Добровеличківської ЦРЛ виявлено тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ: 4-х рваних ран тім`яної ділянки голови зліва, ссаден голови, струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я на термін не менше 6 діб. Також, на тілі потерпілого виявлено тілесні ушкодження у вигляді гематом правого плеча, обох передпліч та китиць, гематом правої гомілки, обох колінних суглобів та рани правого стегна, забій грудної клітини зліва, множинні ссадини кінцівок, які відносяться до категорії легких.
В апеляціях:
-захисник-адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10
просить вирок районного суду щодо свого підзахисного скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КК УПК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в діях ОСОБА_10 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України. Дана кваліфікація дій останнього не знайшла свого підтвердження ні на досудовому слідстві ні в ході судового розгляду даного кримінального провадження. Так судом не встановлено, що ОСОБА_10 мав на меті вчинити напад на потерпілого ОСОБА_14 з метою заволодіння його майном, а також не було встановлено, що ОСОБА_10 мав попередню змову з ОСОБА_8 та вчиняв стосовно потерпілого будь-яке насильство, небезпечне для здоров`я потерпілого і проникав у житло потерпілого.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 показав, що він не впізнає ОСОБА_10 як особу, яка 18.10.2015р. близько 04.00 год. разом з іншими особами знаходилися в його домоволодінні і не має до ОСОБА_10 ніяких претензій матеріального і морального характеру.
Сам ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що дане кримінальне правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_14 не вчиняв. Під час досудового розслідування відносно нього оперативними працівниками Добровеличківського відділу поліції застосовувалися незаконні методи ведення слідства з метою визнання ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення.
Допитані в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не підтвердили факт вчинення ОСОБА_10 даного кримінального правопорушення.
Показання допитаної в судовому засіданні в якості свідка особи, яка назвалася ОСОБА_17 та пояснила, що взагалі не має паспорта, не має громадянства, не має постійного місця проживання і крім цього ця особа не знайома обвинуваченим , не можуть бути взяті до уваги, оскільки викликають сумнів в їх правдивості і достовірності, а також викликають сумнів в тому, що дана особа насправді є ОСОБА_17 .
Отже, під час судового розгляду не була встановлена причетність обвинуваченого ОСОБА_10 до скоєння даного кримінального правопорушення.
-обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що дане кримінальне правопорушення він не вчиняв, показання давав під тиском працівників міліції. Так, у зазначений вище день він та ОСОБА_10 їздили до с. Липняжка щоб взяти на роботу чоловіка ОСОБА_17 , але раніше він цю людину ніколи не зустрічав, перший раз він його побачив в судовому засіданні в суді першої інстанції. Крім того, як зазначили свідки, він весь час перебував біля автомобіля. Судом першої інстанції показання свідків до уваги не прийняті.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8
просить в вирок суду першої інстанції щодо нього скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Мотивуючи тим, що вирок незаконний, необґрунтований. Так, під час судового слідства,досліджено докази якими керувались органи досудового слідства, що доводять вину обвинуваченого в інкримінованому злочині., але в той же час, жодний доказ не має даних які б підтверджували його вину. Так, свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_15 надали суду покази, що ОСОБА_8 не перебував в будинку потерпілого ОСОБА_14 , а перебував біля автомобіля, який зламався і на якому приїхали вони в с. Липняжка, Добровеличківського району, Кіровоградської області. Потерпілий ОСОБА_14 повідомив, що нікого він впізнати не може, впізнання в райвідділі поліції не проводилось, фото йому не пред`являлось., при цьому потерпілий плутався у своїх показаннях, зазначаючи в суді, що в його будинку було можливо п`ять осіб, потім зазначив, що троє. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги довідка лікувального закладу про те, що він є інвалідом другої групи. В зв`язку з чим просив вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, про залишення вироку без зміни, а апеляцій без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_13 , які підтримали свої апеляційні вимоги, захисника-адвоката ОСОБА_12 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу подану захисником-адвокатом ОСОБА_18 в інтересах ОСОБА_10 - просили її задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Однак цих вимог закону суд належним чином не дотримався.
Суд першої інстанції неповно, однобічно провів судове слідство, оскільки залишилися не дослідженими та неоціненими судом докази, надані як стороною захисту, так і стороною обвинувачення.
Досліджуючи докази по справі, суд першої інстанції не звернув уваги на наявність у показах обвинувачених, потерпілого, свідків , та інших доказах провадження істотних суперечностей, не прийняв необхідних заходів до їх усунення, всупереч вимогам КПК України.
Так, згідно показань потерпілого ОСОБА_14 у судовому засіданні вбачається, що він не впізнав обвинувачених як осіб, які здійснювали на нього напад. При цьому потерпілий зазначив, що особи, які напали на нього, були в масках і він не бачив їх обличчя.
Суд першої інстанції не звернув уваги на клопотання сторони захисту та не дослідив в судовому засіданні протоколи пред`явлення особи для впізнання від 28.12.2015, відповідно до яких потерпілий впізнав обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 саме за рисами обличчя. Суд обмежився лише зазначенням у вироку вказаного доказу, не досліджуючи його в судовому засіданні.
Також суд на усунув протиріччя між показаннями свідка ОСОБА_17 , показаннями потерпілого та матеріалами кримінального провадження в частині в частині встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .
У вироку суд зазначив, що свідок ОСОБА_17 безпосередньо підтвердив причетність обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 до скоєного кримінального правопорушення. Разом з тим, з показань вказаного свідка вбачається, що 18.10.2015 року в його присутності до домоволодіння потерпілого зайшли чотири особи ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та особа, схожа на обвинуваченого ОСОБА_22 , які були озброєні металевими предметами. Також свідок зазначив, що з обвинуваченими раніше не був знайомий. Разом з тим, під час проведення слідчого експерименту від 23.10.2015 року свідок вказав та показав, що саме обвинувачені ОСОБА_22 та ОСОБА_23 разом з двома іншими особами, пішли до домоволодіння потерпілого. При цьому судом не було з`ясовано, яким чином проводилося впізнання свідком обвинувачених, оскільки матеріали такої слідчої дії у справі відсутні.
Крім того, показання свідка ОСОБА_17 в частині кількості осіб, які заходили до домоволодіння потерпілого, не узгоджується з матеріалами кримінального провадження та показаннями потерпілого.
Зважаючи на викладене, зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції при здійсненні судового провадження, колегія суддів відносить до істотних порушень, які свідчать про однобічність та неповноту судового розгляду, порушення принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх жоказів, грубе порушення права обвинуваченого на захист всіма передбаченими законом засобами від пред`явленого обвинувачення, які на думку колегії суддів є істотними, та не відповідають загальним засадам кримінального провадження (ст. ст. 9,20, 22, 21, 26 КПК України.
Встановлена колегією суддів неповнота судового розгляду даного кримінального провадження, є системною, що свідчіть про однобічність розгляду судом першої інстанції даного кримінального провадження та позбавлення сторони захисту та обвинуваченого протягом всього часу судового розгляду провадження можливості здійснювати захист належним чином, відповідно до загальних засад кримінального провадження.
Вказані порушення закону, а отже і подальшу оцінку доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, не можливо усунути під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження, навіть шляхом проведення повного дослідження всіх доказів по справі, оскільки у такому разі буде порушено принцип інстанційності судової системи та право учасників кримінального провадження на оскарження процесуальних рішень ( ст.24 КПК України), з огляду на відсутність у суду касаційної інстанції, відповідно до ст.433 КПК України, можливості досліджувати докази та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Також, під час апеляційного розгляду справи обвинувачений ОСОБА_8 зазначив про порушення його права на захист, а саме на відсутність реальної правової допомоги. Під час судового розгляду та судових дебатів у суді першої інстанції на порушення права на захист вказував і захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_24 .. Зокрема, останній вказав на факт порушення його підзахисного права на захист під час досудового розслідування, зокрема: під час затримання, оголошення про підозру, допиту в якості підозрюваного він не мав можливості для спілкування з захисником, а при проведенні слідчої дії пред`явлення особи для впізнання потерпілим, захисник взагалі був відсутній. Однак суд першої інстанції не перевірив належним чином такі твердження сторони захисту.
Крім того, під час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 зазначив про те, що під час досудового розслідування кримінального провадження до нього було застосовано недозволені методи слідства. Згідно аудіо-запису судового засідання вбачається, що під час судових дебатів обвинувачений заявляв про ці обставини, однак суд першої інстанції залишив їх поза увагою.
У ст. 3 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі КЗПЛ) встановлено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
У рішенні в справі «Сельмуні проти Франції», Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ) визначено, що ст. 3 Конвенції є втіленням основних цінностей демократичних суспільств, які входять до складу Ради Європи, і вважається одним із найважливіших основоположних положень Конвенції, відступ від якого не дозволяється. У разі подання скарг за цією статтею Конвенції ЄСПЛ повинен провести особливо ретельний аналіз із урахуванням усіх матеріалів, поданих сторонами.
Однак, не дотримуючись загальних засад кримінального провадження, практики ЕСПЛ, отримавши від обвинуваченого ОСОБА_8 заяви про застосування до нього недозволених методів слідства, суд першої інстанції не доручив прокурору та/або органу досудового розслідування провести ефективне їх розслідування у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.
При цьому, відповідно до вимог ст. 89 КПК України, суд першої інстанції не дав оцінку зібраним у кримінальному провадженні доказам на їх допустимість, в тому числі доказам, на які вказував обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник, що отримані з істотним порушенням прав і свобод людини.
Стаття 62 Конституції України визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Згідно зі ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння, як отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження (п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК України).
Таким чином, колегія суддів дійшла переконання, що судом першої інстанції під час ухвалення вироку, істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, у тому числі й загальні засади кримінального провадження, допущена неповнота судового розгляду, не дотримано вимог практики Європейського суду з прав людини про обов`язковість ефективної перевірки доводів обвинувачених про порушення їх прав і основоположних свобод, тому вирок підлягає скасуванню із призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, який ухвалив вирок, але в іншому складі суду.
При цьому, призначаючи новий судовий розгляд, колегія суддів, дотримуючись вимог ч. 2 ст. 415 КПК України не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Також, на думку колегії суддів міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_8 судом першої інстанції при ухвалені вироку, слід змінити на домашній арешт зважаючи на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 п. 4 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_8 розглядається значний час і вони перебувають під вартою з 24.10.2015 року. Єдиним обґрунтованим ризиком їх тримання під вартою є тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення. Однак, зважаючи на вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію ЄСПЛ, викладену у рішеннях по справах «Калашников проти Росії», «Томазі проти Франції» та інших, сама по собі тяжкість злочину згідно повідомлення особі про підозру, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу тримання під вартою.
З урахуванням викладеного, особи обвинуваченого ОСОБА_10 , який одружений, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, двоє проживало разом з ним, двоє з дружиною від першого шлюбу, позитивно характеризується за місцем проживання та ОСОБА_8 , який є пенсіонером, інвалідом 2 групи, на думку колегії суддів міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід змінити на домашній арешт терміном 60 діб, з покладенням обов`язків: не залишати цілодобово постійне місце проживання, прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;здати слідчому на зберігання паспорт громадянина України та паспорт для виїзду з України; утриматись від спілкування зі свідками та потерпілим в даному кримінальному провадженні; носити електронний засіб контролю; надати можливість працівникам органу внутрішніх справ, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, безперешкодно перевіряти його за місцем проживання.
Відповідно до ст..31 КПК України дане кримінальне провадження повинно розглядатися колегіально у складі трьох професійних суддів.
В зв`язку зі скасуванням вироку суду та призначенням нового судового розгляду в іншому складі суду, враховуючи те, що в Новоукраїнському районному суді фактично працює 4 судді, що унеможливлює утворення складу суду для розгляду даного кримінального провадження, з метою забезпечення оперативності та ефективності, колегія вважає необхідним направити його на розгляд до найбільш територіально наближеного суду, тобто до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області.
Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 331, 199, 370 - 372, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2016 року, стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України скасувати.
Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження №0000592 стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України в Новоархангельськго районному суді К;кіровоградської області.
Міру запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , змінити.
ОСОБА_10 , 30.08.1983 року змінити обраний запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, з використанням електронних засобів контролю, строком на 2 місяця, а саме з 12 год. 30 хв. 16 січня 2017 року до 12 год. 30 хв. 16 березня 2017 року
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_10 :
- не залишати цілодобово постійне місце проживання, а саме: АДРЕСА_1 .
- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;
- здати слідчому на зберігання паспорт громадянина України та паспорт для виїзду з України;
- утриматись від спілкування зі свідками та потерпілим в даному кримінальному провадженні;
- носити електронний засіб контролю.
Надати можливість працівникам Головного управління Національної поліції в Кіровоградській та Черкаській областях, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_10 , безперешкодно перевіряти його за місцем проживання, вимагати усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Звільнити ОСОБА_10 з-під варти в залі суду.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 змінити обраний запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, з використанням електронних засобів контролю строком на 2 місяці, а саме з 12 год. 30 хв. 16 січня 2017 року до 12 год. 30 хв. 16 березня 2017 року
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_8 :
- не залишати цілодобово постійне місце проживання, а саме: АДРЕСА_2 ;
- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;
- здати слідчому на зберігання паспорт громадянина України та паспорт для виїзду з України;
- утриматись від спілкування зі свідками та потерпілим в даному кримінальному провадженні;
- носити електронний засіб контролю.
Надати можливість працівникам Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_8 , безперешкодно перевіряти його за місцем проживання, вимагати усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Звільнити ОСОБА_8 з-під варти в залі суду.
Контроль за виконанням ухвали покласти на працівників Головного управління Національної поліції в Кіровоградській та Черкаській областях.
Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4