Справа №592/1210/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/369/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 березня 2017 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сіденки, Лебединського району, Сумської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій він не погоджуючись з вироком суду, просить його скасувати частково, та ухвалити новий вирок, яким у цивільному позові ОСОБА_8 щодо відшкодування моральної шкоди відмовити за необґрунтованістю, а також не позбавляти його права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено йому покарання за цим законом у виді виправних робіт на строк 1 рік 6 місяців з відрахуванням в дохід держави 10 % заробітку з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Управління фінансів, економіки і бюджету Сумської міської ради відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_8 у розмірі 2024 грн. 17 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 відшкодування моральної шкоди у розмірі 6 000 грн.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що він жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, має багатий досвід у керуванні транспортним засобом та повагу серед учасників дорожнього руху. Апелянт вказує, що їхав на власному автомобілі з невеликою швидкістю, а потерпіла, яка переходила дорогу з ліва на право рухалася дуже швидко, тому застосував екстрене гальмування. Після того, як проїхавши пішохідний перехід, побачивши потерпілу близько до його автомобіля, яка скаржилась на біль в нозі, відвіз до травмпункту.

Звертає увагу суду, що ні досудовим слідством, ні у судовому порядку не було досліджено питання щодо достовірності показів потерпілої ОСОБА_8 відносно отриманих травм під час подій 24.09.2016 року, не вивчено коли потерпіла звернулася до лікарів із скаргами на болі у ключиці, а тому вважає, що моральна шкода потерпілій не завдана, нею не доведено, що вона зазнала будь-яких моральних страждань. Апелянт категорично не погоджується з рішенням суду в частині позбавлення права керувати транспортними засобами. Зазначає, що суд не врахував його сімейний стан, життєві труднощі, які пов`язані із необхідністю користування транспортним засобом, що у нього на утриманні та постійному догляді перебувають батьки дружини похилого віку, єдиним засобом відвідування яких та своєчасне надання матеріальної, фізичної, медичної допомоги є автомобільний транспорт.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 24.09.2016 приблизно о 8.20 год., ОСОБА_7 керував автомобілем «ВАЗ-21103» н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Білопільський шлях в м.Суми зі сторони вул. Чернігівської в районі будинку № 24. Він зневажив безпекою дорожнього руху при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, завчасно не зменшив швидкості, не зупинився та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка переходила проїзну частину по зазначеному нерегульованому пішохідному переходу, зліва на право відносно напрямку руху автомобіля. Контакт потерпілою з автомобілем відбувся шляхом переїзду переднім лівим колесом через ліву ногу потерпілої. Після наїзду ОСОБА_8 впала на проїзну частину, а водій ОСОБА_7 зупинив автомобіль на проїзній частині, відразу ж за межами пішохідного переходу.

У результаті дорожньо-транспортної події потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді: «Закритий травматичний вивих акроміального кінця правої ключиці».

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 35/13 від 27.01.2017, в даній дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ-21103» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху України (затверджених постановою КМ України від 10.10.01р. №1306, далі ПДР) передбачених пунктом:

18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення п. 18.1 ПДР, допущені водієм ОСОБА_7 , з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП і наслідками, що настали.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та частково змінив її вимоги, та просив крім іншого, призначити йому основне покарання у виді штрафу, думку прокурора ОСОБА_6 яка вважала, що основне покарання призначене ОСОБА_9 у виді виправних робіт є законним та обґрунтованим, однак не заперечувала щодо незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, потерпілу ОСОБА_8 , яка частково підтримала доводи апеляційної скарги та просила пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання, і не позбавляти ОСОБА_7 посвідчення водія, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблений обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України є правильною.

Як вбачається з прохальної частини апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , у ній ставиться питання про часткове скасування вироку суду щодо нього в частині відшкодування моральної шкоди та позбавлення його права керування транспортними засобами та строк до 2 років, за їх необґрунтованістю, та ухвалення в цій частині нового вироку, а тому згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України колегія суддів переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Крім того, за змістом апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , останній ставить під сумнів встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, однак з такими доводами колегія суддів погодитися не може.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що їхав на автомобілі по вул. Білопільський шлях. Побачив на переході потерпілу, яка переходила проїзну частину з ліва на право швидким шагом. Його трохи засліпило сонце. Він також застосував екстрене гальмування. Після того як зупинився вийшов з автомобіля і побачив потерпілу, яка стояла на ногах. Свій автомобіль переставив біля краю проїзної частини та запропонував допомогу потерпілій. Вона скаржилася на біль у нозі. Після цього відвіз за її згодою у травмпункт, де їй надали допомогу, наклали шину на ліву ногу. Потім самостійно звернувся до поліції. Вважає, що пошкодження ключиці не є наслідком його дій, оскільки потерпіла не падала на місці пригоди. Був у неї вдома і вона не виявляла ознак середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, його вина повністю підтверджена дослідженими доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_8 суду пояснила, що 24.09.2016 року йшла на роботу. Переходила дорогу по вул. Білопільський шлях по пішохідному переходу. Коли була приблизно на середині переходу автомобіль марки «Лада» наїхав їй на ліву ногу. Від цього вона впала назад спиною більше на правий бік. Водій відразу зупинився. Вона сказала йому «куди він жене» на що той відповів, що його засліпило сонце. Якийсь перехожий допоміг їй підвестися. Вона зібрала речі, які впустила при падінні. Водій у цей час переставив свій автомобіль подалі. Потім він їй запропонував звернутися до травмпункту, де їй наклали шину на ліву ногу. Вже ввечері відчула болі у плечі та потім звернулася за медичною допомогою. Від події зазнала ушкоджень, забій лівої ноги та вивих правої ключиці. Лікування було тривалим і болісним, від чого зазнала моральної шкоди.

Згідно даних протоколу огляду місця події від 24.09.2016 року на місці пригоди по вул. Білопільський шлях в районі будинку №24 у м. Суми є пішохідний перехід позначений знаками та дорожньою розміткою.

Відповідно до протоколів слідчих експериментів з потерпілою ОСОБА_8 та з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , вбачається, що вони вказали на місце пригоди в одному місці на пішохідному переході по вул. Білопільський шлях в районі будинку №24 у м. Суми.

З даних висновку експерта № 1386 від 22.12.2016 року вбачається, що у потерпілої виявлені тілесні ушкодження, які могли утворитися під час ДТП у час який відповідає події 24.09.2016 року. «Закритий травматичний вивих акроміального кінця правої ключиці» кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості. Забій лівої стопи є легким тілесним ушкодженням.

Згідно даних висновку судової автотехнічної експертизи № 35/13 від 27.01.2017, в даній дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ-21103» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху України (затверджених постановою КМ України від 10.10.01р. №1306, далі ПДР), передбачених п. 18.1.

Зазначені докази у своїй сукупності спростовують твердження апелянта з приводу того, що потерпіла ОСОБА_8 не падала ні на спину, ні на плече, оскільки в ході проведення слідчого експерименту остання продемонструвала при яких обставинах сталася дорожньо-транспортна пригода, та як саме вона отримала тілесні ушкодження.

Згідно даних висновку експерта № 1386 від 22.12.2016 року, у потерпілої ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження, які могли утворитися під час ДТП у час який відповідає події 24.09.2016 року. «Закритий травматичний вивих акроміального кінця правої ключиці» - кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Покази, надані потерпілою ОСОБА_8 в ході судового розгляду справи відповідають зазначеним вище доказам та підстав ставити їх під сумнів у колегії суддів не виникає.

Згідно з п.18.1 Правил дорожнього руху України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Згідно даних висновку судової автотехнічної експертизи № 35/13 від 27.01.2017 року водій ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху України передбачених п. 18.1.

Саме порушення водієм ОСОБА_7 зазначеного пункту ПДР України й стало наслідком події, що сталася.

За таких обставин, в судовому засіданні на підставі докладного дослідження доказів було доведено вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин встановлених судом, та правильно кваліфіковано його дії за ч.1 ст.286 КК України.

Що ж стосується тверджень в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що вирок суду є незаконним в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди на користь потерпілої, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілій ОСОБА_8 внаслідок ДТП були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого травматичного вивиху акроміального кінця правої ключиці та забою лівої стопи. Вона тривалий час знаходилася на стаціонарному та амбулаторному лікуванні.

Розмір моральної шкоди в сумі 6000 грн., місцевий суд визначив на підставі ст.1167 ЦК України, з урахуванням характеру та обсягу фізичних та моральних страждань, яких зазнала потерпіла, так як вона тривалий час перебувала на лікуванні, що створювало їй додаткові труднощі для організації свого життя, а тому, виходячи з принципів справедливості та розумності, суд прийняв обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди і належним чином мотивував вирок в цій частині.

Підстав для скасування чи зміни вироку в частині стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_8 , як про це вказує в апеляційній скарзі обвинувачений, колегія суддів не знаходить.

Крім того, ОСОБА_7 в ході апеляційного перегляду вироку, фактично визнав завдану потерпілій моральну шкоду, та в повному обсязі її відшкодував.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 як основного так і додаткового покарання, то колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з вироку, суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік 6 місяців з відрахуванням в дохід держави 10 % заробітку з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

При цьому, судом було враховано характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини справи, зважено на обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують. Зокрема, враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, активно сприяв розкриттю злочину, має позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, частково відшкодував спричинену шкоду, що зазначено у вироку.

Разом з тим, в ході апеляційного перегляду кримінального провадження ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у скоєному, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілою ОСОБА_8 , та просив пом`якшити призначене йому покарання, а саме призначити його у виді штрафу без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду під час оголошеної перерви обвинувачений ОСОБА_7 повністю сплатив потерпілій ОСОБА_8 визначену судом першої інстанції моральну шкоду в сумі 6000 грн., що підтвердила сама потерпіла.

У зв`язку з цим, потерпіла ОСОБА_8 не мала жодних претензій до обвинуваченого та також прохала колегію суддів призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, і не позбавляти його права керувати транспортними засобами, тобто не застосовувати додаткове покарання, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

За таких обставин, враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини, зокрема, характер вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність, що його обтяжують, а також встановлені в ході апеляційного перегляду обставини - повне відшкодування ОСОБА_7 потерпілій стороні завдану моральну шкоду, думку потерпілої, яка просила апеляційний суд пом`якшити обвинуваче6ному покарання до штрафу, колегія суддів вважає що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 у виді виправних робіт на строк 1 рік 6 місяців з відрахуванням в дохід держави 10 % заробітку з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, хоча і призначено в межах санкції ч1 ст. 286 КК України, однак за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, тому воно підлягає зміні.

Крім того, колегія суддів, з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, характеру скоєного злочину, який є невеликої тяжкості та вчинений у тверезому стані, поведінки ОСОБА_7 на місці скоєння злочину, де він невідкладно надавав потерпілій допомогу та самостійно звернувся до поліції з приводу події, а також наведених доводів в апеляційній скарзі, що транспорт ним використовується в потребах забезпечення проживання членів його сім`ї, думки потерпілої, яка у зв`язку з повним відшкодуванням завданої моральної шкоди під час апеляційного перегляду також просила не позбавляти права обвинуваченого керувати транспортними засобами, приходить до висновку, що додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є нераціональним та знаходить необхідним не застосовувати при призначенні ОСОБА_7 покарання додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно п.1 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вироку у разі пом`якшення призначеного покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 основного та додаткового покарання з врахуванням встановлених в ході апеляційного розгляду обставин слід змінити в сторону пом`якшення, що відповідатиме вимогам ст.65 КК України, принципу справедливості та меті покарання.

За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 березня 2017 року, задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з пом`якшенням покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 6 800 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно,

суддя Апеляційного суду

Сумської області ОСОБА_2