Ухвала
іменем україни

09 грудня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2016 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

За вироком Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 11 липня 2016 року, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Матеушівки Бучацького району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді обмеження волі на строк два роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 07 січня 2016 року близько 12.30 год., керуючи технічно несправним автомобілем марки «Siat Toledo» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) і рухаючись в с. Нижніві Тлумацького району Івано-Франківської області ділянкою автодороги державного значення Н-18 «Івано-Франківськ Тернопіль» у напрямку м. Тернополя, порушив пункти 1.2, 2.3. б), 10.1, 11.3, 12.1, 31.4.5. а) Правил дорожнього руху і допустив зіткнення із автомобілем марки «Volksvagen Т-4» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_5 , внаслідок чого пасажир автомобіля марки «Volksvagen Т-4» ОСОБА_6 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості і правильності кваліфікації діяння засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, оскільки вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання є занадто м`яким, (вважає, що апеляційний суд безпідставно не застосував до засудженого додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами). Також, стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Розглянувши касаційну скаргу, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Згідно з вимогами ст. 75 КК в разі, якщо суд при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

При призначенні ОСОБА_4 покарання місцевий суд, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини його вчинення, дані про особу засудженого, який позитивно характеризується за місцем проживання, уперше притягається до кримінальної відповідальності. Враховано судом і обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням, але зі здійсненням контролю за його поведінкою.

Таким чином, покарання ОСОБА_4 у межах пред`явленого обвинувачення відповідає вимогам ст. 65 КК, вчиненому й особі засудженого, а рішення про звільнення від його відбування вимогам ст. 75 КК.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок мякості не вбачається.

Усі доводи прокурора з приводу м`якості призначеного ОСОБА_4 покарання тому, що до нього не застосовано додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами, ретельно перевірив апеляційний суд і у межах своїх повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК, для їх спростування у своїй ухвалі навів відповідні аргументи (зокрема зазначив, що під час судових дебетів прокурор ОСОБА_7 просив призначити покарання ОСОБА_4 без позбавлення права керувати транспортними засобами, та зазначив, що невідшкодування потерпілій завданої шкоди, не є підставою для позбавлення права керувати транспортними засобами, тим більше, що вона не заявляла цивільного позову) з дотриманням вимог ст. 419 КПК.
Переконливих доводів про необхідність скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції з касаційної скарги прокурора не убачається.
Таким чином, оскільки зі скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 6 розділу XIІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити прокурору у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3