АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
потерпілого ОСОБА_12 ,
представника потерпілого ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора Київської місцевої прокуратури №5 - ОСОБА_14 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 3 років обмеження волі.

Судом визнано доведеним, що 21.06.2015 року, близько 02 год., між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які перебували поблизу будинку АДРЕСА_2 , відбувся словесний конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків, в ході якого у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у виді тяжкого тілесного ушкодження і бажаючи їх настання, однак не бажаючи настання смерті ОСОБА_12 , ОСОБА_10 спричинив йому легкі тілесні ушкодження. Після чого, продовжуючи свої дії, ОСОБА_10 наніс ОСОБА_12 , один удар ножем в грудну клітину, чим спричинив проникаюче колото-різане поранення грудей зліва, що призвело до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.
В апеляційній скарзі прокурор Київської місцевої прокуратури №5 - ОСОБА_14 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання, та постановити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити йому покарання у виді

______________________________________
Справа № 11-кп/796/1798/2016 Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України
Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_15
Доповідач: ОСОБА_1

позбавлення волі строком 6 років, мотивуючи тим, що суд при винесенні вироку допустив неправильне застосування кримінального закону, внаслідок чого призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та особі винного; судом не надано належної правової оцінки матеріалам, які характеризують особу ОСОБА_10 та окремим обставинам вчинення ним злочину; покарання, призначене ОСОБА_10 судом першої інстанції не є достатнім для виправлення та попередження ним нових злочинів.

На апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_10 подав заперечення.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_12 не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання, та постановити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі стрком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання. Зазначає, що обвинувачений відшкодував завдані збитку, тому жодних притензій до нього він не має.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 порушує питання про скасування вироку Оболонського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року як незаконного, необґрунтованого, постановленого з порушенням вимог КПК України та ухвалення нового вироку, яким йому призначити покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. Вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості; суд не врахував у повній мірі особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та відшкодував заподіяну шкоду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_12 та його представника ОСОБА_13 , які підтримали вимоги поданих ними апеляційних скарг та заперечували проти апеляційної скарги прокурора; пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого; допитавши обвинуваченого, дослідивши наявні у матеріалах докази, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійщла настпуних висновків.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним, ґрунтується на зібраних та належним чином перевірених у суді доказах.
З огляду на доведеність винуватості вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_14 в частині неправильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, яка виразилась у застосуванні ст. 69 КК України, - колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими та з ними погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому за змістом ч.1 ст.69 КК України призначення покарання за ч.1 ст.121 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Між тим, суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції врахував суспільну небезпечність діяння, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце роботи, не судимий, його відношення до вчиненого діяння та обставини, що пом`якшують покарання: відшкодування шкоди потерпілому та його молодий вік. При цьому наведені обставини суд першої інстанції визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення будучи повнолітнім, а тому достатньою мірою міг усвідомлювати свої дії. При цьому вчинене кримінальне правопорушення класифікується як злочин середньої тяжкості (ч. 4 ст. 12 КК України) та є таким, що спрямований проти життя та здоров`я особи.

Тому, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, місцевий суд належно не дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення - злочину проти життя і здоров`я особи, повною мірою не обґрунтував покарання у виді обмеження волі та підстави застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України призначивши ОСОБА_10 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, із урахуванням тяжкості інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття у вчиненому, колегія суддів вважає, що ОСОБА_10 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, мінімальне, передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого, думку потерпілого, з яким обвинувачений примирився та який просив звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з іспитовим строком, колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційна скарга потерпілого та обвинуваченого підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року підлягає частковому задоволенню, а вирок в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №5 - ОСОБА_14 - задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, скасувати в частині призначеного ОСОБА_10 покарання.

Призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

___________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3