Номер провадження: 11-кп/785/691/17
Номер справи місцевого суду: 513/1238/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.07.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000437 від 07.09.2016 року заапеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Саратського районного суду Одеської області від 23.03.2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костянтинівка Саратського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з неповною середньою освітою, учня 9 класу КЗ «Ізмаїльська спеціалізована загальноосвітня школа №5 1-2 ступенів», який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 289; ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 289; ч.1 ст. 185; ч.3 ст. 357; ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання за:
-ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 місяців без конфіскації майна;
-ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна;
-ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;
-ч.3 ст. 357 КК України у виді арешту строком на 45 (сорок п`ять) діб;
-ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
-ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 місяців без конфіскації майна.
та
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з середньою освітою, інваліда 2 групи, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289; ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання за:
- ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна;
-ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_9 остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі ст.ст.104, 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки.
Відповідно до ч.1 , п. 4 ч.2 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 під час іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,-
встановив
Вироком суду першої інстанції обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнані винними та засуджені за те, що 07 вересня 2016 року приблизно о 00 годині неповнолітній ОСОБА_7 за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_9 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_3 , шляхом злому замка дверей, проник до салону автомобіля марки ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_10 , після чого за допомогою ОСОБА_9 перемістив вищевказаний автомобіль з місця стоянки до виїзду з двору.
Крім того, 07 вересня 2016 року, приблизно о 01 годині ОСОБА_7 , знаходячись в смт. Сарата, по вул. Соборній, 1-Б, разом з ОСОБА_9 підійшли до автомобіля марки «Fiat Ducato 2.8 D», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного ОСОБА_11 . У вказаному місці з метою повторного, незаконного заволодіння зазначеним автомобілем, ОСОБА_7 шляхом злому замку дверей за допомогою ножа, проник до салону вищевказаного автомобіля та намагався завести двигун, але у зв`язку з наявністю блокувального пристрою на кермові, не зміг довести свій злочинний умисел до кінця.
При цьому ОСОБА_7 викрав з салону автомобіля майно, що належать ОСОБА_11 , спричинивши останньому матеріального збитку на загальну суму 801,82 гривень. Після чого, з місця правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Після цього, 07 вересня 2016 року, приблизно о 01 годині 50 хвилин ОСОБА_7 повернувся до місця, де знаходився автомобіль «Fiat Ducato 2.8 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , котрий належить потерпілому ОСОБА_11 , та шляхом викрадення з салону автомобіля, незаконно заволодів особистим документом - паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_11 , після цього з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Крім того, 07 вересня 2016 року, приблизно о 04 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись в АДРЕСА_4 , вступив в попередню злочинну змову з ОСОБА_9 , направлену на таємне, повторне, викрадення чужого майна, підійшовши до вікна, зняв москітну сітку, підсадив ОСОБА_9 до вікна, який намагався його відчинити. Однак, в цей час господар, котрий перебував у спальному приміщенні, прокинувся від шуму, вийшов на вулицю та почав оглядати територію свого домоволодіння, у зв`язку з чим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не змогли завершити злочинний намір до кінця, за обставин, які не залежали від їх волі.
Крім того, 07 вересня 2016 року приблизно о 06 годині, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, повторно, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_5 , шляхом вільного доступу, проник до салону автомобіля марки «Volkswagen Passat», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , котрий перебував у користуванні ОСОБА_12 , та за допомогою ОСОБА_9 , перемістив вищевказаний автомобіль з місця стоянки до виїзду з двору. Покидаючи салон автомобіля марки «Volkswagen Passat», ОСОБА_7 таємно, повторно, викрав звідти флеш - накопичувач марки «Kingston DT SE9 16GB», сірого кольору, вартістю 176,22 гривень, належний ОСОБА_12 , після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
На вказаний вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він зазначає, що за епізодом викрадання паспорту потерпілого ОСОБА_11 він цього документу винним себе не визнає, а в матеріалах провадження відсутні будь-які докази щодо цього.

Просить вирок відносно нього змінити.

Уточнивши в апеляційному суді свої апеляційні вимоги, обвинувачений послався на неповноту судового розгляду та необ`єктивність висновків суду і зазначив, що ніяких злочинів не вчиняв. Просив вирок суду відносно нього скасувати та призначити новий судовий розгляд.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора, яка заперечувала проти апеляції обвинуваченого; прослухавши, в порядку підготовки до судового засідання звукозапис судових засідань, що міститься на технічному носії інформації, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція обвинуваченого підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Незважаючи на заперечення обвинуваченим ОСОБА_7 своєї участі у скоєнні кримінальних правопорушень, апеляційний суд вважає, що його провина повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції і це підтверджується наступними доказами.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 , якого було засуджено цим вироком і який апеляційну скаргу не подавав, в суді першої інстанції повністю визнав себе винним, щиро покаявся та пояснив, що в вересні 2016 року, він, разом з ОСОБА_7 , знаходились в с.м.т. Сарата Одеської області і, для того поїхати в м. Ізмаїл Одеської області, вони вирішили заволодіти автомобілем. Для цього. вони зайшли в один з дворів на вул. Соборній, де побачили автомобіль ВАЗ 21011, який вони разом виштовхали до виїзду з двору, але потім його залишили.

Далі вони пішли по центральній вулиці, де біля поліклініки побачили мікроавтобус «Fiat Ducato» з якого ОСОБА_7 приніс чорну шкіряну куртку та шапку, а потім, повернувся назад і з салону автомобіля приніс паспорт громадянина України, який передав йому.

Далі, в будинку розташованому біля двоповерхового магазину, вони побачили, що в кімнаті світиться екран ноутбуку, який вони вирішили вкрасти, для чого намагалися проникнути в кімнату через вікно, але свій злочинний умисел не довели до кінця, так як з будинку вийшов чоловік і вони швидко пішли в сторону автобусної зупинки.

Далі, приблизно о 6-й годині ранку, в одному з дворів, вони побачили автомобіль «Volkswagen», який ОСОБА_7 завів, а він допомагав виштовхувати його з двору, але так як ОСОБА_7 не зміг на ньому їхати, то вони його залишили.

Свідчення обвинуваченого ОСОБА_9 , які він дав в судовому засіданні були добровільними, без вчинення на нього жодного впливу та тиску, послідовними і не мали розбіжності з іншими матеріалами кримінального провадження, тому визнаються судом достовірними і такими, які відповідають дійсності.

Провина ОСОБА_7 підтверджується такого показами потерпілих, які вони надали в судовому засіданні суду першої інстанції.

Так потерпілий ОСОБА_12 показав, що 07.09.2016 року, приблизно о 6-й годині, він почув звук двигуна свого автомобіля «Volkswagen», який він залишив на дворі незачиненим та з ключами від замку запалювання. Вибігши на двір він побачив, що автомобіля у дворі немає, а потім знайшов його на вулиці, з відкритими дверцятами. З слів сусідки ОСОБА_13 перед цим з двору вибігли два хлопці і він став їх наздоганяти. При цьому спіймав ОСОБА_7 , а ОСОБА_9 втік. У ОСОБА_7 були флешка з автомобіля, шкіряна куртка і шапка. При цьому ОСОБА_7 показав куди викинув пакет з інструментом, а також розповів, як вони намагались раніше заволодіти автомобілем ВАЗ-21011 та «Fiat Ducato», а також викрасти з кімнати будинку ноутбук.

Потерпілий ОСОБА_14 показав, що він мешкає в с.м.т. Сарата Одеської області і 07.09.2016 року знаходився дома, коли почув гавкіт собаки. При цьому в кімнаті знаходився ноутбук, екран котрого світився. Він вийшов на вулицю і побачив, як два чоловіки уходили від будинку, а коли обійшов будинок, то помітив, що з напіввідкритого вікна знято москітну сітку. Також на автомобілі «Нива», який стояв на дворі, було пошкоджено замок двері, так як його намагались відчинити.

Потерпілий ОСОБА_10 показав суду, що з вечора 06.09.2016 року, він залишив свій автомобіль ВАЗ-21011 у дворі, а на ранок 07.09.2016 року знайшов його на дорозі. При цьому на двері був пошкоджений замок, вирвана проводка, заклинило руль, спущено колесо.

Потерпілий ОСОБА_11 показав суду, що зранку 07.09.2016 року він побачив, що двері його автомобіля «Fiat Ducato» відчинено, речи розкидані, з автомобіля викрали шкіряну куртку, шапку, пульт від сигналізації, його паспорт. Йому сказали, що викрадачів затримав ОСОБА_12 і він поїхав до нього, де знаходився обвинувачений ОСОБА_7 у якого були викрадені в нього куртка, шапка. Паспорт пізніше виявили у обвинуваченого ОСОБА_9 і повернули йому.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 у своїх свідченнях також підтвердили провину обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, які йому інкримінують.

Також його провина підтверджується письмовими доказами, які є в матеріалах кримінального провадження та прийняті судом, як докази, отримані під час досудового розслідування на законних підставах, а саме : протоколом прийняття заяви потерпілого ОСОБА_12 / т. 1 а.с. 172-173./, протоколом огляду місця події / т. 1 а.с. 174-178/., постановою про приєднання речових доказів / т. 1 а.с. 184, 195 ./, розписками ОСОБА_12 про отримання автомобіля / т. 1 а.с.186/ та іншими доказами / т. 1 а.с. , 196, 187-189, 190-194,197-198, 199, 206-207, 209-213, 216, 226-227. 236-238, т. 2 а.с. 67 та інше /.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, повторно; закінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинений повторно; таємне викрадення чужого майна / крадіжка /, незаконне заволодіння будь яким способом паспортом; замах на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднаний з проникненням у житло, та таємне викрадення чужого майна /крадіжка/, вчинена повторно, тобто скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289., ч.2 ст.15 ч.2 ст.289., ч. 1 ст. 185., ч. 3 ст. 357., ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185., ч. 2 ст. 185 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винного, характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, стан здоров`я обвинуваченого, а також обставину, яка у в відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшує його покарання - вчинення злочину у неповнолітньому віці, добровільне відшкодування матеріальної шкоди, та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, призначено без урахування усіх обставин справи та особи обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зазначаючи в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, орган досудового розслідування та в оскаржуваному вироку районний суд, фактично вказали обставини вчинення закінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, автомобіля «Fiat Ducato 2.8 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного ОСОБА_11 обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 спільно та попередньою змовою.

Разом з тим прийнявши до уваги, що зазначений епізод не був інкримінований обвинуваченому ОСОБА_9 , районний суд вірно виключив з обвинувачення ОСОБА_7 за даним епізодом кваліфікуючу ознаку - вчинення цього злочину за попередньою змовою групою осіб.

Водночас, апеляційний суд позбавлений можливості переглянути зазначене рішення у цій частині, оскільки у відповідності до положень ст.337 та 404 КПК України такий розгляд можливий лише у межах висунутого обвинувачення, а його перегляд лише в межах апеляційної скарги.

Слід звернути увагу, що інкриміновані обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні злочини є фактично однаковими за своєю тяжкістю і вчинені ними за співучасті.

Разом з тим, визначаючи міру покарання за епізодом незаконного заволодіння обвинуваченими автомобіля потерпілого ОСОБА_10 , районний суд, за аналогічних обставин, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 за своїм розміром більш суворе покарання, ніж обвинуваченому ОСОБА_9 , яке обвинувачений ОСОБА_7 повинен відбувати реально.

Наведене свідчить про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в порушення вимог кримінального закону, оскільки районний суд не обґрунтував та не навів відповідних доводів на прийняття такого рішення, в тому числі які вказували на необхідність призначення покарання обвинуваченим за аналогічних обставин у його різних розмірах, що вказує на явну несправедливість такого рішення.

Матеріали кримінального провадження, а також поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 після ухвалення оскаржуваного вироку, а саме оскарження ним лише епізоду незаконного заволодіння офіційним документом - паспортом, в тому числі з урахуванням віку та психічного стану обвинуваченого, на думку апеляційного суду фактично свідчать про часткове визнання винуватості останнім інкримінованих йому злочинів.

Водночас апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції недостатньо врахував всі обставини вчинених злочинів, в тому числі обставини які пом`якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_7 і призначив йому покарання, яке за своєю суворістю не відповідає обставинам встановленим в судовому засіданні і за своєю тяжкістю є неспіврозмірним зі скоєними обвинуваченим злочинами.

Так, з оскаржуваного вироку та матеріалів провадження вбачається, що потерпілі у справі не бажали заявляти цивільний позов, претензій до обвинувачених не мали, викрадене майно і документи були повернуті потерпілим обвинуваченим ОСОБА_7 .

Наведені та встановлені як районним судом, так і апеляційним обставини, вказують на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 пом`якшуючої покарання обставини - добровільного відшкодування завданого збитку, що правильно було зазначено районним судом у вироку.

З урахуванням вчинення ОСОБА_7 злочинів у неповнолітньому віці, що у відповідності до положень ст.66 КК України також є пом`якшуючою покарання обставиною, відсутності внаслідок скоєння цих злочинів тяжких наслідків, а також відсутності матеріальної шкоди, апеляційний суд вважає за можливе та необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 за епізодом закінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_10 покарання з застосуванням ст.69 КК України, а саме в меншому розмірі, ніж передбачено санкцією зазначеної статі.

Водночас, апеляційний суд погоджується з розміром та видом карання, які призначені обвинуваченому ОСОБА_7 за іншими епізодами, в тому числі і без конфіскації майна, та вважає рішення у цій частині законним та обгрунтованим.

Разом з тим, апеляційний суд враховує наявність у обвинуваченого психічного порушення у вигляді "соціалізованого розладу поведінки", який встановлено висновком судового-психіатричної експертизи №157 від 22.11.2016 року, проведеної у рамках зазначеного кримінального провадження.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_7 є особою, яка раніше не судима, вчинив злочини будучи неповнолітнім та враховуючи умови життя та виховання ОСОБА_7 , який виховувався у неповній неблагополучній сім`ї, перебуває на обліку в Ізмаїльському ВП і в службі у справах дітей та лікаря психіатра та в сукупності усіх даних про особу обвинуваченого, апеляційний суд вважає за необхідним застосувати до обвинуваченого положення ст.ст. 104, 75 КК України, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням і встановити обвинуваченому ОСОБА_7 обмеження, передбачені ст. 76 КК України.

На думку апеляційного суду, саме таке покарання, в тому числі з урахуванням перебування обвинуваченого під вартою під час досудового розслідування, буде належним та достатнім для виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому апеляційний суд, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 на момент скоєння кримінальних правопорушень та на час засудження є неповнолітньою особою, враховує практику Європейського суду з прав людини (справа "Свершов проти України" - Рішення від 27.11.2008 року) і зважаючи на необхідність дотримання принципів законності, справедливості, обгрунтованості покарання, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленими в ст.3 Конвенції ООН про права дитини та індивідуалізації покарання неповнолітньому за кожен окремо злочин, з урахуванням перебування останнього під вартою фактично на протязі фактично одного року, вважає, що час перебування останнього під вартою є достатнім для перевиховання неповнолітнього та досягнення мети покарання, яка полягає у виправлені неповнолітнього засудженого, його вихованні та соціальної реабілітації.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно до ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції в тому числі є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з приписами ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, судова колегія прийшла до висновку, що призначене даним вироком обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за епізодом закінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_10 у виді позбавлення волі строком на 5 років є занадто суровим, в зв`язку з чим, у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.408 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідним та можливим вирок суду в частині призначеного покарання змінити, знизивши призначене покарання з застосуванням положень ст.69 КК України, та за сукупністю скоєних злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майнаскладання та на підставі положень ст.75 та 104 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому максимального іспитового строку, визначеного ст.76 КК України, а саме 2 років.

За таких обставин, враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, вирок суду в частині призначеного покарання - зміні, та негайного звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з під варти.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 411, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Саратського районного суду Одеської області від 23.03.2017 року відносно ОСОБА_7 , яким він засуджений за ч.2 ст. 289; ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 289; ч.1 ст. 185; ч.3 ст. 357; ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України КК України - змінити в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за:

-ч.2 ст.289 КК України на строк 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна;
-ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на строк 4 (чотири) роки позбавлення волі без конфіскації майна;
-ч.1 ст.185 КК України на строк 1 (один) рік позбавлення волі;
-ч.3 ст. 357 КК України - на строк 45 (сорок п`ять) діб арешту;
-ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України - на строк 3 (три) роки позбавлення волі;
-ч.2 ст.185 КК України - на строк 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі вимог ст.75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням і встановити іспитовий строк, терміном на 2 (два) роки.
Відповідно до вимог ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки:періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; виконувати заходи, передбачені апробаційною програмою; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
Обвинуваченого ОСОБА_7 звільнити з-під варти негайно.
В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом трьох місяців с моменту набрання нею законної сили, а обвинуваченим у той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4