Ухвала
іменем україни

08 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 19 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 20 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 19 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20 вересня 2016 року,

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, уродженця м. Мелітополя Запорізької області, в силу ст. 89 КК України такого, що судимості не мав,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Стягнуто з ОСОБА_4 85 000 грн. на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_4 2041,15 грн. на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування майнової шкоди та 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 45 560,31 грн. на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування майнової шкоди та 168,60 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
ОСОБА_4 визнаний винним та засуджений за те, що він 28 грудня 2015 року близько 12-ї год., керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Vito 108», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на 169-му кілометрі автодороги «Кіпті-Глухів-Бачівськ», порушив пункти 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України на спуску дороги не обрав безпечної швидкості руху та безпечної дистанції з попереду їдучим автомобілем, застосував гальмування і втратив контроль над керуванням авто, внаслідок чого в заносі виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого пасажири вказаного автомобіля отримали тілесні ушкодження: ОСОБА_6 середньої тяжкості, ОСОБА_7 тяжкі, від яких помер на місці події.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений ставить питання про зміну оскаржуваних судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість. Просить застосувати до нього положення ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням. На думку ОСОБА_4 , суди повною мірою не врахували всіх даних, які характеризують його особу та пом`якшуючих покарання обставин.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що необхідно відмовити у відкритті провадження за скаргою, оскільки з наведених документів убачається, що підстави для задоволення скарги відсутні.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи засудженого про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості, а також щодо необхідності застосування до нього положень ст. 75 КК України є безпідставними.
Визначаючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_4 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, відсутність обтяжуючих обставин.
Також, суд взяв до уваги те, що засуджений має на утримані двох неповнолітніх дітей, один з яких хворіє, позитивну характеристику за місцем проживання, відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_6 та відшкодування шкоди потерпілим по 1000 грн.

Обставини, що пом`якшують покарання засудженому суд визнав, повне визнання вини, сприяння розкриттю злочину.

На підставі цих даних районний суд дійшов висновку про призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України та призначив його у виді обмеження волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Аналогічні доводи щодо суворості призначеного ОСОБА_4 покарання та необхідності застосування до нього положень ст. 75 КК України були наведені в апеляційній скарзі засудженого та перевірялися судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання несправедливим унаслідок суворості, як на цьому наполягає засуджений, а також підстав для застосування до нього положень ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.
Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 відсутні.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 19 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 20 вересня 2016 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ ОСОБА_1 ________________ ОСОБА_2 ________________ ОСОБА_3