Справа № 460/1294/17
Провадження №1кп/460/354/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2017м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засідання в залі суду у місті Яворові Львівської області кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 00000342 від 12.12.2016 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Озеряни Борщівського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, військовослужбовця на посаді начальника відділення підготовки водіїв та механіків-водіїв військової частини польова пошта НОМЕР_1 , підполковника, раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.426 КК України ,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 , як військова службова особа, перебуваючи на посаді начальника відділення підготовки водіїв та механіків-водіїв військової частини-польова пошта НОМЕР_1 та будучи начальником для солдата ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , 10.12.2016 умисно з метою невиконання дій, які він за своїми службовими обов`язками повинен був виконати, в умовах особливого періоду не повідомив командуванню військової частини про застосування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_6 фізичного насильства, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 406 КК України, що заподіяло істотну шкоду нематеріального характеру, яка виражається у підриві авторитету та боєготовності Збройних Сил України, приховуванні злочину, створення обстановки та умов, що ускладнюють виконання військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 своїх функцій. Своїми діями ОСОБА_5 в умовах особливого періоду вчинив умисне невиконання військовою службовою особою дій, які за своїми службовими обов`язками повинен був виконати, що заподіяло істотну шкоду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.426 КК України.
В ході досудового розслідування між прокурором ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_5 з участю захисника ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості від 31.03.2017, яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження, згідно якої сторони домовилися про те, що ОСОБА_5 беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 426 КК України. Сторони погоджуються на призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.426 КК України, із застосуванням ст.69 КК України перейшовши до іншого, більш м`якого покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень. В угоді зазначено наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.
В судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив дану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання .
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні просив укладену угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 426 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання. Захисник ОСОБА_4 просила угоду про визнання винуватості затвердити.
Враховуючи викладене, суд, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, приходить до висновку про доцільність затвердження угоди про визнання винуватості .
Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 472 КПК України.
Шляхом вивчення документів кримінального провадження, опитування сторін, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч.6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого. При цьому, судом з`ясовано в обвинуваченого та встановлено, що він зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Крім цього, обвинуваченому роз`яснено частини 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, положення яких йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений не заперечив проти затвердження угоди.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.3 ст. 426 КК України, оскільки він будучи військовою службовою особою в умовах особливого періоду вчинив умисне невиконання дій, які він за своїми службовими обов`язками повинен був виконати, що заподіяло істотну шкоду.
Перевіряючи покарання, узгоджене сторонами угоди, на відповідність вимогам КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_5 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем служби характеризується позитивно, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, з яких одна влаштована у сім`ю ОСОБА_10 як дитина, позбавлена батьківського піклування, здійснює догляд за інвалідом з дитинства І групи, щире каяття у вчиненому, активне сприяння у розкритті злочину як обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а тому за наявності вказаних обставин суд вважає за можливе із застосуванням ст. 69 КК України призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу розміром 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про доцільність затвердження угоди про визнання винуватості.
Керуючись ст.ст. 370, 374, 475 КПК України,
у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 31.03.2017, укладену між заступником військового прокурора Львівського гарнізону майором юстиції ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 00000342 та ОСОБА_5 , який є обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, з участю захисника ОСОБА_4 .
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.426 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу розміром 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь держави витрати за проведення експертизи в розмірі 6495 (шість тисяч дев`яносто п`ять) гривень 20 коп.

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Яворівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня проголошення вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1