УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №287/16/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.ст.15ч.2,240ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2017 року. Колегія суддів Апеляційного суду Житомирської області у складі: ОСОБА_2 - головуючого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участі: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , секретаря судового засідання ОСОБА_8 , -
в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_6 засуджено за ст. ст. 15 ч. 2, 240 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850.00 грн..
Речові докази: 103,54 грами бурштину вирішено конфіскувати в дохід держави, а лопату, - знищити.
Згідно вироку, 18 листопада 2016 року о 16.00 годині на земельній ділянці лісового масиву біля села Обище Олевського району Житомирської області ОСОБА_6 з корисливих мотивів, в порушення п.п. 2-5 «Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами», затвердженого постановою КМУ від 30.05.2011 року №615; п.п.3, 4 «Положення про порядок надання гірничих відводів», затвердженого постановою КМУ від 27.01.1995 року № 59, не маючи спеціального дозволу на користування надрами, та відповідного гірничого відводу, необхідність яких передбачена ст. ст. 15-19 Кодексу України про надра, за допомогою лопати здійснював незаконний видобуток корисної копалини загальнодержавного значення - бурштину, але не довів свого намислу до кінця з незалежних від його волі обставин, оскільки близько 17 години його було затримано працівниками Олевського ВП ГУНП в Житомирській області та під час огляду було виявлено та вилучено лопату та 103,57 грами бурштину оціночною вартістю 15,29 доларів США.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду в частині призначення покарання та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, призначити йому покарання за цей злочин 1 рік позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням на 1 рік та зобов`язати його повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з цим органом. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, - неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 КК України. Твердить про помилкове неврахування судом першої інстанції тих обставин, що ОСОБА_6 вчинив закінчений злочин, оскільки він вчинив усі дії спрямовані на вчинення закінченого складу кримінального правопорушення. Вказує також на неправильне застосування судом першої інстанції ст. 69 КК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та його захисника в заперечення апеляційної скарги, перевіривши справу, колегія суддів приходить до таких висновків.
З матеріалів справи видно, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд даної справи щодо обвинуваченого ОСОБА_6 було проведено судом першої інстанції в межах висунутого цій особі та зміненого прокурором обвинувачення у вчиненні за вказаних у вироку обставин злочину, передбаченого ст. ст. 15 ч. 2, 240 ч. 2 КК України, - закінченого замаху на незаконне видобування корисної копалини, - бурштину (а. с. 2-5, 57-61).
Під час судового розгляду обвинувачений повністю визнав себе винним у зміненому прокурором обвинуваченнні та не заперечував викладених у ньому обставин, встановлених органом досудового розслідування. У зв'язку з цим, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо викладених в обвинуваченні обставин, які ніким не оспорювалися на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України. У судових дебатах прокурор ОСОБА_10 просив суд визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. ст. 15 ч. 2, 240 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на 1 рік на підставі ст. ст. 75, 76 КК України (а. с. 78-80).
За таких обставин висновки суду про доведеність винності ОСОБА_6 за ст. ст. 15 ч. 2, 240 ч. 2 КК України є законними і обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_6 та необхідність визнання його винним у закінченому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 240 КК України, є необгрунтованими.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 240 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, суд першої інстанції обгрунтовано врахував тяжкість вчиненого ним злочину виходячи з усіх обставин справи, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, визнав свою винність у судовому засіданні, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставини, що пом'якшує покарання, - щирого каяття.
При цьому судом фактично були враховані вищевказані дані про особу обвинуваченого як обставини, що пом'якшують покарання.
У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив, що він повністю визнав себе винним у вказаному у вироку злочині, щиро розкаявся та має власні кошти, за рахунок яких взмозі сплати визначений судом розмір штрафу.
За своїм видом та розміром призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 , який має молодий він та вперше притягається до кримінальної відповідальності.
Тому доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування місцевим судом ст. 69 КК України та явну несправедливість призначеного обвинуваченому покарання внаслідок м'якості є необгрунтованими.
Разом з тим, у мотивувальній частині вироку місцевий суд помилково допустив вказівку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 240 КК України, що істотно суперечить висновку того ж суду про призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
За таких обставин вирок суду не може бути визнаний обгрунтованим та підлягає відповідній зміні відповідно до ст. ст. 409, 411 ч. 1 п. 4 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 02 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 240 КК України.
В решті цей вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді: