У х в а л а
іменем україни

11 квітня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000257, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 03 серпня 2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

громадянина України,

судимого за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2015 року за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 червня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 5 місяців.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України покарання за цим вироком та вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2015 року ухвалено виконувати самостійно.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 03 серпня 2016 року вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, всупереч вимогам ст. 71 КК України не призначив засудженому покарання за сукупністю вироків, ухваливши рішення про самостійне виконання покарань, призначених вироками. Крім того, вказує, що поза увагою апеляційного суду залишилися доводи прокурора про необгрунтованість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки таке рішення не сприятиме виправленню засудженого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Вважає, що апеляційний суд безпідставно залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора та не мотивував свого рішення належним чином. Просить призначити новий судовий розгляду суді апеляційної інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу захисник ОСОБА_7 просить залишити ухвалу Апеляційного суду щодо ОСОБА_6 без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він у третій декаді березня 2016 року, перебуваючи в приміщенні народознавчої світлиці Гільчанського будинку культури Урвенської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, яка знаходиться за адресою: вул. Чеська, 65-В у селі Гільча Друга Здолбунівського району Рівненської області, таємно, повторно, викрав один з виробів експозиції народознавчої світлиці, а саме мідний самовар, 1930 року виготовлення, вартістю 2 400 грн, спричинивши Урвенській сільській раді Здолбунівського району Рівненської області майнову шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі та запереченні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження до засудження за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 червня 2016 року ОСОБА_6 був засуджений за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2015 року до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції надано дублікат квитанції 0.0.470990524.1 про сплату штрафу в сумі 850 грн, призначеного названим вироком.
Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 червня 2016 року прийнято рішення про призначення ОСОБА_6 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком у виді штрафу в розмірі 850 грн. та новим вироком у виді обмеження волі на строк 1 рік 5 місяців, яке є більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і невідбутої частини покарання за попереднім вироком, та ухвалено рішення про їх самостійне виконання на підставі ч. 3 ст. 72 КК України.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку із незастосуванням ст. 71 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання.

Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційним судом безпідставно залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора, який посилався на необґрунтоване звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. З ухвали суду апеляційної інстанції убачається, що апеляційний суд, визнаючи доводи прокурора безпідставними, мотивував належним чином свої висновки, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.

Як убачається з вироку, обираючи покарання ОСОБА_6 , суд урахував характер і ступінь тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення, дані про його особу, обставини, що пом`якшують покарання, та навів їх у вироку. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. Зокрема, суд взяв до уваги, що ОСОБА_6 позитивно характеризується, повністю визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Дійшовши висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, суд належним чином обґрунтував своє рішення, зазначивши підстави застосування ст. 75 КК України. Покарання, призначене засудженому, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав вважати його таким, що не відповідає вимогам закону, немає.

При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, належним чином перевірив викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи та постановив рішення з наведенням докладних підстав його прийняття.

Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б тягнули скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 , про що йдеться у касаційній скарзі прокурора, допущено не було.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 03 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3