Справа № 206/1286/16-к
Провадження № 1-кп/206/17/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"31" травня 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 11 січня 2016 року відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого водієм філії «Павлоградська автобаза» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представників цивільного відповідача ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

В С Т А Н О В И В:
11 січня 2016 року о 09 годині 40 хвилин ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , що належав ТОВ « ДТЕК Сервіс» та був переданий згідно договору оренди транспортного засобу «595-А-2010-СП/10-14/4217-А від 11.11.2010 р. та додаткової угоди до нього від 17.11.2011 року був переданий орендатору ВАТ «Павлоградвугілля», яке в подальшому було перейменоване в ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», прямував на станцію технічного обслуговування м. Дніпропетровська згідно подорожнього листа службового легкового автомобіля № 305977 від 11.01.2016 року, рухався по вул. Гаванській зі сторони вул. Маршала Малиновського в бік вул. 20 років Перемоги в Самарському районі міста Дніпро.
В ході руху на зазначеній дільниці автодороги водій автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявляючи злочинну самовпевненість, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не переконавшись, що зустрічна смуга для руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:
-п.1.3, яким передбачено, що « учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, бути взаємно ввічливими»;
-п.1.5, де зазначено, що «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожуючи життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
-п.2.3 б) про те, що «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
-п.14.2 в) де зазначено, що «перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані»,
розпочав обгін транспортних засобів, що рухались попереду нього в попутному напрямку .
При цьому в процесі виконання обгону на ділянці автодороги по вул. Гаванській м. Дніпро не доїжджаючи 45,7 м до залізничної опори № 34, розташованої на лівому узбіччі за напрямком його руху, водій автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 , рухаючись по зустрічній смузі для руху, допустив зіткнення з автомобілем «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6 , на задньому пасажирському сидінні якого знаходились ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , внаслідок чого потерпілі отримали тілесні ушкодження у вигляді:
-потерпіла ОСОБА_15 у вигляді: двох рвано-забійних ран в лобній ділянці ліворуч; синця, на тлі якого садно, у нижній третині спинки носа; двох саден на основі правого крила носа; синця в правій виличній ділянці праворуч; синця на нижній повіці правого ока біля внутрішнього його кута; синця на нижній третині внутрішній бічній поверхні правого стегна ;синця на нижній третині передній поверхні правої гомілки; синця на середній третині передньої поверхні правої гомілки; синця на передній поверхні гомілково - ступневого суглобу праворуч; двох синців у верхніх та середній третинах передньої поверхні лівої гомілки; двох синців верхньої третини зовнішньої бічної поверхні лівої гомілки; гладких блискучих жовтувато-рожевого кольору м`яких покривних тканин голови; великовогнищевих крововиливів в проекції вказаних ран на внутрішній поверхні та у їх товщі м`яких покровів голови; крововиливів під м`якими мозковими оболонками на зовнішній бічній поверхні лобно-скроневій області ліворуч та зовнішній бічній поверхні лобно-тім`яно-скроневій ділянки праворуч; переломом тіл сьомого шийного та першого грудного хребців з руйнуванням суглобових дисків між ними та послідуючим ушкодженням спинного мозку та хребтової артерії ліворуч, розташованого між вказаними хребцями; значної кількості темно-червоної рідкої крові у лівій плевральній порожнині; закритих переломів першого та другого ребер праворуч без ушкодження пристінкової плеври в проекції між білягрудинної та середньо- ключичними лініями; крововиливів у товщі м`яких тканин у проекції переломів; крововиливом під плеврою легень, епікардом, у в`язковому апараті селезінки, брижі; нерівномірного забарвлення внутрішніх органів; темно-червоної рідкої крові у порожнинах серця та великих судинах, які відносяться у своїй сукупності до тяжких тілесних ушкоджень , внаслідок яких наступила смерть потерпілої.
Вказані тілесні ушкодження прижиттєві, виникли незадовго до настання смерті потерпілої (11.01.2016 року близько 09 год.40 хвилин) за умов дорожньо-транспортної пригоди в процесі зіткнення транспортних засобів, із-за чого відбулось зіткнення потерпілої з частинами салону автомобіля;
-потерпілий ОСОБА_10 у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми; струсу головного мозку , відкритого перелому кісток носу, забійних ран на підборідді та на кінчику носа дещо ліворуч; забійно-рваної рани правої кисті з дефектом м`яких тканин та відкритим переломом човноподібної кістки правої кисті; масивних гематом обох гомілок та забійної рани по передній поверхні лівої гомілки в середній третині; численних саден кінцівок, які утворились від механічної дії тупих твердих предметів або при ударі об такі , якими могли бути і виступаючі частини салону автомобіля за умов дорожньотранспортної пригоди та за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я (більш як 21 день).
Обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, пояснивши, що в той день він їхав на технічно справному автомобілі «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 та СТО м. Дніпропетровська, виконуючи завдання, маючи подорожній лист. В той день була ожеледь, їхав в місті з допустимою швидкістю, він став здійснювати маневр на обгін двох мікроавтобусів, які рухались в попутному з ним напрямку, зустрічна смуга була вільна, але, коли він вже здійснив частину маневру, і не міг вже перестроїтись в свій ряд, несподівано на зустрічній смузі з`явився автомобіль «Опель», щоб уникнути зіткнення автомобілів, він вирішив з`їхати на узбіччя зустрічної смуги руху, але, не очікувано для нього, такий же маневр здійснив і водій автомобіля «Опель омега» - ОСОБА_16 , тому зіткнення двох транспортних засобів відбулось на узбіччі смуги, по якій рухався автомобіль «Опель». В результаті ДТП постраждали пасажири «Опеля». Він з місця скоєння ДТП не тікав, викликав бригаду «швидкої меддопомоги», яка доправила до лікарні, як водія ОСОБА_16 , так і його пасажирів, а також добровільно відшкодував матеріальні збитки потерпілим, пов`язані з похованням загиблої в ДТП ОСОБА_15 .
В скоєному розкаюється.
Обвинувачений ОСОБА_6 вину у пред`явленому йому кримінальному правопорушенні не визнав, пояснив суду, що вранці 11.01.2016 року він віз в лікарню на своєму технічно справному автомобілі «Опель омега» тестя ОСОБА_10 та тещу ОСОБА_14 , рухаючись по вул. Гаванській у напрямку ж/м Придніпровськ в м. Дніпро. В ході руху на вказаній дорозі, виїжджаючи із-за повороту, він спочатку побачив, як на зустрічній смузі рухається вантажний автомобіль, а через кілька секунд вже побачив автомобіль «Міцубісі паджеро», який рухався йому назустріч по його смузі руху. Намагаючись уникнути зіткнення, він натиснув на гальма, однак, оскільки на дорозі лежав мокрий сніг, його машину почало сунути вперед, в зв`язку з чим він вивернув руль в праву сторону, але водій автомобіля «Міцубісі» також здійснив маневр в ліву сторону, що призвело до зіткнення обох автомобілів вже на узбіччі його, ОСОБА_6 , смуги руху.
Вважає, що ним було здійснено всі заходи для уникнення зіткнення автомобілів. Швидкість, з якою рухався його автомобіль, була незначною, вимоги Правил дорожнього руху він не порушував, вживав всі заходи, передбачені ПДР, зокрема п.12.3 для уникнення ДТП. Під час руху він був уважним, не відволікався.
Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні суду показала, що очевидцем дорожньо- транспортної пригоди, яка сталась 11.01.2016 року, внаслідок якої загинула її мати та був травмований її батько, вона не була. Вранці того дня її чоловік ОСОБА_6 возив на своєму автомобілі її батьків у лікарню, і по вул. Гаванській сталось ДТП, заявила цивільний позов про відшкодування збитків до власника автомобіля ТОВ «ДТЕК Сервіс» та ОСОБА_5 в сумі 500 тисяч грн. з кожного на рахунок відшкодування моральної шкоди, посилаючись на не відворотність втрати, якої вона зазнала у зв`язку зі смертю матері.
В подальшому в ході судового слідства потерпіла уточнила позовні вимоги, зазначивши, що, оскільки водій ОСОБА_5 в той день виконував трудові обов`язки, то підприємство, з яким він перебуває у трудових відносинах - ПрАТ « Павлоградвугілля», повинен теж нести солідарну відповідальність з первинно заявленими відповідачами, вказавши суму, яку належить стягнути з трьох відповідачів солідарно, на рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 млн. грн.
Потерпілий ОСОБА_10 суду показав, що подій того дня, коли було травмовано його та загибла його дружина він не пам`ятає. Все відбулось дуже швидко. В той день зять возив їх з дружиною до лікарні.
Просить суд суворо не карати обвинувачених.
Крім повного визнання своєї винуватості обвинуваченим, вина ОСОБА_5 також знайшла своє підтвердження і іншими доказами, дослідженими судом, належність і допустимість яких ніким не оспорена та не спростована:
-так з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події вбачається, що зіткнення двох транспортних засобів відбулось на автодорозі по вул. Гаванській в м. Дніпропетровську в продовж залізничної електроопори № 34, ДТП відбулась в світлий час доби, при температурі + 1 °С за похмурої погоди, з опадами у вигляді мряки, на вологій та брудній дорозі з асфальтно-бетонним покриттям (т. 1 а.п. 5-26);
-протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_11 , підозрюваного ОСОБА_5 його захисника - адвоката ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_6 , та фототаблицею до нього, з якого вбачається, що останні докладно та послідовно на місці розказали та показали про обставини дорожньо-транспортної пригоди (т. 1 а.п. 109-114);

-висновком судово-медичної експертизи № 80/7-Е від 26.01.2016 року про те, що смерть ОСОБА_14 наступила від сумісної травми тіла: яка супроводжувалася утворенням рвано-забійних ран голови; крововиливів у товщі м`яких покривної тканин голови та під м`які оболонки головного мозку; закритим переломом 7 шийного та 1 грудного хребців з руйнуванням їх тіл та суглобових дисків з послідуючим ушкодженням спинного мозку та хребтової артерії, ліворуч, закритими переломами 1 та 2 ребер, без ушкодження пристінкової плеври ускладнилася гострою недостатністю кровообігу, які виникли прижиттєві та виникли за деякий час до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі), якими могли бути виступаючі частини в салоні автозасобу, можливо за умов дорожньо-транспортної пригоди, у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої (т. 1 а.п. 47-51);

-висновком судово-медичної експертизи № 774 е від 26.02.2016 року про те, що потерпілому ОСОБА_10 в результаті дорожньої транспортної пригоди було заподіяно наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, відкритий перелом кісток носу, забійна рана на підборідді та кінчику носу, забійно-рвана рана правої кисті з дефектом м`яких тканин та відкритим переломом човноподібної кістки правої кисті, масивні гематоми обох гомілок у вигляді сумісної тупої травми тіла, які могли утворитись від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини в салоні автозасобу, можливо за умов дорожньо-транспортної пригоди, відносяться до середнього ступеню тяжкості , що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) ( т. 1 а.п. 105-107);

-висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 70/28-107 від 12.02.2016 року та таблицею зображень до нього, відповідно до якого рульове керування та передня підвіска автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» на момент проведення дослідження знаходяться у непрацездатному стані, що виникло внаслідок отримання елементами вище вказаних систем механічних пошкоджень, які виникли в свою чергу від аварійного навантаження на деталі та вузли кузову автомобіля, під час контакту з іншим об`єктом, тобто під час ДТП ( т. 1 а.п. 91-95);

- протоколом огляду автомобіля «Опель омега» дер. № НОМЕР_4 , в ході кого були зафіксовані механічні пошкодження автомобіля з правої сторони та в ході якого було вилучено запис з відео реєстратора даного транспортного засобу ( т. 1 а.п. 96-100);

-проглянутим в судовому засіданні відеозаписом з відео реєстратора (т. 1 а.п. 100 об`єкт №1), відповідно до якого зафіксовано механізм ДТП, крім того зафіксовано, що водій автомобіля «Opel Omega» першим робить маневр вправо, для того, щоб уникнути зіткнення з автівкою «Mitsubishi Pajero Wagon», яка з`явилась на полосі його руху;

- висновком судової експертизи механізму та обставин ДТП № 5 /10.1- 172 від 23.02.2016 року в частині, що стосується невідповідності дій водія ОСОБА_5 вимогам Правил дорожнього руху України, а саме п. 14.2 в) перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані ( т.1 а.п. 120-122).

Таким чином, аналіз належних і допустимих доказів в їх сукупності дає суду підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 та порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_14 .
В той же час державним обвинувачем вважається доведеним винуватість ОСОБА_6 , в тому, що він скоїв злочин за наступних обставин:
11.01.2016 року близько 09 години 40 хвилин ОСОБА_6 керуючи технічно справним автомобілем «Opel Omega» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить ОСОБА_17 , в якості пасажирів, в якому на задньому пасажирському сидінні знаходились ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , рухався по вул. Гаванській зі сторони вул. 20 років Перемоги в бік вул. Маршала Маліновського в м. Дніпропетровську.

У ході руху на зазначеній ділянці автодороги, водій автомобіля «Opel Omega» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, маючи об`єктивну можливість виявити на смузі свого руху автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався у зустрічному напрямку, не вжив заходів щодо зменшення швидкості та застосування своєчасного екстреного гальмування, аж до повної зупинки керованого ним автомобіля, у результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 .

Своїми діями водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5., 2.3. (б), 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.»
Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 перебуває в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_14 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: в лобній ділянці, ліворуч, дві рвано-забійні рани; на спинці носа, у нижній третині, синець, на тлі якого садно; на основі правого крила носа 2 садна; в виличній ділянці, праворуч синець; на нижній повіці правого ока, біля внутрішнього його кута синець; на верхній повіці лівого ока, біля зовнішнього його кута, синець; на внутрішній бічній поверхні правого стегна, у середній третині, синець; на внутрішній бічній поверхні правого стегна, у нижній третині, синець; на передній поверхні правої гомілки, у середній третині, синець; на передній поверхні правої гомілки, у нижній третині, синець; на передній поверхні гомілково-ступневого суглобу, праворуч, синець; на передній поверхні лівої гомілки, у верхній та середній третині, два синця; на зовнішній бічній поверхні лівої гомілки, у верхній третині, два синця; внутрішні м`які покривні тканини голови жовтувато-рожевого кольору, гладкі, блискучі; на їх внутрішній поверхні та у їх товщі м`яких покровів голови, у проекції вище описаних ран великовогнищеві крововиливи; під м`якими мозковими крововиливами крововиливи: на зовнішній бічній поверхні лобно-скроневої ділянки, ліворуч; на зовнішній бічній поверхні лобно-тім`яно-скроневої ділянки, праворуч; між 7 шийним та 1 грудним хребцями розташований перелом тіл вищезазначених хребців з руйнуванням суглобних дисків між ними та послідуючим ушкодженням спинного мозку та хребтової артерії, ліворуч; у лівій плевральній порожнині значна кількість темно-червоної рідкої крові; праворуч, закриті переломи 1 та 2 ребер, без ушкодження пристінкової плеври, у проекції між білягрудинної та середньо-ключичними лініями; крововиливи у товщі м`яких тканин у проекції переломів; крововиливи під плеврою легень, епікардом, у зв`язковому апараті селезінки, брижі; нерівномірне забарвлення внутрішніх органів; у порожнинах серця та великих судин темно-червона рідка кров.

Тілесні ушкодження виявлені при дослідженні трупа прижиттєві, виникли незадовго до настання смерті потерпілої, за умов дорожньо-транспортної пригоди, зіткнення транспортних засобів, внаслідок якого відбулось зіткнення потерпілої з частинами салону автомобіля.

Виявленні тілесні ушкодження, у своїй сукупності, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 09 год. 40 хв. на вул. Гаванській м. Дніпропетровськ.

Потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, відкритого перелому кісток носу, забійних ран на підборідді та на кінчику носа, дещо ліворуч; забійно-рваної рани правої кисті з дефектом м`яких тканин та відкритим переломом човноподібної кістки правої кисті; масивних гематом обох гомілок та забійної рани по передній поверхні лівої гомілки в середній третині, численних саден кінцівок.

Виявлені тілесні ушкодження спричинені від механічної дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, за умов дорожньо-транспортної пригоди, та за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої ступені тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я (більш, як 21 день).

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_14 та середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 .

Суд, дослідивши докази, надані органом досудового слідства, на підтвердження обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, прийшов до висновку про не доведеність його вини, виходячи з наступного.

Згідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй.

Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути віддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.При цьому неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини.

В Постанові Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» вказано, що при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК України слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм -бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
З диспозиції ч. 2 ст. 286 КК України вбачається, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки як діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками. Відсутність однієї з перелічених обов`язкових ознак виключає наявність в діях особи об`єктивної сторони, яка є одним з обов`язкових елементів складу злочину.

Так, п. 12.3 ПДР України передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 виявивши, що йому на зустріч по його смузі руху рухався автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon», водій якого швидкості руху не зменшував, для того, щоб уникнути ДТП скерував автомобіль вправо на узбіччя своєї смуги руху, тим самим звільнивши дорогу та даючи можливість водію автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» продовжити рух не лише своєю смугою для руху, а й смугою руху призначеної для руху автомобіля «Opel Omega». Про дані обставини свідчить відео з відео-регістратора, належність і допустимість якого ніким не оспорюється і не спростовується.
Тобто ОСОБА_6 здійснив всі дії, передбачені п. 12.3 ПДР задля того, щоб уникнути зіткнення та наслідків, які настали, оскільки п.12.3 Правил дорожнього руху України передбачає альтернативну можливість уникнення зіткнення транспортних засобів, як вжиття заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки, так і безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Однак ДТП сталося за обставин, які не залежали від волі водія ОСОБА_6 та які він не міг попередити.

Відповідно до висновку експерта № 5/10.1-172 від 23.02.2016 року дії водія автомобіля «Opel Omega» не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 12.3 ПДР, а невідповідність дії водія ОСОБА_6 вимогам п. 12.3 ПДР з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, бо при своєчасному застосуванні гальмування та незмінному напрямку руху автомобіля «Opel Omega» контактування ТЗ, згідно фактичного розташування місця зіткнення, не відбулось би, або автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon» завершив би маневр обгону та повернувся на раніше займану смугу, що також виключало б контактування ТЗ.
Експерт у дослідницькій частині вказує, що, оскільки водій ОСОБА_5 за вибраної ним швидкості руху автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», почав обгін автомобілів на ділянці проїзної частини дороги, яка мала обмежену оглядовість, що не дозволяло водієві виявити, що зустрічна смуга, на яку він буде виїжджати, вільна від траспортних засобів на достатній для обгону відстані та внаслідок виконання даного маневру відбулося зіткнення з автомобілем «Opel Omega», що рухався у зустрічному напрямку в межах зустрічної смуги руху, то дії саме водія ОСОБА_5 при заданому механізмові пригоди не відповідали вимогам п. 14.2 в) що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною ДТП.

Аналізуючи зазначений висновок експерта, суд приходить до таких переконань, що неможливо зробити однозначний висновок про порушення водієм ОСОБА_6 ПДР України, тому суд вважає, що ОСОБА_6 не зобов`язаний був враховувати можливість грубого порушення ПДР водієм ОСОБА_5 , а також враховуючи погодні умови (видимість, дорожнє покриття) не передбачав, не зобов`язаний і не мав можливості передбачати, що автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon» створить аварійну ситуацію на дорозі. Відповідно до п. 1.4 ПДР ОСОБА_6 вправі був розраховувати, що ОСОБА_5 знизить швидкість руху та здійснить всі можливі заходи, щоб повернутись на свою смугу руху і надасть йому можливість рухатись далі, отже даний висновок експерта не може бути прийнятий судом, як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_6 у даній ДТП, оскільки в причинному зв`язку із суспільно небезпечними наслідками, що настали перебувають лише дії водія ОСОБА_5 .
Тому, аналізуючи вищевказаний висновок автотехнічної експертизи, суд враховує положення ч. 10 ст. 101 КПК України, згідно до якої висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути мотивована у відповідній постанові, ухвалі, вироку. Згідно ж Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» із наступними змінами, при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
У п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» зазначено, що у випадках, коли передбачені ст. 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом. Аналогічну позицію висловлено у постанові Верховного суду України від 05 листопада 2015 року № 5-218кс15.

Суд ставиться критично до тверджень сторони захисту щодо недопустимості доказу протоколу проведення слідчого експерименту від 17.02.2016 року, через те, що нібито протокол не містить відомостей про особу, яка проводила цю процесуальну дію, оскільки під час судових засідань було досліджено даний протокол (т. 1 а.п. 109-114), в якому зазначено, що дану слідчу дію проводив ст. слідчий СУ ГУНП в Д/о ОСОБА_18 , мається його підпис (т. 1 а.п. 113). Твердження сторони захисту щодо невідповідності погодних умов, стану дорожнього покриття, не знайшли свого підтвердження під час судових засідань. Суттєвих розбіжностей між вихідними даними, на яких грунтується висновок судового експерта, судом не встановлено. Крім того, суд обмежений у праві збору доказів вини обвинуваченого за власною ініціативою та, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, розглянути кримінальну справу і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.
Таким чином, дослідивши докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_6 , не доведено.
Інших доказів, які б вказували на наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, прокурор не представив.
Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

У відповідності до положень ст. 129 Конституції України забезпечення доведеності вини належить до основних засад судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, суд ухвалює виправдувальний вирок, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про необхідність постановлення відносно ОСОБА_6 виправдувального вироку.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд згідно з вимогами ст. 12 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т. 1 а.п. 130) по місцю проживання характеризується задовільно (т. 1 а.п. 128), за місцем роботи характеризується позитивно (т. 1 а.п. 133), має на утриманні сина ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є інвалідом 3 групи.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд вказує повне визнання ним своєї винуватості, щире каяття, вжиття заходів для часткового відшкодування матеріальної шкоди потерпілим під час досудового розслідування.
Обставин, які обтяжують відповідно до ст. 67 КК України покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , в ході судового розгляду не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо.

Приймаючи наявність обставин, які пом`якшують покарання, враховуючи ставлення самого обвинуваченого до вчиненого злочину, думку потерпілих, суд приходить до висновку про те, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і знаходить необхідним звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням згідно ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України та з застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування траспортними засобами.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд враховує положення ст. 129 КПК України та бере до уваги доведеність підстав та розміру заявленого цивільного позову.

Так, цивільним позивачем ОСОБА_11 (з урахуванням уточнень) було заявлено позов про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, до обвинуваченого ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Сервіс» та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», у своїх позовних вимогах просить стягнути солідарно з відповідачів 1000000 (один мільйон) гривень (т. 3 а.п. 90-125).

Крім того у кримінальному провадженні за клопотанням представника співвідповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було залучено у якості співвідповідача ПАТ «Страхова компанія «Уніка», оскільки між ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» та ТОВ «ДТЕК Сервіс» було укладено генеральний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засібоів № 011095/4430/0000019 від 19 лютого 2015 року, а саме серез інших транспортних засобів був застрахований і «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Вирішуючи цивільний позов в межах заявлених вимог та підстав, наведених у позовній заяві, суд виходить з того, що у судовому засіданні на підставі зібраних доказів установлено, що порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням 11.01.2016 року близько 09 год. 40 хв. дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що з необережної дії водія ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_11 безумовно була заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, однак на думку суду потерпілою було заявлено позов до двох неналежних відповідачів. Стосовно стягнення моральної шкоди з ТОВ «ДТЕК Сервіс» та обвинуваченого ОСОБА_5 , суд відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі.

Відмовляючи потерпілій ОСОБА_11 в частині стягнення моральної шкоди з ТОВ «ДТЕК Сервіс» та обвинуваченого ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтями 27, 31, 33 ЦПК України право визначати відповідача у справі та проводити його заміну або залучення у якості співвідповідача належить виключно позивачеві.

В силу ст.ст. 10,11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов?язків.
Отже враховуючи те, що ОСОБА_5 не перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДТЕК Сервіс» (т. 3 а.п. 164), а транспортний засіб «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 з 31.12.2015 року знаходиться в оренді ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджується укладеним між ТОВ «ДТЕК СЕВІС» та ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» договором № 226-ПУ-ПА від 14.12.2015 року та актом передачі даного транспортного засобу від 31.12.2015 року, а водій ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», про що свідчить запис в трудовій книжці останнього (т. 3 а.п. 180-181), окрім того прямував за подорожнім листом службового легкового автомобіля (т. 3 а.п. 66-57), суд дійшов висновку, що обов`язок по відшкодуванню заподіяної потерпілій моральної шкоди має нести саме ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».
Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За змістом п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами й доповненнями) - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Також суд не може погодитись з посиланнями співвідповідача ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на те, що відшкодувати шкоду повинна страхова компанія ПрАТ СК «УНІКА», оскільки транспортний засіб був забезпечений відповідним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виходячи з наступного.
Статтями 27, 31, 33 ЦПК України право визначати відповідача у справі та проводити його заміну або залучення у якості співвідповідача належить виключно позивачеві.
З огляду на положення ст. 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1169 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоди. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник), даної позиції притримується Верховний Суд України (постанова від 20 січня 2016 року справа № 6-2808 цс 15).
Оскільки сама потерпіла не заявила позовні вимоги до страхової компанії ПрАТ СК «УНІКА», суд позбавлений права самостійно стягувати кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди зі страхової компанії.
З урахуванням характеру і тривалості страждань, які потерпіла відчуває у зв`язку із загибеллю матері, змінами у звичайному укладі життя у зв`язку із вимушеним доглядом за батьком, який отримав тілесні ушкодження, керуючись принципами розумності, зваженості і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь потерпілої моральну шкоду у розмірі 400000 грн.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь експертної установи документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 : не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдати за даним обвинуваченням у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Цивільний позов ОСОБА_11 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, 76, ) на користь ОСОБА_11 400000 (чотириста тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру (УДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, № рахунку: 0004, МФО: 805012, ) витрати за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу №70/28-107 від 12.02.2016 року у розмірі 491 грн. 04 коп., та витрати за проведення судової експертизи механізму та обставин ДТП № 5/10.1-172 від 23.02.2016 року у розмірі 491 грн. 04 коп.

Речові докази по справі:

Автомобіль Opel Omega реєстраційний номер НОМЕР_3 повернути власнику ОСОБА_17 ; цифровий носій чорного кольору Micro SD об`ємом 2Гб залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1