Справа № 1-в/243/129/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2017 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

При секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника засудженого ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні у залі суду міста Слов`янська заяву захисника засудженого ОСОБА_5 - ОСОБА_4 про звільнення від покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Донецької області від 21.05.2013 року, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2016 року до Слов`янського міськрайонного суду звернулася захисник засудженого ОСОБА_5 - ОСОБА_4 про звільнення останнього від покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Донецької області від 21.05.2013 року у виді штрафу у розмірі 170 000,00 грн. В обґрунтування зазначила, що вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29.12.2012 року та вироком апеляційного суду Донецької області від 21.05.2013 року ОСОБА_5 був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною 1 статті 203-2 КК України та йому було призначене покарання у виді штрафу. Вказані вироки були залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 30.01.2014 року. Вирок суду не був виконаний ОСОБА_5 до теперішнього часу, а 30.01.2016 року сплив строк виконання вироку суду, при цьому лише несплата засудженим ОСОБА_5 штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про ухилення його від відбування покарання. Вказала, що ОСОБА_5 не був засуджений за скоєння інших злочинів та відповідно до ст. 80 КК України є підстави вважати, що строк виконання засудженим вироку закінчився. Враховуючи вищевикладене просить суд звільнити ОСОБА_5 від покарання, призначеного йому вироком Апеляційного суду Донецької області від 21.05.2013 року у виді штрафу в розмірі 170 000,00 грн.

В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_4 просила звільнити ОСОБА_5 від покарання у зв`язку з закінченням строку виконання обвинувального вироку, пояснення надала аналогічні викладеним у заяві.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловив думку про те, що заява задоволенню не підлягає, оскільки засудженому було відомо про існування штрафу, однак він добровільно його не сплатив. 22.05.2015 року за фактом невиконання вироку було розпочате кримінальне провадження №0001308 за ч. 1 ст. 382 КК України. 27.05.2016 року слідчим СВ Слов`янського ВП ГУ Національної поліції в Донецькій області, кримінальне правопорушення перекваліфіковане з ч. 1 ст. 382 КК України на ч.1 ст. 389 КК України. Вважає, що в діях засудженого наявний склад кримінального правопорушення, а тому заява задоволенню не підлягає.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши всі обставини справи, приходить до обґрунтованого переконання, що заяву захисника ОСОБА_4 необхідно задовольнити у зв`язку з її законністю та обґрунтованістю.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Слов`янського міськрайонного суду від 29.12.2012 року ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, до покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією грального обладнання.

Вироком апеляційного суду Донецької області від 21.05.2013 року вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29.12.2012 року в частині призначеного обвинуваченим покарання скасовано. ОСОБА_6 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 170 000 грн. з конфіскацією грального обладнання. В іншій частині вирок залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.01.2014 року вирок Апеляційного суду Донецької області від 21.05.2013 року залишений без змін.

Згідно довідки, наданої Слов`янським відділом поліції ГУНП в Донецькій області, станом на 10.03.2017 року ОСОБА_5 нових злочинів не вчиняв.

Станом на час розгляду дійсної справи штраф засудженим ОСОБА_5 не сплачений навіть частково.

Кримінальне законодавство встановлює правило, згідно з яким звільненню від відбування покарання підлягають особи, відносно яких строки давності виконання обвинувального вироку закінчилися. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано зокрема в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Стаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, частиною третьою статті 80 КК передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У частині четвертій статті 80 КК також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування статті 80 КК передбачає дослідження та встановлення судом трьох умов інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку:

- закінчення зазначених у ст. 80 КК України строків;

- неухилення засудженого від відбування покарання;

- невчинення протягом встановлених ч.ч.1 та 3 ст. 80 КК України строків нового середньої тяжкості, тяжкого, або особливо тяжкого злочину.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Як достовірно встановлено у судовому засіданні, вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29.12.2012 року та вирок апеляційного суду Донецької області від 21.05.2013 року набули законної сили 30.01.2014 року.

За період часу з 29.12.2012 року засуджений ОСОБА_5 нового злочину не вчинив.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченого ухилення від виконання вироку суду, суд виходив з наступного.

Главою 5 КВК України передбачено порядок виконання кримінального покарання у виді штрафу. Статтею 26 КВК України передбачається порядок заміни штрафу у разі його несплати.

Наведеним нормам КВК відповідають норми КК України, де статтею 53 КК України передбачається поняття штрафу та підстави його заміни на інший вид покарання, а статтею 389 КК України передбачаються наслідки ухилення від виконання покарання у виді штрафу.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, слід дійти до висновку, що несплата штрафу та ухилення від сплати штрафу не тотожні поняття і тягнуть за собою різні наслідки. З метою виконання вироку суду та невідворотності покарання за вчинення кримінального правопорушення законодавцем передбачено, що у разі неможливості сплатити штраф з певних об`єктивних причин, штраф повинен бути замінений на інше покарання. Ухилення від відбування покарання є дії засудженого, спрямовані на те, щоб уникнути приведення обвинувального вироку у виконання, зокрема виїзд з місця проживання, перехід на нелегальне становище, приховання доходів тощо. А за змістом ст. 389 КК України ухилення від виконання покарання у виді штрафу супроводжується прямим умислом, утворює склад злочину та тягне кримінальну відповідальність. Сюди не відносяться випадки, коли вирок не був виконаний з незалежних від засудженого причин (неналежне виконання своїх обов`язків працівниками державних органів, зміна чинного законодавства щодо визначення компетентних органів, які повинні виконувати покарання тощо).

Як вбачається із матеріалів кримінальної справи, ОСОБА_5 , в порядку виконання вироку суду, було направлено пропозицію про сплату штрафу та роз`яснено наслідки несплати штрафу. Також в порядку виконання вироку суду були направлені листи начальнику ВДВС Слов`янського МУЮ. Судом направлялися чисельні нагадування прокурору Слов`янської міжрайонної прокуратури про те, що вирок суду не виконано та штраф несплачений.

Суду не надано доказів того, що компетентними органами по виконанню покарання у виді штрафу вживалися заходи щодо з`ясування підстав з яких засуджений не сплачував штраф (чи не міг засуджений сплатити штраф з об`єктивних причин, чи в його діях був прямий умисел на несплату штрафу). З огляду на викладене, з врахуванням того, що сама по собі несплата штрафу не свідчить про ухилення від виконання вироку, суду не надано достовірних доказів того, що обвинувачений ухилявся від сплати штрафу, отже висновки суду з цього приводу не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, враховуючи ту обставину, що засуджений за період з 29.12.2012 року жодного злочину не вчинив, факт ухилення від виконання вироку у суді не доведено, суд вважає, що строки виконання вироку, визначені ст. 80 КК України, закінчилися.

Існування в Кримінальному кодексі України звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання покарання за вироком суду обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що не вчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

Щодо доводів прокурора з приводу того, що свідченням ухилення ОСОБА_5 від виконання призначеного судом покарання є внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 389 КК України, яка передбачає відповідальність за ухилення від сплати штрафу, не заслуговують на увагу суду.

Так, ЄРДР у сучасній правовій системі визнається формою накопичення даних про облік кримінальних правопорушень, осіб, які їх учинили, прийнятих рішень під час досудового розслідування, результатів судового провадження, саме внесення даних до ЄРДР є необхідною передумовою початку досудового розслідування. Занесення даних до Реєстру дає право і водночас зобов`язує слідчого, прокурора проводити досудове розслідування в повному обсязі. Однак, кримінальне провадження №0001308 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України до тепер перебуває на досудовому слідстві, що дає суду підстави вважати, що виконання мети кримінального провадження не забезпечене.

В той же час суд зазначає, що редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання. Тобто, лише внесення відповідних відомостей до ЄРДР не може слугувати доказом ухиленні від відбування покарання.

Крім того несплата засудженим суми штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про ухилення його від відбування цього покарання.

Отже, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про ухилення ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком, а відтак - підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК.

З врахуванням викладеного, на думку суду є всі законні підстави для задоволення заяви захисника засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

На підставі викладеного, керуючись 53, п. 1 ч. 1 ст. 80 Кримінального кодексу України, ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 26 КВК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Заяву захисника засудженого ОСОБА_5 - ОСОБА_4 про звільнення від покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Донецької області від 21.05.2013 року задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_5 від покарання, призначеного на підставі вироку Апеляційного суду Донецької області від 21.05.2013 року у виді штрафу у розмірі 170 000 (сто сімнадцять тисяч) грн.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд протягом семи суток з дня її проголошення.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1