Справа №585/3176/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/872/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 серпня 2016 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дзержинськ, Донецької області, засудженому вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 15 квітня 2016 року за ч.1 ст.121, ст.71 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі,

відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИЛА:
До Роменського міськрайонного суду Сумської області із клопотанням про умовно дострокове звільнення від відбування покарання звернувся засуджений ОСОБА_7 .

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 серпня 2016 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішення суду, засуджений ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його клопотання.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги засуджений ОСОБА_7 посилається на те, що після прибуття до Роменської виправної колонії (№56) він відразу працевлаштувався двірником та працює по теперішній час, режим відбування покарання не порушував, має три заохочення. Крім того, засуджений вважає, що відмова адміністрації виправної колонії у внесенні подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є незаконною, оскільки не взято до уваги те, що він має незадовільний стан здоров`я, а адміністрацією безпідставно було зроблено висновок про те, що він не визнає своєї вини та вважає, що призначене йому покарання є занадто суворим. Звертає увагу на те, що вирок суду від 15 квітня 2016 року відносно нього в апеляційному порядку не оскаржував, намагаючись зменшити час свого перебування у слідчому ізоляторі. При цьому, зауважує, що незаконно перебуває у РВК -56 м. Ромни, оскільки, на його думку, відсутні правові підстави для його направлення відбувати покарання до колонії з максимальним рівнем безпеки.

Окрім іншого, засуджений ОСОБА_7 посилається на те, що під час судового розгляду у режимі відеоконференції його образила висловлена майором внутрішньої служби ОСОБА_9 , думка про те, що після умовно-дострокового звільнення він має на меті повернутись до м. Торецьк (Дзержинськ) Донецької області, де раніше мешкав, та може стати до лав банд-формувань.

Також, засуджений ОСОБА_7 посилається на відсутність у матеріалах його особової справи виконавчого листа за цивільним позовом та вказує на те, що йому не було вручено перед судовим засіданням пам`ятку про його права.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті ухвали суду та поданої апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги засудженого, думку прокурора про законність ухвали суду та відмову у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.81 КК України, якщо засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, то він після фактичного відбуття не менше двох третин строку призначеного судом покарання може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і його ставлення до праці за весь час відбування покарання.

При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду у тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 15 квітня 2016 року ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.121, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Даним вироком ОСОБА_7 зарахований строк його попереднього ув`язнення з 24 березня 2013 року по 28 серпня 2013 року та з 10 червня 2014 року до 15 квітня 2016 року за правилами ч.5 ст.72 КК України.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 липня 2016 року, у строк призначеного засудженому ОСОБА_7 покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з 16 квітня 2016 року по 15 травня 2016 року за правилами ч.5 ст.72 КК України.

На час розгляду справи засуджений фактично відбув 2/3 строку покарання.

До 24 червня 2016 року ОСОБА_7 відбував покарання в Жданівській виправній колонії Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області, після чого був переведений для відбування покарання до Роменської виправної колонії (№56 ).

Висновки суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення, підтверджуються матеріалами особової справи 78-П-16, з яких убачається, що крім засудження вироком Дзержинського районного суду Донецької області від 15 квітня 2016 року, він раніше чотири рази засуджувався за вчинення умисних тяжких злочинів, з попереднього місця відбування покарання характеризується посередньо, мав три заохочення і чотири стягнення, станом на 25 серпня 2016 року призначене йому покарання відбував в Роменській виправній колонії №56 всього лише протягом двох місяців і за цей період був працевлаштований двірником житлової зони, до праці ставився задовільно, у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених участі не приймав, до заходів, що сприяють ставленню засуджених на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності, відносився байдуже, потребував контролю за його поведінкою.

Не спростовують законність оскаржуваної ухвали суду доводи апеляційної скарги засудженого про особливості характеристики його особи майором внутрішньої служби ОСОБА_9 , оскільки за змістом мотивувальної частини постановленої судом ухвали відсутнє посилання саме на такі особливості.

В ході прослуховування носія технічної інформації, на якому зафіксований перебіг судового засідання 15 серпня 2016 року, вбачається, що суд першої інстанції роз`яснив засудженому ОСОБА_7 зміст його процесуальних прав, передбачених КПК України, з`ясував, чи зрозумілі вони йому, захист інтересів засудженого ОСОБА_7 здійснював адвокат ОСОБА_8 , а тому доводи апелянта про не вручення пам`ятки про права та обов`язки жодним чином не порушило право засудженого на захист та не є беззаперечною підставою для скасування рішення суду.

Безпідставними, на переконання колегії суддів, є твердження ОСОБА_7 про неможливість відшкодування витрат, встановлених вироком суду, за відсутності виконавчого листа, оскільки головною умовою прийняття судом першої інстанції вказаного рішення стало саме те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення.

З огляду на те, що питання про направлення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі до колонії з певним рівнем безпеки вирішується відповідно до Інструкції про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 08 лютого 2012 року №222/5, місцевий суд цілком обґрунтовано відмовив засудженому ОСОБА_7 у задоволенні його заяви про незаконне направлення для відбування покарання до колонії з максимальним рівнем безпеки.

Таким чином, підстави для задоволення апеляції засудженого по справі відсутні, оскільки рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав.

За таких обставин, ухвала Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 серпня 2016 року, є обґрунтованою та відповідає вимогам КПК України, підстав для її скасування, як про це поставлено питання в апеляційній скарзі засудженого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 серпня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно - дострокове звільнення його від відбування покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4