Провадження 11-кп/792/157/17
Справа № 676/3316/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 22 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Геологічне Середньоканського району Магаданської області, Російської Федерації, українця, із середньою освітою, пенсіонера, жителя АДРЕСА_1 , не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1700 (тисячу сімсот ) гривень, які становлять 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 задоволено.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду, спричинену кримінальним правопорушенням на суму 10 000 (десять тисяч) гривень.
За вироком суду, ОСОБА_7 11 червня 2016 року о 16 год. 30 хв. в м.Кам`янці-Подільському Хмельницької області, по проспекту Грушевського, 29, біля зупинки, що неподалік від стадіону імені Тонкочеєва, на ґрунті довготривалих неприязних відносин з потерпілою, умисно, наніс ОСОБА_10 три удари кулаками рук в ліву частину голови, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та тілесне ушкодження у вигляді садини на задній поверхні нижньої третини лівої вушної раковини, яке за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження. Далі, за вказаних обставин, ОСОБА_10 від отриманих ударів пригнулася, а ОСОБА_7 , правою ногою наніс один удар в область лівого коліна потерпілої, чим спричинив ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді синяка на передній поверхні лівого колінного суглобу, яке за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 виправдати.

Вказує, що суд поверхнево розглянув справу, дав неправильну оцінку доказам, деякі докази проігнорував, внаслідок чого ухвалив вирок, що суперечить дійсним обставинам справи.
Зазначає, що висновок експертизи № 356 від 13.06.2016 року є таким, що не відповідає дійсності, оскільки, ушкодження здоров`я ОСОБА_10 могли виникнути як до, так і після конфлікту з ОСОБА_7 , а тому цей доказ є недопустимим.
В запереченні на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_10 просить вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що доводи апелянта про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який вважає вирок законним і обгрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заподіянні потерпілій умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя, за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, відповідають фактичним обставинам справи і є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги захисту про відсутність достовірних доказів на підтвердження обвинувачення ОСОБА_7 , неналежну оцінку судом доказів і необґрунтоване, у зв`язку з цим, його засудження спростовуються матеріалами кримінального провадження і є безпідставними.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції та під час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді підтвердив, що з потерпілою ОСОБА_10 перебуває в довготривалих неприязних відносинах. За його показаннями 11 червня 2016 року він вимагав у потерпілої повернути йому документи, при цьому взяв її за комір. Тілесних ушкоджень їй не наносив, припускає, що такі могли утворитись у неї до або після конфлікту.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не погодився з його доводами про непричетність до заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, оскільки його вина підтверджується дослідженими судом доказами.

За показаннями потерпілої ОСОБА_10 між нею та обвинуваченим існують неприязні відносини. У зазначений день та час, коли вона відпочивала на лавці, по проспекту Грушевського, в м.Кам`янці-Подільському, до неї підійшов ОСОБА_7 та став бити її кулаками в голову і ногами у її ноги. Побачивши, що їй на допомогу біжить студент, обвинувачений сів на велосипед та поїхав.
Зазначені обставини потерпіла підтвердила під час проведення з її участю слідчого експерименту(т.2а.с.21-25) .

Ці показання потерпілої узгоджуються з даними:

- висновку експерта №356 від 13 червня 2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови, по степені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Садина на задній поверхні нижньої третини лівої вушної раковини могла утворитися внаслідок дії тупого твердого предмету з ребристою травмуючою поверхнею. Синяк на передній поверхні лівого колінного суглобу міг утворитися внаслідок удару тупим твердим предметом.(т.2 а.с.16-17).

Згідно з показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вони були очевидцями того, як обвинувачений жорстоко бив потерпілу кулаками по голові та копав по ногах. Крім того свідок ОСОБА_12 підтвердив, що від ударів ОСОБА_10 присіла, тому побіг їй на допомогу, допоміг добратись додому, коли викликали поліцію, підтвердив обставини побиття.

Суд обґрунтовано взяв до уваги ці докази, так як будь-яких підстав вважати їх недостовірними немає.

З урахуванням викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 діяння, яке за своїми ознаками утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, оскільки характер, локалізація, час утворення тілесних ушкоджень в потерпілої ОСОБА_10 відповідають її показанням та фактичним обставинам кримінального провадження.

Тому кваліфікація злочинних дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, є правильною.

Колегія суддів вважає за необхідне спростувати твердження сторони захисту про недопустимість частини доказів, що покладені в основу обвинувачення, оскільки матеріали кримінального провадження та процедура їх збирання відповідають вимогам ст. 84-86 КК України

Свідчення свідка ОСОБА_13 , яка є сестрою обвинуваченого, про погані стосунки з потерпілою, не спростовують, досліджених у суді доказів та не свідчать про невинність обвинуваченого.

Посилання апеляційної скарги на можливість отримання потерпілою тілесних ушкоджень, як до, так і після конфлікту з ОСОБА_7 , не знайшли свого підтвердження ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, оскільки з висновку експерта №356 від 13 червня 2016 року вбачається, що всі тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_10 могли утворитися біля 1-2 діб тому назад, від моменту проведення судово-медичної експертизи.

Вказаний висновок судово-медичної експертизи є послідовним, не містить суперечностей та повністю відповідає вимогам ст. ст.101,102,242 КПК України, експерт, який його складав був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого злочину, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду, в цій частині, відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції досліджені всі фактичні обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту про однобічність відтворення у вироці показань свідків, не усунення суперечностей, та не надання належної правової оцінки показанням свідків, які вони давали на користь ОСОБА_7 , а також про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є надуманими.

Показання потерпілої та свідків, на які посилається у вироку суд, як на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні цього злочину, у колегії суддів не викликають сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою та висновком судово-медичної експертизи і в сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_7 , у вчиненні вказаних дій.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, ні обвинуваченим, ні його захисником, не надано.

Необхідним та достатнім є і призначене обвинуваченому покарання.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції взяв до уваги дані про особу ОСОБА_7 , його позитивну характеристику, пенсійний вік і обґрунтовано прийшов до висновку, що до обвинуваченого слід застосувати покарання у виді штрафу, у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.125 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, наявності обставин, що обтяжують покарання-вчинення злочини щодо особи похилого віку, відсутності обставин, що пом`якшують покарання, враховуючи позицію потерпілої про необхідність призначення суворого покарання для обвинуваченого.

В той же час, твердження захисту про неправильне вирішення цивільного позову, частково, заслуговує на увагу.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

З матеріалів провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_13 подала позовну заяву про стягнення з ОСОБА_7 , на її користь, на відшкодування моральної шкоди -10000грн.

Однак суд, в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, належним чином не навів підстави для задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з цивільного відповідача, саме в такому розмірі, як про це просила потерпіла-цивільний позивач.

У відповідності до п.3 ст.23 ЦПК України, роз`яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Проте місцевий суд вказаних вимог закону не дотримався.

Судом встановлено, що потерпіла зазнала психологічної і фізичної травми від злочину, проте не визначено тривалості втрати нею нормальних життєвих стосунків та зусиль для відновлення попереднього психологічного стану.

Виходячи з характеру вчинених ОСОБА_7 , щодо ОСОБА_13 , діянь, що призвели до заподіяння їй умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне вирок місцевого суду, в частині відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_13 , змінити із зменшенням розміру морального відшкодування до 7000 грн., яких буде достатньо для моральної компенсації потерпілій завданих їй моральних страждань від злочину.

Така грошова сума, на думку колегії суддів, є виваженою та справедливою, як стосовно потерпілої, так і обвинуваченого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 408 КПК України однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є необхідність зменшення сум, які підлягають стягненню.

Керуючись п.2 ч.1 ст.407 , п.3 ч.1 ст.408, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 22 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 , в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди, змінити.
Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 до 7 тисяч гривень.
В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2