Дата документу Справа № 335/1298/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/710/17
Єдиний унікальний № 335/1298/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 187 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000058 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, маючого вищу освіту, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч.3 ст. 187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою процесуального прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі процесуальний прокурор не обговорюючи питання винуватості чи невинуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, вказану ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя вважаю незаконною та необґрунтованою.

Відповідно до указаної ухвали причиною для повернення даного обвинувального акту, на думку суду, є те що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_9 відсутнє належне формулювання обвинувачення, та не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. При цьому, у вказаному акті не зазначені всі елементи інкримінованого ОСОБА_10 правопорушення.

Крім того відповідно до ухвали зазначено, що правова кваліфікація інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України, є неконкретизованою та не узгоджується з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення та з формулюванням обвинувачення.

Вважає, викладені обставини необґрунтованими та такими, що не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Вважає, судом першої інстанції порушено вимоги кримінального процесуального закону, оскільки відповідно до вимог п. З ч. З ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору лише у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду, зокрема, якщо він містить положення, що суперечать одне одному, містить недопустиму натуралізацію опису злочину, не підписаний слідчим (крім випадків, коли прокурор склав його самостійно) чи не затверджений прокурором та у випадку, коли до нього не долучено передбачені законом додатки.

За таких обставин суд прийняв рішення про повернення прокурору обвинувального акта відносно обвинуваченого з формальних підстав, відповідно, дана обставина є підставою для визнання ухвали суду першої інстанції незаконною та її скасування.

Безпідставними є твердження суду про те, що обвинувальний акт, який надійшов до суду у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 , суперечить вимогам закону, оскільки відсутнє належне формулювання обвинувачення та не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Так, в обвинувальному акті у кримінальному провадженні викладені фактичні обставини справи, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація дій обвинуваченого. При цьому суд, констатувавши факт невідповідності фактичних обставин справи формулюванню обвинувачення, не вказав, в чому ця невідповідність міститься, а з матеріалів справи вбачається, що виклад фактичних обставин справи відповідає формулюванню обвинувачення та правовій кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , і містить посилання на обставини, що у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, зокрема, події злочину, форми вини, мотиву та мети вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, суд на стадії підготовчого засідання вдався до оцінки кваліфікації дій обвинуваченого та доказів. Вважає, що вказані питання досліджуються лише під час судового розгляду вивчаючи та надаючи оцінку зібраних на стадії досудового розслідування доказів, оскільки, суд на стадії підготовчого засідання не має права вдаватися до оцінки кваліфікації дій обвинуваченого та доказів, що не передбачено ст. 314 КПК України на цій стадії кримінального провадження.

З аналогічних підстав ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.06.2013 було змінено ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 08.05.2013 року про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Підставою для скасування ухвал суду про повернення обвинувального акту та призначення нового розгляду в суді першої інстанції стало порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону. Так, судом визнавалися обвинувальні акти такими, що не відповідають вимогам КПК України, оскільки останні не містили відомостей, що не передбачені ст. 291 КПК України та надавалася оцінка кваліфікації дій обвинуваченого та доказам, що не передбачено на вказаній стадії кримінального процесу

Крім того згідно з даною ухвалою колегія суддів вважає, що прокурором ОСОБА_12 під час досудового слідства було порушено право обвинуваченого на захист, оскільки викладене обвинувачення начебто є не коректним та викладено у суперечливій формі.

Водночас під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник підтримали позицію прокурора ОСОБА_12 щодо призначення даного кримінального провадження до судового розгляду по суті, тобто саме за тим обвинуваченням, яке інкриміновано ОСОБА_10 під час досудового розгляду та викладено у обвинувальному акті, аналогічну думку висловили потерпілі.

Враховуючи викладене, вважає, що зазначені судом обставини щодо повернення обвинувального акту прокурору є надуманими, не ґрунтуються на законі, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2017 про повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_9 прокурору Запорізької місцевої прокуратури №2 - скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

Просить ухвалу суду скасувати, призначити нове підготовче судове засідання у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги;обвинуваченого, захисника та прокурора, які не підтримали апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга процесуального прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.186, ч.3 ст. 187 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000058 від 06.01.2017 року, повернуто прокурору, яку такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Згідно зі змістом судового рішення, 01.02.2017 року в провадження Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з Запорізької місцевої прокуратури № 2 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000058 відносно ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України.

У підготовчому судовому прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Під час підготовчого судового засідання було встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000058 стосовно ОСОБА_6 складено з порушенням положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме відсутній виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, тобто у обвинувальному акті відсутні фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186 та ч. 3 ст. 187 КК України.

Правова кваліфікація інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних правопорушень -злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186 та ч. 3 ст. 187 КК України, є неконкретизованою та не узгоджується з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення - злочину та формулюванням обвинувачення.

Так, згідно обвинувального акту злочини вчинені ОСОБА_14 05.01.2017 року о 12 годині та 06.01.2017 року о 13 годині 50 хвилин, кваліфіковано за ч. З ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у інше приміщення, а злочин вчинений 06.01.2017 року о 13 годині І 50 хвилин, ще й за ознаками „повторності". Крім того, злочин вчинений ОСОБА_14 І 03.01.2017 року, кваліфіковано за ч. З ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у інше приміщення.

Разом з цим, із тексту викладеного обвинувачення є незрозумілим, яким чином погрожував ОСОБА_13 потерпілим, у інкримінованих йому злочинах за ч. 3 ст. 187 КК України, та яке саме насильство погрожував застосувати до потерпілих, що було небезпечним для їх здоров`я.

Разом з цим, в обвинувальному акті не зазначено спосіб та механізм потрапляння обвинуваченого у приміщення магазинів, однак дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ознакою „проникнення у інше приміщення", як за інкримінованим злочином по ч. З ст. 186, так і по ч. З ст. 187 КК України.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_9 за вчинення злочину по ч. З ст. 187 КК України за ознакою „повторності" слідчий та прокурор не звернули увагу, на те, що диспозиції ч.ч. 1-3 ст. 187 КК України не передбачає такої кваліфікуючої ознаки вчинення злочину як „повторність", натомість у ч. 2 ст. 187 КК України міститься посилання на ознаку злочину як „вчинення злочину особою, яка раніше вчинила розбій".

Також, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення вчиненого 06.01.2017 року, передбаченого ч. З ст. 187 КК України, в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не наведено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та не наведено формулювання обвинувачення, не зазначено кваліфікуючих ознак інкримінуємого обвинуваченому кримінального правопорушення. Крім того, в обвинувальному акті не зазначено час вчинення ОСОБА_14 злочину 03.01.2017 року.

Викладене вказує на те, що обвинувачення викладено у неконкретній та суперечливій формі, чим порушуються права обвинуваченого на справедливий судовий розгляд в аспекті забезпечення йому права на захист. Враховуючи встановлені обставини в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність повернення обвинувального акта в кримінальному провадженні № 0000058 стосовно ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186 та ч. 3 ст. 187 КК України прокурору у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам КПК України.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги виходить з наступного.

Згідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті має, зокрема міститься виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Як вбачається з обвинувального акту,

- по епізоду від 05.01.2017 року, у ньому відсутнє зазначення способу вчинення кримінального правопорушення, а саме механізму нападу, поєднаного з насильством (фізичного чи психічного) на потерпілу, при цьому ці дії підозрюваного ОСОБА_9 , не описані взагалі. Відсутність визначення конкретного способу скоєння кримінального правопорушення, а саме механізму нападу, тобто обов`язкових елементів складу інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення порушує право останнього на захист;

- по епізоду від 06.01.2017 року, кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_9 за вчинення злочину по ч. 3 ст. 187 КК України за ознакою „повторності" слідчий та прокурор не звернули увагу, на те, що диспозиції ч.ч. 1-3 ст. 187 КК України не передбачає такої кваліфікуючої ознаки вчинення злочину як „повторність", натомість у ч. 2 ст. 187 КК України міститься посилання на ознаку злочину як „вчинення злочину особою, яка раніше вчинила розбій". Крім того, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення не наведено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та не наведено формулювання обвинувачення, не зазначено кваліфікуючих ознак інкримінуємого обвинуваченому кримінального правопорушення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Колегія суддів залишає обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, тяжкості обвинувачення та даних про його особу, і вважає необхідним продовжити останньому строк дії цього запобіжного заходу на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу процесуального прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2017 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 19 червня 2017 року.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: