АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/900/17 Справа № 183/1973/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000292 за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року, ухвалений стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кільчень Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-08.07.2014 р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 70 КК України до обмеження волі строком 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки;

-24.12.2015 р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.12.2015 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.

Стягнуто судові витрати та вирішено долю речових доказів.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 31 січня 2015 року близько 14 години 05 хвилин, знаходячись поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинену хвіртку вказаного домоволодіння зайшов на його територію, після чого шляхом пошкодження навісного замку вхідних дверей проник до будинку на території вищевказаного домоволодіння, звідки таємно викрав ДВД - програвач марки «LG» моделі «DV 654X» вартістю 238 гривень 68 копійок, та телевізор «West» моделі CF2115S вартістю 713 гривень 40 копійок, які належать ОСОБА_9 . Після цього ОСОБА_7 з викраденим майном з місця скоєння злочину втік, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 952 гривні 08 копійок.

Також, 10 жовтня 2015 року близько 12 години 05 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов на територію вказаного домоволодіння, де шляхом пошкодження запірного пристрою вхідних дверей проник до будинку на території вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_10 , а саме:

-5 фарфорових тарілок, загальною вартістю 94 грн. 50 коп., з розрахунку 18 грн. 90 коп. за 1 шт.;

-5 стаканів скляних, загальною вартістю 38 грн. 50 коп., з розрахунку 7 грн. 70 коп. за 1 шт.;

-каструлю, вартістю 56 грн. 00 коп.;

-емальовану миску, вартістю 20 грн. 00 коп.;

-ніж металевий, вартістю 70 грн. 00 коп.;

-пилосос «Ракета», вартістю 20 грн. 00 коп.;

-чайник «Zanussi», вартістю 261 грн. 10 коп.

Після чого ОСОБА_7 з місця скоєння злочину з викраденим майном втік, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 560 гривень 10 копійок.

Крім того, 20 жовтня 2015 року близько 07 години 45 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинену хвіртку зайшов на територію вказаного домоволодіння, де шляхом пошкодження вхідних дверей проник до будинку на території вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_11 , а саме:

-ноутбук «HP Pavilion 1129» вартістю 8242 грн. 20 коп.;

-сумку «ENTRY VALUE CARRYING» вартістю 250 грн. 64 коп.;

-мишку «Logitech M310» вартістю 153 грн. 00 коп.;

-сережки дитячі із золота 585 проби вагою 0,92 г вартістю 830 грн. 30 коп.;

-мобільний телефон «Nokia Х2-00» вартістю 883 грн. 80 коп.;

-каблучку із золота 585 проби вагою 1,38 г вартістю 1304 грн. 10 коп.;

- грошові кошти в сумі 6000 грн.

Після чого ОСОБА_7 з місця скоєння злочину з викраденим майном втік, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 17 664 гривень 04 копійки.

Умисні дії ОСОБА_7 за вказаними епізодами кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурором подана апеляційна скарга, в якій просить вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.03.2017 року скасувати в частині призначення покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.12.2015 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. в іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не оспорюючи кваліфікацію дій та обґрунтованість засудження ОСОБА_12 , вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що згідно з вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.12.2015 року ОСОБА_12 засуджено за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, що не враховано судом першої інстанції при постановленні вироку.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, позицію обвинуваченого, який поклався на розсуд суду, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, кваліфікація його дій з огляду на положення ч. 3 ст. 349 КПК України не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень процесуального закону, що тягнуть скасування вироку, судом першої інстанції допущено не було.

Що стосується міри покарання, то відповідно з вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Однак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції зазначені вимоги закону виконав не в повному обсязі з огляду на наступне.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до порушення правил призначення покарання за сукупністю злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року ОСОБА_7 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та на підставі ст. 71 КК України остаточно йому призначено покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права управляти транспортними засобами строком на 3 роки з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі (а.с. 60). Цей вирок набрав законної сили 24.11.2016 року.

Так, ч. 4 ст. 70 КК України передбачено, що за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вирком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 70 КК України до основного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за злочини, у вчиненні яких особу було визнано винною.

В порушення вказаних вимог матеріального та процесуального законів, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_7 з застосовуванням принципу часткового складання покарання, та остаточно призначаючи на підставі ч. 4 ст. 70 КК України основне покарання у вигляді позбавлення волі, безпідставно не застосував додаткове покарання у вигляді позбавлення права управляти транспортними засобами, не відбутого за попереднім вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На думку колегії суддів, основне покарання у вигляді позбавлення волі та додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами відповідає вимогам закону, буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Пунктом п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, крім іншого, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, доводи апеляційної скарги прокурора такими, що заслуговують на увагу, у зв`язку з чим вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, судова колегія,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 2 (два) місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 27 жовтня 2016 року по 07 червня 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: