Ухвала
іменем україни
13 грудня 2016 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000471 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, такого, що не має судимості,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, проживаючого на АДРЕСА_3 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК, за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_8 , яка брала участь у розгляд справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 3 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 8 місяців.

На підставі ст. 70 КК шляхом часткового складання покарань ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.

ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 3 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 8 місяців.

На підставі ст. 70 КК шляхом часткового складання покарань ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.

Стягнуто з засуджених на користь фінансового управління Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області 1959,56 грн. витрат на лікування потерпілого.

Прийняте рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими і засуджено за те, що вони на початку грудня 2014 року близько 03 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою групою осіб з метою незаконного заволодіння чужим майном проникли на територію домоволодіння ОСОБА_9 на АДРЕСА_4 , де з приміщення сараю таємно викрали належне потерпілому майно на загальну суму 1290 грн.

15 грудня 2014 року близько 03 години ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб з метою незаконного заволодіння чужим майном проникли на територію зазначеного домоволодіння ОСОБА_9 , де з приміщення сараю таємно викрали належне потерпілому майно на суму 558,5 грн.

28 грудня 2014 року близько 03 години ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб з метою незаконного заволодіння чужим майном проникли на територію зазначеного домоволодіння ОСОБА_9 , де з приміщення комірчини та двору домоволодіння таємно викрали належне потерпілому майно пральну машину вартістю 2400 грн., електронасос вартістю 347,5 грн., в`язку алюмінієвого дроту вартістю 264,6 грн. та металеву каністру вартістю 50 грн., після чого проникли до будинку ОСОБА_9 , де в присутності останнього, завдавши йому удару рукою в обличчя, від якого потерпілий впав на підлогу, відкрито з затосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, заволоділи його телефоном вартістю 332,5 грн. із сім-картою вартістю 15 грн. та грошовими коштами в сумі 170 грн., завдавши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3579,6 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 30 червня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень і особам засуджених, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність прокурор вважає звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням, що призвело до м`якості покарання засуджених. В порушення вимог ст. 439 КПК при новому розгляді апеляційний суд не виконав вказівок суду касаційної інстанції, викладених в ухвалі від 19 травня 2016 року, в якій касаційний суд дійшов висновку про неправильне застосування щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 положень ст. 75 КК. Крім того, вказує на порушення апеляційним судом принципів змагальності та диспозитивності, оскільки апеляційний суд за власною ініціативою при відсутності клопотань з боку учасників судового розгляду запропонував стороні захисту додатково надати дані, що характеризують обвинувачених.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно приписів ст. 439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 травня 2016 року було скасовано ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 24 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у зв`язку з необґрунтованим звільненням засуджених від відбування покарання на підставі ст. 75 КК. В ухвалі касаційний суд зазначив, що якщо у результаті нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції суд не встановить нових позитивних даних про особи засуджених, чи обставин, що пом`якшують покарання, то рішення про звільнення винних від відбування покарання з випробуванням слід вважати неправильним та явно несправедливим унаслідок м`якості.
Проте під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції вказівок касаційного суду апеляційний суд не виконав.

Як убачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, залишивши за результатами нового апеляційного розгляду в силі вирок суду першої інстанції в частині звільнення засуджених від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд послався на ті ж самі обставини, що характеризують засуджених, які були відомі суду під час попереднього апеляційного розгляду та визнані касаційним судом недостатніми для застосування положень ст. 75 КК.

При цьому, визнавши щире каяття додатковою обставиною, яка пом`якшує покарання засуджених, апеляційний суд свого висновку не мотивував, не навів підстав чому така обставина не була врахована судом раніше з огляду на те, що вона ґрунтується на даних, які були відомі на час постановлення вироку, зокрема даних про позитивну характеристику засуджених, визнання ними вини, негативне ставлення до вчиненого, повне відшкодуванні потерпілому завданої шкоди, відсутність претензій з боку потерпілого, який просив не позбавляти засуджених волі, перебування ОСОБА_7 на військовій службі та його участь у бойових діях в зоні проведення антитерористичної операції, наявність у ОСОБА_6 намірів вступу на військову службу.

Наявність у ОСОБА_7 сім`ї та народження дитини не знайшло свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження. Долучена до справи копія свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_10 не містить інформації, що батьком дитини є ОСОБА_7 .

Таким чином, залишивши за результатами нового апеляційного розгляду без зміни вирок суду першої інстанції, апеляційний суд не виконав вказівок суду касаційної інстанції, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Крім того, як убачається з журналу судового засідання, після видалення до нарадчої кімнати апеляційний суд з власної ініціативи поновив апеляційний розгляд та за відсутності клопотань з боку учасників судового розгляду запропонував стороні захисту додатково надати дані, що характеризують особи обвинувачених, чим порушив закріплені процесуальним законом принципи змагальності і диспозитивності, що з огляду на положення ст. 412 КПК є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду слід врахувати наведене, належним чином перевірити доводи апеляційних скарг та ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 30 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3