Справа № 740/78/17
Провадження № 1-кп/740/67/17
УХВАЛА
16 січня 2017 рокум.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

провівши підготовче судове засідання по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.187, ч.1 ст. 119 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав можливим призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, так як під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, а також вирішити питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 . Питання щодо виклику свідків, які братимуть участь у розгляді справи вирішити під час її розгляду.

Потерпілий ОСОБА_7 не заперечував призначення справи до судового розгляду, щодо запобіжного заходу послався на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував призначення обвинувального акта до судового розгляду, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував з тих підстав, що він себе винним не визнає, тому просив змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не заперечували призначення справи до судового розгляду, заперечуючи продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Заслухавши учасників процесу, ознайомившись з обвинувальним актом та доданими до нього матеріалами суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.3 п.3 ст. 314 КПК України суд має право у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно ч.2 п 5 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до роз`яснень які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» суди повинні вимагати від органів досудового розслідування, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити: дані про злочин у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому, стаття (частина, пункт статті) кримінального закону, якою передбачений цей злочин.
Отже обвинуваченому повинно бути пред`явлено конкретне обвинувачення, оскільки особа має право знати, в чому вона обвинувачується і вправі захищатися від пред`явленого обвинувачення, яке повинно бути викладене у обвинувальному акті.
Як вбачається зі змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_4 у викладенні обвинувачення відносно нього за ч.2 ст. 187 КК України йде мова про вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , при цьому процесуальний статус ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в обвинувальному акті не визначений.
З реєстру матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні вбачається, що ОСОБА_10 допитаний слідчим в якості підозрюваного.
Ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10.12.2016 року ОСОБА_10 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Отже особа, мова про яку як про співучасника, йдеться в обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 , відома слідчому та прокурору, вказаній особі обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, але процесуальний статус співучасників в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , не визначено, справи відносно одного діяння, але відносно двох підозрюваних, слідчим не об`єднані.
Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_4 викладено не коректно та не зрозуміло, адже особи, які вказані його співучасниками, не значаться підозрюваними в даному обвинувальному акті. Відомості про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є засудженими особами за кримінальне правопорушення яке інкримінується ОСОБА_4 та кваліфіковане за ч.2 ст. 187 КК України, також в обвинувальному акті відсутні.
З огляду на вказане суду не зрозуміло з яких міркувань слідчим в обвинувальному акті, який затверджений прокурором, вказано ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , як співучасників злочину передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, із вказівкою кваліфікуючої ознаки попередня змова групою осіб, за яким обвинувачується в кримінальному провадженні № 000831 виключно ОСОБА_4 .

Закріплення в КПК України вимог до обвинувального акту є однією із форм реалізації на національному рівні положень статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини, яка гарантує право на справедливий суд, закріплюючи принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство. Виклад фактичних обставин справи і формулювання конкретного обвинувачення охоплюється положеннями підпунктів а та b п. 3 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини, які гарантують право обвинуваченого бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього та мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

З огляду на те, що кримінальним процесуальним законом встановлено вичерпний перелік документів, які надаються суду до початку судового розгляду кримінального провадження, і на підставі яких судом вирішуються питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, наявність будь-яких недоліків або суперечностей є недопустимим.

Згідно з ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд справи проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Тобто, обвинувальний акт є тим підсумковим документом досудового розслідування, який не може містити в собі жодних внутрішніх суперечностей, а всі складові частини цього документу повинні бути узгоджені між собою; висунуте обвинувачення має бути конкретним, що є прямим обов`язком органу досудового розслідування та невід`ємною частиною права обвинуваченого на захист.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що обвинувальний акт затверджений 05.01.2017 року відносно ОСОБА_4 не відповідає вимогам КПК України, що перешкоджає призначенню судового розгляду і є підставою для його повернення прокурору.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, проти чого заперечували обвинувачений та його захисники, які, в свою чергу, просили змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на інший більш м`який не пов`язаний з утриманням під вартою.
Частиною 3 ст.315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого, на що вказує і п. 21 Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 04.04.2012 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», та в якому також зазначено, що у випадку повернення прокурору обвинувального акта, суд зобов`язаний розглянути клопотання про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу, якщо відповідне клопотання надійшло від учасників судового провадження.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 187 та ч.1 ст.119 КК України, які інкримінуються ОСОБА_4 , є тяжким та середньої тяжкості, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зникли, тому суд не вбачає підстав для непродовження строку тримання обвинуваченого під вартою, і вважає можливим продовжити його, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисників про зміну запобіжного заходу слід відмовити.
Керуючись ст. 314-316 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт з додатками в кримінальному провадженні № 0000831 відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.187, ч.1 ст. 119 КК України повернути прокурору для усунення недоліків вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Продовжити дію обраного на досудовому розслідуванні відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Чернігівському СІЗО УДПС в Чернігівській області на місяць, тобто до 16 лютого 2017 року.

У задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисників про зміну запобіжного заходу відмовити.
На ухвалу може бути подано апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1