Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула в судовому засіданні 15 серпня 2017 року у м. Києві касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2017 року щодо нього,
в с т а н о в и л а:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року,

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Фастова Київської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі за:
- ч. 2 ст. 342 КК на строк 1 рік;
- ч. 2 ст. 345 КК на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
За вироком суду, ОСОБА_4 засуджено за те, що він 05 липня 2015 року о 14.40 год. по вул. Краківська, 5 в м. Києві разом з ОСОБА_5 у складі групи 15-20 агресивно налаштованих осіб чинив активний фізичний опір начальнику ВОГП Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 , дільничному інспектору Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 під час несення ними служби по охороні громадського порядку та старшому оперуповноваженому з ОВС відділу по боротьбі з незаконним формуванням податкового кредиту з ПДВ оперативного управління Державної фіскальної служби в м. Києві ОСОБА_8 , залученому для супроводження та надання допомоги працівникам Державної фіскальної служби в м. Києві, які проводили слідчі дії за вказаною адресою, відкрито відмовлялися виконувати законні вимоги зазначених працівників та нецензурно висловлювався в бік останніх.
Крім того, 05 серпня 2015 року о 14.50 год ОСОБА_4 за аналогічних обставин, перебуваючи поряд із будинком №7 по вул. Краківській в м. Києві, демонструючи опір ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що останній перебуває під час виконання службових обов`язків, посягаючи на його здоров`я, умисно наніс один удар рукою в область голови та один удар ногою в область спини, чим заподіяв останньому тілесних ушкоджень у виді побоїв.
В подальшому ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , порушуючи діяльність працівника правоохоронного органу, умисно завдав численних ударів руками та ногами по різним частинам тіла ОСОБА_6 , чимзаподіяв легких тілесних ушкоджень.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2017 року вказаний вирок суду змінено та пом`якшено ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 345 КК до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про зміну оскаржуваних судових рішень шляхом застосування до нього положень ст. 75 КК. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке убачає у незастосуванні судом закону, який підлягав застосуванню, що призвело до невідповідності призначеного йому покарання тяжкості кримінальнихправопорушень та його особі внаслідок суворості. Просить урахувати в достатній мірі думку потерпілого ОСОБА_6 , який примирився з ним та його щире каяття.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи засудженого щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.
Як убачається зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції, захисник ОСОБА_9 , діючи в інтересах засудженого ОСОБА_4 , не погоджуючись із вироком, звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просив звільнити останього від відбування покарання з випробуванням.
Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції щодо виду призначеного засудженому покарання, зокрема, врахувавши характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу ОСОБА_4 , який у вчиненому щиро розкаявся, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.
Разом з тим, враховано апеляційним судом і заяву, яка надійшла до суду на стадії апеляційного оскарження про визнання засудженим своєї вини, примирення з потерпілим ОСОБА_6 та відшкодування йому завданої шкоди. Вказані факти були підтверджені потерпілим у судовому засіданні.
Належно оцінивши вище зазначені обставини захисника, аналогічні тим, на які посилається у своїй касаційній скарзі засуджений, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність пом`якшити засудженому покарання за ч. 2 ст. 345 КК до 2 років позбавлення волі та визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Також, суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, зазначивши, що призначене ОСОБА_4 покарання буде необхідним і достатнім для досягнення мети покарання, що несе в собі, крім кари, ще й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Покарання, призначене ОСОБА_4 , відповідає загальним засадам призначення покарання, є достатнім і справедливим, а тому підстави для зміни оскаржуваних судових рішень з мотивів, наведених у касаційній скарзі засудженого, відсутні.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2017 року щодо нього.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3