АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 11-кп/791/460/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1 Категорія: ч. 4 ст. 190 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

Головуючого судді:ОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаряОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого захисника представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Херсонської області матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , заступника прокурора Голопристанського району Херсонської області ОСОБА_10 (зі змінами та доповненнями), представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 04.08.2014 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новофедорівка Голопристанського району Херсонської області, не працюючого, громадянина України, в силу ст. 89 КК України не маючого судимості, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;

засуджено:

за ч .1 ст. 190 КК України до обмеження волі строком на 2 роки;

за ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;

за ч. 3 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців;

за ч. 4 ст. 358 КК України до обмеження волі строком на 2 роки;

На підставі ст. 49 КК України, ОСОБА_7 звільнено від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності;

На підставі ст.ст. 70, 72 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, речових доказів та процесуальних витрат.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Макарів Київської області, громадянина України, працюючого лікарем ортопедом-травматологом в Макарівській ЦРЛ Київської області, не судимого. зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3

засуджено:

за ч. 1 ст. 366 КК України до обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права займатися лікарською практикою на строк один рік шість місяців

На підставі ст.. 75 КПК України, ОСОБА_13 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, речових доказів та процесуальних витрат.

в с т а н о в и л а:
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за вчинення злочинів при наступних обставинах.
Так, ОСОБА_7 у жовтні 2008 року, знаходячись в с. Новочорномор`є Голопристанського району Херсонської області, зловживаючи довірою ОСОБА_14 , переслідуючи прямий корисливий умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом обману, який виразився у повідомленні ОСОБА_14 неправдивих відомостей про те, що після використання причепу «2 ПТС-4,5» він невідкладно поверне причеп ОСОБА_14 , незаконно заволодів вказаним причепом і використовував його для власних господарських потреб, зберігаючи на території Чорноморського біосферного заповідника на кордоні «Іванівський», який знаходиться біля с. Іванівка Голопристанського району Херсонської області, відмовляючись повертати причеп, незважаючи на неодноразові вимоги ОСОБА_14 повернути тракторний причеп «2 ПТС-4,5», який на праві власності належить потерпілій ОСОБА_15 та яким з дозволу власниці користувався її син ОСОБА_14 , чим спричинив ОСОБА_15 матеріальних збитків на суму 12 000 грн.
Крім того, він же, повторно, у серпні - вересні 2009 року, шляхом обману та зловживання довірою громадянина Республіки Австрія ОСОБА_11 , переслідуючи прямий корисливий умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом обману, який виразився у повідомленні ОСОБА_16 неправдивих відомостей про те, що на першу його вимогу він поверне йому із зберігання трактор марки «DF 254D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2007, заводський номер НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , який на праві власності належить потерпілій ОСОБА_17 , з дозволу якої користувався трактором ОСОБА_18 , і останній передав вказаний трактор ОСОБА_7 на зберігання терміном на один рік, незаконно заволодів вказаним трактором і використовував його для власних господарських потреб, зберігаючи на території рибгоспу за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , відмовляючись повертати вказаний трактор на вимогу ОСОБА_11 , заволодівши таким чином та розпоряджаючись вказаним трактором на власний розсуд, доки його не було виявлено та вилучено працівниками міліції 11.09.2013 року під час санкціонованого обшуку домоволодіння ОСОБА_7 за вказаною адресою, чим спричинив потерпілій ОСОБА_17 матеріальних збитків на суму 70000,00 грн., що становить більше ніж сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто є значною шкодою.
Крім того, він же, будучи депутатом Новофедорівської сільської ради V скликання, повторно, у квітні 2009 року знаходячись у с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області познайомився з потерпілим - громадянином Республіки Австрія ОСОБА_19 , представився йому депутатом Новофедорівської сільської ради та, діючи умисно, з метою заволодіння його грошовими коштами повідомив, що може допомогти вирішити позитивно для потерпілого питання про відчуження у власність потерпілого земельної ділянки (пляжу) біля зрізу води Чорного моря довжиною 100 метрів у с. Залізний Порт Голопристанського району, яка перебуває у власності територіальної громади Новофедорівської сільської ради, хоча в дійсності таких повноважень та можливостей ОСОБА_7 не мав згідно зі ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Законом України «Про статус депутатів місцевих рад». Обманувши громадянина Республіки Австрія ОСОБА_11 про свої можливості щодо відчуження частини пляжу у с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області, ОСОБА_7 розпочав з ним дружні відносини, увійшов у довіру до потерпілого. 02.12.2009 року, перебуваючи у Республіці Австрія, Шауфлер Бургхард у банку «RaiffeisenBank», за вказівкою ОСОБА_7 , з метою придбання у власність земельної ділянки (пляжу) перерахував на його рахунок № НОМЕР_4 , відкритий у цій банківській установі, грошові кошти у сумі 7500 євро, що на той час, згідно із курсом Національного Банку України, складало 90321,90 грн., що станом на 2009 рік більше ніж у 250 разів перевищувало неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто є великим розміром. Після отримання зазначених грошових коштів ОСОБА_7 заволодів ними та розпорядився на власний розсуд, а саме: 08.12.2009 року ОСОБА_7 , знаходячись у м. Херсоні, на підставі заяв на видачу готівки № 0Z6X65979 та № 0Z6X65746 у відділенні «Райффайзен Банк Аваль» зняв грошові кошти у сумі 1020 Євро та 1765 Євро; 10.02.2010 року ОСОБА_7 на підставі заяви на видачу готівки № 0R8289502 у відділенні «Райффайзен Банк Аваль» зняв грошові кошти у сумі 4500 Євро.
Крім того, він же у листопаді 2013 року, достовірно знаючи, що з 01.10.2013 року до 16.10.2013 року не перебував на амбулаторному лікуванні в Бишівській медичній амбулаторії загальної практики сімейної медицини, яка знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Бишів, вул. Київська 22, а також те, що довідка від 16.10.2013 року № 1465 є завідомо підробленим документом, до якого внесено завідомо неправдиві відомості про період амбулаторного лікування ОСОБА_7 в Бишівській медичній амбулаторії загальної практики сімейної медицини, переслідуючи прямий умисел, з метою підтвердження поважності причин відсутності на роботі, використав завідомо підроблений документ - довідку від 16.10.2013 року № 1465, яку 22.11.2013 року надав до Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.
Крім того, ОСОБА_7 у листопаді 2013 року достовірно знаючи, що з 29.10.2013 року до 04.11.2013 року він не перебував на стаціонарному лікуванні в Макарівській центральній районній лікарні, яка знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, смт. Макарів, вул. Богдана Хмельницького, буд. 56, переслідуючи прямий умисел, з метою підтвердження поважності причин відсутності на роботі, використав завідомо підроблений документ - листок непрацездатності від 04.11.2013 року серії АВЯ № 410169, який 22.11.2013 року надав до Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.
Вказаним вироком ОСОБА_13 визнаний винним і засуджений за вчинення ним злочину при наступних обставинах.
ОСОБА_13 у період часу з 29 жовтня 2013 року по 04 листопада 2013 року, знаходячись у смт. Макарів Київської області, перебуваючи на посаді лікаря-ортопеда-травматолога хірургічного відділення Макарівської центральної районної лікарні, розташованої за адресою: Київська область, Макарівський район, смт. Макарів, вул. Богдана Хмельницького, буд. 56, являючись відповідно до пункту 1 Примітки до ст. 364 КК України службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи в інтересах ОСОБА_7 , на прохання останнього, всупереч інтересам служби, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 із 29.10.2013 року по 04.11.2013 року не перебував на стаціонарному лікуванні в Макарівській центральній районній лікарні, умисно вніс завідомо неправдиві відомості до медичної карти стаціонарного хворого № 6741-1332, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я від 14.02.2012 року № 110, про те, що ОСОБА_7 нібито знаходився на стаціонарному лікуванні в палаті № 5 Макарівської центральної районної лікарні у вказаний період, які стали підставою для внесення відповідних неправдивих даних працівниками Макарівської ЦРЛ до листка непрацездатності. Після чого, 04.11.2013 року підписав та засвідчив власною печаткою лікаря завідомо неправдивий офіційний документ - листок непрацездатності, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 3 листопада 2004 року № 532/274/136-ос/1406, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2004 року за № 1454/10053, серії АВЯ № 410169, тобто склав офіційні документи, про те, що нібито ОСОБА_7 у період часу із 29.10.2013 року по 04.11.2013 року перебував на стаціонарному лікуванні у Макарівській центральній районній лікарні, що не відповідало дійсності та було достовірно відомо ОСОБА_13 . Після цього він дав вказівку підлеглому медичному працівнику видати завідомо неправдивий офіційний документ - листок непрацездатності від 04.11.2013 року серії АВЯ № 410169, складений на ім`я ОСОБА_7 , приятелю останнього ОСОБА_20 , яка була виконана медичним працівником.
На вказаний вирок заступник прокурора Голопристанського району Херсонської області ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_13 подали апеляційні скарги, за результатами розгляду яких ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 01.12.2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_13 було змінено. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2017 року ухвалу апеляційного суду Херсонської області щодо ОСОБА_13 залишено без зміни.

В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_7 (том 9 а.п. 274-280) просить вирок суду першої інстанції скасувати і закрити провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України посилаючись на невинуватість у вчиненні злочинів, що йому інкримінуються. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що ОСОБА_18 за власною ініціативою залишив у нього трактор та дозволив його використовувати, вимог про повернення трактору не пред`являв. Він особисто не вчиняв будь-яких дій на приховування трактору, його перереєстрацію на себе або відчуження. ОСОБА_17 , яку визнано потерпілою за фактом незаконного заволодіння цим трактором шляхом обману, взагалі жодних вимог про повернення трактору не пред`являла та не знала, де перебуває трактор. Крім того, під час судового розгляду встановлено, що вказаний транспортний засіб не зареєстровано на ОСОБА_17 , а номерні знаки НОМЕР_1 21.05.1998 року здані. Кошти в сумі 7500 євро ОСОБА_18 перерахував йому на витрати, пов`язані з судовими справами, тому висновок суду про заволодіння цими коштами шляхом обману та зловживання довірою вважає безпідставним. Також вважає, що суд безпідставно не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_21 , яка підтвердила факт повернення ним потерпілому вказаних грошових коштів. Обвинувачення за ч. 4 ст. 358 КК України вважає безпідставним, оскільки він дійсно перебував на лікуванні у Макарівській ЦМЛ м. Києва, тому використав правдивий документ листок непрацездатності, надавши його до Новофедорівської сільської ради. Щодо довідки Бишівської медичної установи, вважає, що її використання не спричинило будь-якої шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі, тому хоч ці дії і підпадають під ознаки злочину, але за своєю малозначністю не становлять суспільної небезпеки. Також вважає, що судом допущено порушення вимог КПК України, що виразилось у проведенні підготовчих судових засідань головуючим суддею одноособово, об`єднання кримінальних проваджень та залишення без розгляду його скарги на бездіяльність слідчого Голопристанського РВ УМВС України в Херсонській області щодо надання відмовної відповіді на клопотання без винесення відповідної постанови;
- представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 (том 9 а.п. 281-284) просить вирок в частині перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 190 на ч. 3 ст. 190 КК України скасувати і постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч. 4 ст. 190 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд безпідставно не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_22 , який був очевидцем передачі ОСОБА_7 потерпілим ОСОБА_23 грошових коштів в сумі 40 000 доларів США, оскільки ОСОБА_18 в суді дав показання про поважні причини невідкриття стороні обвинувачення відомостей про вказаного свідка, вказаний свідок був допитаний в суді, тому сторона захисту мала можливість дослідити його показання. Крім того вважає, що суд безпідставно застосував при призначенні покарання ОСОБА_7 норму ст. 75 КК України, оскільки з огляду на характер вчиненого злочину та особу винного, звільнення від відбування покарання з випробуванням, на думку апелянта, не зможе у повній мірі забезпечити виправлення винного.
- заступник прокурора Голопристанського району ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі зі змінами до неї (том 2 а.п. 267-272, т. 3 а.с. 219-220) просить вирок щодо ОСОБА_7 в частині перекваліфікації його дій з ч. 4 ст. 190 на ч. 3 ст. 190 КК України та призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190 КК України до 1 року обмеження волі, за ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч. 4 ст. 358 КК України на 2 роки обмеження волі, за ч. 4 ст. 190 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна і остаточно за ст. 70 КК України до цього ж покарання. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд безпідставно перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 190 КК України на ч. 3 ст. 190 КК України, не взявши при цьому до уваги показання свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , які були очевидцями передачі ОСОБА_7 потерпілим ОСОБА_19 грошових коштів в сумі 40 000 доларів США, безпідставно залишивши поза увагою показання свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , які показали про обізнаність з приводу передачі ОСОБА_7 ОСОБА_19 грошових коштів саме в сумі 40000 доларів США. Крім того вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд не врахував відомості про особу винного, який вину у вчинених злочинах не визнав, вчинив особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України, заподіяну потерпілому ОСОБА_16 шкоду не відшкодував. Також вказують на порушення судом вимог ч. 2 ст. 374, ч. 4 ст. 375 КПК України, оскільки у вступній частині вироку суд не зазначив номер кримінального провадження, а у резолютивній частині не роз`яснив порядок отримання копії вироку, а також при стягненні судових витрат з ОСОБА_7 не вказав, вартість якої саме судової експертизи складають ці витрати.
В доповнення до апеляційної скарги заступник прокурора Херсонської області повністю підтримуючи доводи раніше поданої апеляції прокурора, просить вирок Голопристанського районного суду від 04.08.2014 відносно ОСОБА_7 скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, істотного порушення кримінального процесуального закону, та постановити новий вирок, за яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 190 ч.І КК України у виді 1 року обмеження волі, та на підставі ст. 49 КК України звільнити від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності; за ст. 190 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, за ст. 190 ч.4 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Відповідно до ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Цей же вирок суду стосовно ОСОБА_7 в частині його засудження за ст. 358 ч.4 КК України скасувати, а провадження у цій частині закрити на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.
Заслухавши суддю доповідача, учасників судового провадження, а саме:
- обвинуваченого ОСОБА_7 , та його захисника, які повністю підтримав вимоги поданої обвинуваченим апеляційної скарги та заперечували проти задоволення апеляційних скарг інших учасників судового провадження;
- представника потерпілого, який підтримав апеляційну скаргадвоката ОСОБА_12 , частково підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого;
- прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу прокурора у провадження з внесеними змінами та доповненнями, частково підтримав апеляційну скаргу представника потерпілого та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого;
- вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг та доводи ОСОБА_7 , висловлені в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора; заслухавши сторони в судових дебатах, під час яких вони залишились на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступного.
Висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених ним із дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, про що у вироку навів докладні мотиви згідно зі ст. 374 КПК України.

Встановленні судом фактичні обставини вчиненого злочину повністю узгоджуються із доказами, викладеними у вироку, зокрема актом прийому-передачі майна, виділеного в рахунок погашення майнового паю від 24.03.2006 року, яким підтверджено, що потерпіла ОСОБА_15 мати ОСОБА_14 отримала у власність причеп «2 ПТС-4,5» № НОМЕР_5 в рахунок погашення майнового паю у СТОВ «Росія» (т. 3 а. п. 62); висновком судової товарознавчої експертизи, відповідно до якого залишкова вартість причіпного пристрою типу «2 ПТС-4,5» станом на жовтень 2008 року могла становити 12 000 грн. (т. 3 а. п. 114-116), показаннями свідка ОСОБА_14 , про те, як ОСОБА_7 у 2008 році попросив у користування тракторний причеп «2ПТС-4,5», належний його (свідка) матері і яким він фактично користувався, однак не повернув, на його неодноразові звернення повернути причеп відмовлявся, внаслідок чого він звернувся до міліції, однак у порушенні кримінальної справи було відмовлено. Причеп був повернутий лише у 2013 році працівниками міліції після його звернення до прокуратури.
Свідок ОСОБА_28 показав, що у 2008-2009 роках на прохання ОСОБА_7 завіз до ОСОБА_29 на заповідник причеп, належний ОСОБА_14 , де й залишив, про що повідомив ОСОБА_7 . ОСОБА_14 неодноразово питав його, коли поверне причеп, однак він просив з усіма питанням звертатися до ОСОБА_7 . Вказані обставини підтвердив також свідок ОСОБА_29 . Свідок ОСОБА_30 показав, що зі слів ОСОБА_14 дізнався про те, що ОСОБА_7 забрав у нього причеп та не віддає.
Протоколом огляду місця події від 08.11.2013 року з фото таблицями зафіксовано, що у присутності ОСОБА_29 за участю ОСОБА_14 на кордоні «Іванівський» Чорноморського біосферного заповідника працівниками міліції було виявлено та вилучено причеп «2 ПТС-4,5», який був впізнаний ОСОБА_14 як такий, що належить йому (т. 3 а. п. 66-71);
Про намагання ОСОБА_14 повернути причеп та протидію цьому з боку ОСОБА_7 свідчать також матеріали відмовного матеріалу № 2655 від 30.09.2010 року, оглянутого судом першої інстанції, в яких міститься заява ОСОБА_14 по факту вчиненого відносно нього злочину ОСОБА_7 , з викладенням обставин, пояснення ОСОБА_7 та пояснення ОСОБА_14 , а також постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 30.09.2010 року, винесена дільничним інспектором Голопристанського РВ УМВС України в Херсонській області.
Посилання обвинуваченого на ту, обставину, що ОСОБА_14 добровільно передав йому причеп в користування, що на думку апелянта, виключає кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 190 КК України колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.
Так, вищенаведеними доказами встановлено, що ініціатива передачі причепа виходила саме від ОСОБА_7 . При цьому, як спосіб отримання майна ОСОБА_7 недобросовісно використав довірливі стосунки з боку ОСОБА_14 , які склалися між ним та володільцем майна і виразились в тому, що в минулому ОСОБА_14 неодноразово давав причеп у користування ОСОБА_31 .
Матеріалами відмовленого матеріалу підтверджено, що ОСОБА_7 , отримавши причеп у ОСОБА_14 та не мав наміру його повернути на вимогу користувача, оскільки ОСОБА_14 нібито був винен йому гроші.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що умисел ОСОБА_7 на заволодіння вказаним майном виник в момент його отримання.
Належним чином дослідивши та оцінивши докази у сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.
З наведених підстав твердження ОСОБА_7 про незаконність вироку в частині його засудження за вказаним епізодом обвинувачення, колегія суддів вважає безпідставним і розцінює як прагнення уникнути кримінальної відповідальності.
Доводи ОСОБА_7 про порушення судом першої інстанції вимог КПК України через те, що суд повинен був в підготовчому засіданні закрити провадження в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 190 КК України в зв`язку з закінченням строків давності колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обвинувачений згоди на закриття кримінального провадження в цій частині не давав, а тому суд правильно звільнив його від покарання за вказаний злочин.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заволодінні грошовими коштами потерпілого ОСОБА_11 в розмірі 7500 євро, що еквівалентно 90321,9 грн. шляхом обману та зловживання довірою.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 у період з 2006 по 2010 роки являвся депутатом Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області (т. 2 а. п. 112).
Потерпілий ОСОБА_18 в суді першої інстанції показав, що приблизно у квітні місяці 2009 року познайомився із ОСОБА_7 в с. Залізний Порт. Останній представився йому депутатом місцевої ради. Він інвестував кошти в будівництво пансіонату «Немо», а тому був зацікавлений у придбанні частини пляжу навпроти цього пансіонату. В неодноразових розмовах із ОСОБА_7 останній, як депутат запропонував йому допомогу в цьому, повідомивши, що це є складним питанням, що потребує значних коштів на оформлення документів та звернення до суду. Спочатку ОСОБА_7 назвав суму 40000 доларів США, яку він передав, однак згодом в кінці 2009 року повідомив, що необхідно ще 10000 доларів США для оформлення цієї земельної ділянки у власність. Він, маючи вже сумніви з приводу виконання ОСОБА_32 взятих на себе зобов`язань вирішив решту коштів перерахувати на р/р у відділенні банку, про що поставив до відома ОСОБА_7 , який відкрив на себе рахунок у відділенні банку «Аваль». Він з Австрії 02.12.2009 року перерахував на валютний рахунок ОСОБА_7 . 7500 євро, вказавши призначення платежу за вказівкою ОСОБА_7 як «судові витрати». Після чого обвинувачений став його уникати, а згодом в грудні 2012 року повідомив, що документів на право власності на пляж у нього немає і грошей він не поверне.
Свідок ОСОБА_33 показав, що ОСОБА_18 був зацікавлений в придбанні земельної ділянки (пляжу) у власність, яку до цього використовував ОСОБА_7 , проте він (свідок) повідомив ОСОБА_34 про неможливість здійснення цієї угоди, оскільки земельна ділянка мала рекреаційне призначення і рішення щодо таких ділянок повноважні приймати депутати сільської ради на сесії.
Свідок ОСОБА_27 підтвердив, що потерпілий розповідав, як ОСОБА_7 обманув його щодо допомоги у придбанні пляжу та заволодів коштами, а під час їх зустрічі на вимогу ОСОБА_11 відповів, що документів на пляж у нього немає, а коштів він не брав.
Свідок ОСОБА_35 показав, що саме на прохання ОСОБА_7 , який мав намір перепродати земельну ділянку ОСОБА_16 він як директор КПП «Світанок» виключив територію пляжу напроти бази відпочинку «Немо» із договору сумісної діяльності, укладеного у 2006 році із ПП ОСОБА_7 . У квітні 2009 року на прохання ОСОБА_7 , він, від імені КПП «Світанок» уклав з ОСОБА_19 угоду про сумісну діяльність із використанням пляжу напроти бази відпочинку «Немо», передавши ОСОБА_7 два примірники договору для підписання ОСОБА_36 . У той же день ОСОБА_7 повернув один примірник договору з підписом ОСОБА_37 (том 2 а.п. 85). Крім того, саме на прохання ОСОБА_7 та ОСОБА_11 він цікавився у сільського голови та юрисконсульта сільської ради про можливість продажу пляжу ОСОБА_16 .
Вказані докази спростовують версію обвинуваченого про те, що він не був обізнаний про плани ОСОБА_11 щодо оформлення земельної ділянки напроти бази відпочину «Немо» та будь-яких розмов з останнім з цього приводу не вів.
Факт заволодіння обвинуваченим коштами потерпілого у сумі 7500 євро підтверджується копією квитанції про переказ 02.12.2009 року з Австрії в Україну від імені Шауфлера Бургхарда на ім`я ОСОБА_7 . 7500 євро через банк Райффайзен банк Аваль, документами, які були вилучені в ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та які були оглянуті в суді першої інстанції: заявами на відкриття поточного рахунку від ОСОБА_7 , договорами на відкриття та ведення поточного рахунку, заявами про видачу готівки, випискою з рахунку, які свідчать про перерахування 02.12.2009 року з Австрії в Україну від імені Шауфлера Бургхарда на ім`я ОСОБА_7 . 7500 євро через банк Райффайзен банк Аваль та знаття ОСОБА_7 з рахунку 1020 євро та 1765 євро 08.12.2009 року та 4500 євро 10.02.2010 року (том 2 а.п. 89, 110).
Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_7 , що вказані кошти були перераховані на витрати, пов`язані з судовими спорами, колегія суддів вважає безпідставними та розцінює як прагнення уникнути відповідальності, оскільки воно спростовується вказаними доказами, сам обвинувачений не навів доводів, яким чином судові спори потерпілого та витрати на них стосувалися його за таких обставин, коли за його показаннями, даними в суді, він жодних справ з ОСОБА_38 не вів.
До того ж, під час судового розгляду, ОСОБА_7 стверджував, що гроші у сумі 7500 євро він знімав частинами з рахунку та віддавав ОСОБА_16 і йому не відомо, на що той витратив ці кошти, що свідчить про непослідовність та непереконливість позиції обвинуваченого, тому колегія суддів погоджується з критичною оцінкою вказаних показань судом першої інстанції, а також свідка ОСОБА_21 із зазначених у вироку суду першої інстанції підстав.
Разом з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими апеляційні доводи прокурорів та представника потерпілого по даному епізоду щодо безпідставної перекваліфікації судом першої інстанції дій ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 190 КК на ч. 3 ст. 190 КК України, в зв`язку з чим апеляційні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
При цьому колегія суддів виходить з наступного.
Так, посилання сторони обвинувачення на ту обставину, що факт передачі потерпілим ОСОБА_19 40 000 доларів США підтвердили в суді свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_24 , ОСОБА_27 та ОСОБА_39 є неспроможними, оскільки з показань свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_24 та ОСОБА_27 вбачається, що вони безпосередньо очевидцями передачі грошей обвинуваченому не були, знали про це зі слів потерпілого, твердження апеляційної скарги прокурорів про те, що свідок ОСОБА_24 була безпосередньо присутня при передачі коштів ОСОБА_7 , не відповідає тим показанням, які вона дала у суді.
Колегія суддів вважає безпідставним посилання в апеляційній скарзі прокурорів, як на доказ, на показання ОСОБА_26 , оскільки він в судовому процесі мав процесуальний статус перекладача потерпілого і в якості свідка судом не допитувався.
Не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого про те, що суд необґрунтовано не взяв до уваги свідчення свідка ОСОБА_40 щодо розміру переданих Шауфлером Бургхардом обвинуваченому ОСОБА_7 коштів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недопустимість цього доказу, що відповідає положенням ст. 290 ч.12 КПК України, оскільки потерпілий не здійснив відкриття матеріалів на досудовому слідстві щодо даного свідка, про якого потерпілому повинно було бути відомо ще на той час.
Таким чином, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст.190 КК України, підстав для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 190 ч.4 КК України, колегія суддів не знаходить.
Під час апеляційного розгляду адвокатом ОСОБА_41 , котрий діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , було заявлено клопотання про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення за ч. 4 ст. 358 КК України на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України. З даним клопотанням, в тому числі, погодився і обвинувачений.
На думку колегії суддів, мотиви вказаного клопотання заслуговують на увагу.
Так, відповідно до положень ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі і до дня набрання вироком законної сили минули три роки. За вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України санкцією статті передбачене покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеження волі строк до двох років. Таким чином злочин, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України, згідно положень ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судому у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Враховуючи той факт, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, котрий датується листопадом 2013 року, тому з оглядом на викладене та думку обвинуваченого, , колегія суддів приходить до висновку, про необхідність закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 358 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку по наведеним епізодам обвинувачення із закриттям провадження в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочину, як ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого.
Разом з тим, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 в частині оспорювання вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, підлягає задоволенню.
Дослідивши частково докази, зібрані за вказаним епізодом обвинувачення, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_7 шляхом обману, що виразився в повідомленні ОСОБА_16 неправдивих відомостей про повернення на першу вимогу трактора, що належав ОСОБА_17 , і яким користувався потерпілий, заволодів ним, а саме у серпні-вересні 2009 року ОСОБА_18 передав цей трактор на зберігання терміном на 1 рік обвинуваченому, а той відмовився його повертати.
Так, ОСОБА_7 в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду заперечував свою вину у вчиненні даного злочину і показав, що у серпні 2009 року на прохання ОСОБА_11 прийняв на зберігання трактор, потерпілий дозволив ним користуватися та повідомив, що забере трактор пізніше. За всі ці роки ОСОБА_18 не звертався до нього з вимогою повернути трактор та не приїжджав з такою вимогою в рибгосп, де він мешкає, та де знаходиться трактор, та не звертався з цього приводу до правоохоронних органів. Перепон у поверненні трактора він не чинив, умислу на заволодіння ним не мав. Не просила його повернути трактор і потерпіла ОСОБА_17 . Частина комплектуючих цього трактора до сьогоднішнього дня перебуває у нього. Намагань з його боку привласнити чи реалізувати зазначений трактор не було.
Суд першої інстанції свій висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину зробив на підставі показань потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_42 .
Повно та всебічно допитавши вказаних учасників процесу, суд зробив невірний висновок про те, що ці докази доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину.
Так, з показань потерпілої ОСОБА_17 , даних в суді першої інстанції, які ані стороною обвинувачення, ані стороною захисту не оспорюються, слідує, що про обставини заволодіння ОСОБА_7 трактором їй нічого не відомо, вона тільки підтвердила, що трактором, який юридично оформлений на неї, користувався ОСОБА_18 .
З показань свідка ОСОБА_27 , даних в суді першої інстанцій, які також ніким не оспорюються, вбачається, що йому невідомо про обставини передачі трактора ОСОБА_7 , а під час зустрічі потерпілого та обвинуваченого у 2012 році був лише свідком їх розмови про повернення грошей чи документів, трактора.
Показами свідка ОСОБА_43 , який в судовому засіданні показав, що 11.09.2013 року він був запрошений працівниками міліції прийняти участь в якості понятого під час обшуку домоволодіння ОСОБА_7 за адресою: в АДРЕСА_2 , на що він погодився. Під час обшуку в одному із боксів-гаражів працівниками міліції було виявлено та вилучено трактор жовтого кольору іноземного виробництва.

Потерпілий ОСОБА_18 показав в суді першої інстанції, що в серпні-вересні 2009 року, після захоплення пансіонату, він з ОСОБА_7 домовилися, що на зберігання обвинуваченому віддасть трактор на рік, який особисто пригнав у рибгосп та дозволив користуватися ним. Зустрітися з обвинуваченим зміг тільки в грудні 2012 року в м. Херсоні, де вимагав повернути трактор, проте ОСОБА_7 повідомив, що не поверне його.
Оцінюючи показання потерпілого, колегія суддів дійшла висновку про те, що ініціатива передачі трактора на зберігання ОСОБА_7 з метою уникнення захоплення цього майна, виходила саме від потерпілого, який не заперечував, що добровільно передаючи трактор ОСОБА_7 , дозволив користуватися ним, що виключає наявність умислу у обвинуваченого на заволодіння цим трактором шляхом обману або зловживання довірою.
Так, обман чи зловживання довірою при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього, тобто такі передують передачі майна.
Разом з цим, доказів того, що обвинувачений ввів в оману потерпілого ще до передачі йому трактора, в матеріалах провадження відсутні. Суд у вироку не навів будь-яких доказів того, що ОСОБА_7 на час передачі йому трактора на зберігання мав умисел не повертати дане майно, тобто заволодіти ним.
Так, згідно протоколу обшуку від 11.09.2013 року, дослідженого в суді апеляційної інстанції, вбачається, що трактор знаходився в рибгоспі за місцем проживання обвинуваченого, саме там, де потерпілий залишив його, будь-яких дій ОСОБА_7 для привласнення трактора не вчиняв, Крім того, згідно матеріалів провадження Шауфлер Бургхард за трактором в рибгосп не приїжджав, тобто не намагався його забрати, обмежившись розмовою з ОСОБА_7 в м. Херсоні, до правоохоронних органів після спливу строку домовленості, не звертався.
Крім того, апеляційним судом досліджено документи, які підтверджують належність трактора марки «DF 254D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2007, заводський номер НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 потерпілій ОСОБА_17 та придбання трактора в червні 2008 року (т.2 а.п. 86-88). Проте на думку колегії суддів, вказані документи не є доказами вини обвинуваченого.
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що в діях обвинуваченого за вказаним епізодом відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки умисел ОСОБА_7 на незаконне заволодіння майном, яким користувався потерпілий, шляхом обману або зловживання довірою, не доведений, отже відсутня суб`єктивна сторона вказаного злочину.
Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
На підставі вказаної норми кримінального процесуального закону, вирок суду в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України підлягає скасуванню, а провадження в цій частині закриттю на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України за відсутністю в діях обвинуваченого складу вказаного злочину.
Таким чином, колегія суддів визнає ОСОБА_7 винним в тому, що він у жовтні 2008 року, знаходячись в с. Новочорномор`є Голопристанського району Херсонської області, зловживаючи довірою ОСОБА_14 , переслідуючи прямий корисливий умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом обману, який виразився у повідомленні ОСОБА_14 неправдивих відомостей про те, що після використання причепу «2 ПТС-4,5» він невідкладно поверне причеп ОСОБА_14 , незаконно заволодів вказаним причепом і використовував його для власних господарських потреб, зберігаючи на території Чорноморського біосферного заповідника на кордоні «Іванівський», який знаходиться біля с. Іванівка Голопристанського району Херсонської області, відмовляючись повертати причеп, незважаючи на неодноразові вимоги ОСОБА_14 повернути тракторний причеп «2 ПТС-4,5», який на праві власності належить потерпілій ОСОБА_15 та яким з дозволу власниці користувався її син ОСОБА_14 , чим спричинив ОСОБА_15 матеріальних збитків на суму 12 000 грн.
Крім того, він же, будучи депутатом Новофедорівської сільської ради V скликання, повторно, у квітні 2009 року знаходячись у с.Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області познайомився з потерпілим ОСОБА_44 - громадянином Республіки Австрія, представився йому депутатом Новофедорівської сільської ради та, діючи умисно, з метою заволодіння його грошовими коштами повідомив, що може допомогти вирішити позитивно для потерпілого питання про відчуження у власність потерпілого земельної ділянки (пляжу) біля зрізу води Чорного моря довжиною 100 метрів у с. Залізний Порт Голопристанського району, яка перебуває у власності територіальної громади Новофедорівської сільської ради, хоча в дійсності таких повноважень та можливостей не мав згідно зі ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Законом України «Про статус депутатів місцевих рад». Обманувши громадянина Республіки Австрія ОСОБА_45 про свої можливості щодо відчуження частини пляжу у с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області, ОСОБА_7 розпочав з ним дружні відносини, увійшов у довіру до потерпілого. 02 грудня 2009 року, перебуваючи у Республіці Австрія, Шауфлер Бурхард у банку «RaiffeisenBank», за вказівкою ОСОБА_7 , з метою придбання у власність земельної ділянки (пляжу) перерахував на його рахунок № НОМЕР_4 , відкритий у цій банківській установі, грошові кошти у сумі 7500 євро, що на той час, згідно із курсом Національного Банку України, складало 90321,90 грн., що станом на 2009 рік більше ніж у 250 разів перевищувало неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто є великим розміром. Після отримання зазначених грошових коштів ОСОБА_7 заволодів ними та розпорядився на власний розсуд, а саме: 08.12.2009 ОСОБА_7 знаходячись у м. Херсоні, на підставі заяв на видачу готівки № 0Z6X65979 та № 0Z6X65746 у відділенні «Райффайзен Банк Аваль» зняв грошові кошти у сумі 1020 Євро та 1765 Євро; 10.02.2010 ОСОБА_7 на підставі заяви на видачу готівки № 0R8289502 у відділенні «Райффайзен Банк Аваль» зняв грошові кошти у сумі 4500 Євро.
Крім того, він же у листопаді 2013 року, достовірно знаючи, що з 01.10.2013 до 16.10.2013 не перебував на амбулаторному лікуванні в Бишівській медичній амбулаторії загальної практики сімейної медицини, яка знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Бишів, вул. Київська 22, а також те, що довідка від 16.10.2013 № 1465 є завідомо підробленим документом, до якого внесено завідомо неправдиві відомості про період його амбулаторного лікування в Бишівській медичній амбулаторії загальної практики сімейної медицини, переслідуючи прямий умисел, з метою підтвердження поважності причин відсутності на роботі, використав завідомо підроблений документ - довідку від 16.10.2013 № 1465, яку 22.11.2013 року надав до Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.
Крім того, він же, у листопаді 2013 року достовірно знаючи, що з 29.10.2013 року до 04.11.2013 року не перебував на стаціонарному лікуванні в Макарівській центральній районній лікарні, яка знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, смт. Макарів, вул. Богдана Хмельницького, буд. 56, переслідуючи прямий умисел, з метою підтвердження поважності причин відсутності на роботі, використав завідомо підроблений документ - листок непрацездатності від 04.11.2013 серії АВЯ № 410169, який 22.11.2013 року надав до Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.
Дії ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), за ч. 3 ст. 190 3 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах, повторно, за ч. 4 ст. 358 4 КК України як використання завідомо підробленого документу.
Що стосується доводів апеляційних скарг прокурорів та представника потерпілого ОСОБА_11 в частині безпідставного застосування судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання ст. 75 КК України, колегія суддів виходить з наступного.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За змістом ст.75 КК України при звільненні засудженого від відбування покарання з випробуванням, суд має враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, що дають підстави вважати можливим виправлення засудженого без відбування покарання.
Так, обґрунтовуючи звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України, суд послався на те, що він характеризується позитивно, обставини, що б обтяжували та пом`якшували покарання, відсутні.
Суд звернув уваги на те, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушенням, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України є тяжким злочином.
Колегія суддів приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливо без реального відбування ним покарання, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами кримінально-виконавчої інспекції протягом іспитового строку, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.
Крім того, на цей час зменшено об`єм обвинувачення ОСОБА_7 .
Враховуючи, що строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ст. 190 ч. 1 КК України на час ухвалення рішення суду закінчився, останній підлягає звільненню від покарання за цією нормою кримінального закону на підставі ст. 49 КК України.
При цьому, відомості про особу винного та відсутність обставин, які б обтяжували покарання дають підстави колегії суддів для призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 1903 КК України у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією вказаної норми закону.
Таке покарання буде необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів.
З наведених підстав, апеляційні вимоги прокурорів та представника потерпілого в частині скасування вироку із призначенням покарання ОСОБА_31 , яке належить відбувати реально не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги прокурора в частині скасування вироку через незазначення у вступній його частині номеру кримінального провадження, та в його резолютивній частині порядку отримання копії вироку, виду судової експертизи, вартість якої присуджена до стягнення, задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст.ст. 409, 420 КПК України не є підставами для скасування вироку і ці недоліки можуть бути усунуті в порядку ст. 537 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , заступника прокурора Голопристанського району ОСОБА_10 (із змінами та доповненнями), представника потерпілого ОСОБА_11 , щодо ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 серпня 2014 року щодо ОСОБА_7 в частині засудження його за ч. 2 ст. 190 КК України та в частині призначеного покарання - змінити.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 ч.2 КК України закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діях складу вказаного злочину.
Цей же вироку відносно ОСОБА_7 , в частині його засудження за ч. 4 ст. 358 КК України, скасувати, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 358 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.
Вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання:
- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, звільнивши його від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;
- за ч. 3 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції (органу пробації), періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції (органу пробації), повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію (орган пробації) про зміну свого місця проживання чи роботи.
В решті вирок щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками процесу шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Повний текст ухвали буде оголошено о 13 годині 13 червня 2017 року.
Головуючий: (підпис)
Судді: (підпис) (підпис)
Згідно з оригіналом :
Суддя: