У Х В А Л А

15 червня 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_6., розглянувши заяву заступника Генерального прокурора про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2017 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2015 року ОСОБА_1 засуджено за частиною третьою статті 307 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк дев'ять років, з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого. За частиною третьою статті 305 КК ОСОБА_1 виправдано у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4, заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень щодо яких не подано.

Апеляційний суд Київської області ухвалою від 21 березня 2016 року зазначений вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2017 року зазначені судові рішення змінено, виключено з їх мотивувальної частини: посилання на явку з повинною як доказ; посилання на вчинення ОСОБА_1 інкримінованого злочину в складі організованої групи разом із ОСОБА_5, зазначивши, що злочин вчинено в складі організованої групи разом із особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження. У решті судові рішення залишено без зміни.

Заступник Генерального прокурора (далі - прокурор), подав до Верховного Суду України заяву про перегляд зазначеної ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2017 року щодо ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) - неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, а саме частини першої статті 52 КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Просить скасувати зазначене рішення касаційного суду та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Однак, як убачається зі змісту заяви, її подано без додержання вимог статті 448, 449 КПК.

Відповідно до вимог статті 448 КПК, у заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України зазначаються, зокрема, обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини першої статті 445 КПК передбачено, що підставою для перегляду Верховним Судом України судових рішень є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права, передбачених цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень в аспекті (значенні) правової позиції суду касаційної інстанції, висловленої у своєму рішенні.

Колегія суддів зазначає, що положення пункту 2 частини першої статті 445 цього Кодексу передбачають порівняння судових рішень на предмет однаковості/неоднаковості застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права. У цьому контексті в рішеннях Верховного Суду України висловлена правова позиція, відповідно до якої факт неоднакового застосування норми права судом касаційної інстанції повинен мати певний зовнішній вияв, знаходити відображення у відповідному процесуальному документі (рішенні). Про неоднакове застосування норми права свідчить неоднакове її розуміння судом виключно в процесі правозастосування, що зумовлює ухвалення рішень, які мають різний зміст. Неоднаковість у застосуванні положень норми права нерозривно пов'язана з предметом правозастосування - одна і та сама норма (її положення, припис) одного і того самого закону. Для уможливлення процедури порівняння судових рішень, оцінки Верховним Судом України відповідної норми права на предмет неоднаковості її застосування, така норма має бути реально застосована судом касаційної інстанції під час розгляду справи за касаційною процедурою.

У своїй заяві прокурор порушує питання про те, що касаційний розгляд кримінального провадження 23 березня 2017 року відбувся за участю засудженого ОСОБА_1 у режимі відеоконференції, без участі захисника, незважаючи на те, що відповідно до частини першої статті 52 КПК, участь останнього є обов'язковою. Разом з тим, заявник не наводить належного обгрунтування, в чому саме він убачає неоднаковість правозастосування цієї норми в оспореному та доданих для порівняння судових рішеннях.

Так, на обґрунтування неоднаковості у правозастосуванні касаційного суду прокурор надав копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2016 року, 12 квітня 2016 року - провадження № 5-322км16; від 02 лютого 2016 року, 24 травня 2016 року - провадження № 5-204км16; від 02 лютого 2017 року - провадження № 623/3240/14-к; від 23 червня 2016 року, 14 квітня 2016 року - провадження № 5-2409км16; від 25 лютого 2016 року - провадження № 5-306км16.

Як убачається з вказаних судових рішень, касаційний суд під час розгляду кримінальних проваджень щодо осіб, засуджених за особливо тяжкі злочини, неодноразово відкладав касаційний розгляд відповідних проваджень у зв'язку з неявкою захисника в судове засідання, з метою забезпечення права засудженого на захист відповідно до положень частини першої статті 52 КПК, а відтак зазначені рішення згідно статті 446 КПК не можуть вважатися такими, що ухвалені за результатами касаційного перегляду.

Рішення касаційного суду ухвалені в касаційному порядку при перегляді судових рішень відповідно до положень Глави 32 КПК від 21 червня 2016 року, 23 лютого 2017 року, 20 жовтня 2016 року, 19 липня 2016 року та 24 березня 2016 року, які також надані для порівняння, не містять висновку щодо застосування норми процесуального права, про неоднаковість застосування якої прокурором порушено питання в заяві.

Відтак, всупереч вимогам статті 449 КПК, прокурором не додано до заяви копії рішення касаційного суду, яке б давало підставу для перегляду Верховним Судом України оскаржуваної ухвали щодо ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 частини першої статті 445 КПК.

Зазначені недоліки, встановлені при перевірці відповідності заяви вимогам КПК, перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження.

Відповідно до частини 2 статті 450 КПК України, у разі, якщо заяву подано без додержання вимог статей 448 і 449 КПК України, заявник письмово повідомляється про недоліки заяви, та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути.

Заява повертається заявнику, якщо він не усуне її недоліки протягом установленого строку.

На підставі наведеного, керуючись статтею 450 КПК,

у х в а л и в :

про вказані недоліки заяви повідомити заступника Генерального прокурора та надати йому строк для їх усунення до 18 липня 2017 року.

У разі, якщо зазначені недоліки не буде усунено в установлений строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_6