Справа № 750/1555/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/49/2017
Категорія - ч. 2 ст. 121 КК україни Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

при апеляційному розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріалів кримінального провадження №12.015.270.010.009.233, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого, та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 червня 2016 року, постановлений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 8 років 10 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому постановлено рахувати з дня його затримання з 23 листопада 2015 року.

Зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 23 листопада 2015 року по 15 червня 2016 року у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжним заходом до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок місцевого суду скасувати, оскільки він занадто суворий, а кримінальне провадження закрити за недоведеністю його вини. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_7 вказав, що суд не врахував таких обставин, які пом`якшують покарання, а саме: його тяжкий стан здоров`я, раніше не вчиняв злочини проти життя та здоров`я людини, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, працював та має сталі соціальні зв`язки. Також, судом першої інстанції були взяті до уваги незаконні та необґрунтовані докази, які грунтуються на домислах та припущеннях. Обвинувачений зазначив, що не був допитаний головний свідок, тобто його дружина, та безпідставно відмовлено у виклику інших свідків.

Захисник ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вважає, що зазначені судом першої інстанції висновки щодо причетності ОСОБА_7 до вчинення злочину не підтверджуються належними та допустимими доказами, що були досліджені під час судового розгляду. Так на підтвердження винуватості ОСОБА_7 суд посилається на протокол додаткового огляду місця події та відеозапис проведення додаткового огляду місця події від 23.11.2015 року, а саме на пояснення ОСОБА_7 , які він дав під час проведення зазначеної слідчої дії, щодо заподіяння ним ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Окрім того, під час проведення додаткового огляду місця події від 23.11.2015 року за адресою: АДРЕСА_1 , слідчим не було роз`яснено ОСОБА_7 право відмовитися давати пояснення щодо себе, гарантовані ст. 63 Конституції України. Це підтверджується як самим протоколом додаткового огляду місця події від 23.11.2015 року, де відсутня інформація про роз`яснення цього права ОСОБА_7 , так і відеозаписом до нього, на якому зафіксовано як слідчий роз`яснює ряд прав та обов`язків учасникам зазначеної слідчої дії однак право обвинуваченого не давати пояснення щодо себе та не відповідати на питання - слідчим роз`яснено не було. Даний факт підтверджується і показаннями самого слідчого ОСОБА_10 , який був допитаний в судовому засіданні. Допитаний в судовому засіданні слідчий ОСОБА_10 , як свідок, показав, що на час проведення додаткового огляду місця події від 23.11.2015 року за участю обвинуваченого, у матеріалах провадження вже знаходилася явка з повинною ОСОБА_7 .. Наявність у слідчого підозри про причетність ОСОБА_7 до злочину підтверджується і порядком проведення додаткового огляду місця події від 23.11.2015 року. Недопустимим доказом є дані, що містяться в протоколі слідчого експерименту від 23.11.2015 року, проведеного в приміщенні квартири АДРЕСА_2 за участю свідка ОСОБА_11 , а також відеозаписи зазначеної слідчої дії. На доводи сторони захисту про порушення слідчим ч. 5 ст. 240 КПК України під час проведення слідчого експерименту від 23.11.2015 року, під час судового розгляду стороною обвинувачення не було надано доказів того, що зазначена слідча дія з участю свідка ОСОБА_11 була проведена з дозволу особи, що володіє житлом, а допитаний в судовому засіданні обвинувачений зазначив, що є наймачем цієї квартири разом із своїм рідним братом та його неповнолітнім сином, і дозволу на проведення цієї слідчої дії він не надавав. На підтвердження винуватості ОСОБА_7 суд також посилається на висновок судово-медичної експертизи № 254 від 11.12.2015 року та висновок судово-медичної експертизи № 262 від 18.12.2015 року, в яких зазначено, що на наданих на дослідження об`єктах є кров людини, і можливо має місце змішування крові осіб, якими можуть бути ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , при наявності у нього джерела зовнішньої кровотечі. Тобто відповідно до даних зазначених експертиз, експерт використовував зразки крові ОСОБА_7 , однак стороною обвинувачення під час судового розгляду не надано суду доказів того, що у ОСОБА_7 під час досудового розслідування взагалі відбиралася зразки крові. Так судом не взято до уваги того, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1100 від 24.11.2015 року у ОСОБА_7 мається тілесне ушкодження у виді поверхневої рани лівої гомілки, що має незначні розміри, інших ушкоджень під час судово-медичної експертизи у нього не виявлено, в тому числі таких, які могли бути джерелом зовнішньої кровотечі, що породжує сумніви щодо фактичної можливості залишення крові обвинуваченого на об`єктах дослідження судово-медичних експертиз № 254 та № 262 під час спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому чи після цього, як про це зазначалося стороною обвинувачення під час судового розгляду. Також, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що працює фельдшером ЛПЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги» і був у складі бригади, яка виїжджала до місця мешкання ОСОБА_7 , де був ОСОБА_9 без свідомості, в комі, його дочка ( ОСОБА_11 ) можливо казала, що вони знайшли потерпілого вже побитим біля під`їзду. Це підтверджується і карткою виїзду бригади швидкої медичної допомоги від 22.11.2015 року, яка була досліджена в судовому засіданні, в якій зазначено, що: «відповідно до пояснень родини потерпілий три дні тому був побитий невідомими». Зазначена інформація міститься і в висновку судово-медичної експертизи № 973 від 22.12.2015 року, із посиланням на історію хвороби потерпілого ОСОБА_9 .. Обвинувальний вирок суду фактично ґрунтується на показаннях і поясненнях самого обвинуваченого, від яких під час судового розгляду він відмовився, зазначаючи, що вони були надані під психологічним тиском працівників поліції, а також показаннях свідка ОСОБА_11 , які вона дала під час слідчого експерименту від 23.11.2015 року, які суд визнав такими, що не викликають сумнівів у їх об`єктивності та достовірності, такими, що є логічними та послідовними, узгоджуються із висновками судово-медичних експертиз.

При розгляді справи судом І інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , 20 листопада 2015 року, у вечірній час, знаходячись за місцем мешкання у АДРЕСА_1 , у ході конфлікту, що виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_9 обома руками та обома ногами не менше десяти ударів в область голови, не менше шести ударів в область тулубу та не менше чотирнадцяти ударів в область обох ніг та обох рук, чим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження які стали причиною смерті потерпілого.

Заслухавши доповідача, прохання обвинуваченого та його захисника задовольнити апеляційні скарги з викладених в них підстав, думку прокурора про їх необґрунтованість, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів підстав для їх задоволення не знаходить.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК України не визнав і показав, що тілесних ушкоджень ОСОБА_9 він не наносив та його не чіпав, а під час огляду він давав такі показання бо працівники поліції пообіцяли за таких умов не арештовувати його. Щодо тиску на нього з боку працівників поліції, то з цього приводу він з офіційною заявою до прокуратури не звертався, відповідних доказів у нього нема.

На думку колегії суддів висновок місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого у скоєному відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Позицію обвинуваченого колегія суддів розцінює як захисну з метою уникнути покарання.

Зокрема обвинувачений безпідставно стверджує про побиття потерпілого невстановленими особами до вечора 20 листопада 2015 року.

Це твердження спростовується висновком судово-медичної експертизи №973 від 22.12.2015 р., дослідженим та правильно оціненим місцевим судом, згідно якого виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли утворитися в проміжок часу від хвилин до десятків хвилин (тобто менше години). Після отримання всього комплексу тілесних ушкоджень потерпілий не міг здійснювати цілеспрямовані рухи. (т. 1 а.п. 88). Як відомо потерпілий був виявлений у квартирі, а отже прийти туди з тілесними пошкодженнями не міг.

Не обґрунтоване і твердження сторони захисту про проведення слідчих дій в квартирі без дозволу власника. Ці слідчі дії проводилися з участю осіб, які постійно на законних підставах проживали в цій квартирі і не заперечували проти їхнього проведення.

З матеріалів кримінального провадження видно, що умисні дії обвинуваченого правильно кваліфіковані досудовим слідством та місцевим судом за ч. 2 ст. 121 КК України.

При обранні виду та міри покарання, місцевий суд також врахував, тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, що він неодноразово раніше засуджувався та притягувався до адміністративної відповідальності.

Отже, покарання, яке призначено обвинуваченому, відповідає характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого ним, даним, що характеризують його особу і є достатнім та справедливим, тому підстав для зміни вироку місцевого суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 червня 2016 року щодо останнього - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4