Справа № 466/4144/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/866/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за клопотанням засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, уродженця м. Городок Львівської області, до засудження проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше судимого: 19 вересня 2008 р. Городоцьким районним судом Львівської області за ч.1 ст. 187 КК України до 3 років позбавлення волі та звільненого 19.09.2011 р. по відбуттю терміну покарання

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі з апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2017 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 , засудженого вироком Городоцького районного суду Львівської області від 22 липня 2014 р. за ч.2 ст.185, ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі.

Рішення суду мотивоване відсутністю у матеріалах клопотання достатніх доказів того, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення.

Не погоджуючись з таким висновком суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій стверджує, що при розгляді справи безпідставно не враховано, що він, незважаючи на непрацевлаштованість у виправній установі за браком місць, всіляко сприяє в благоустрої колонії, у зв`язку з чим заохочувався адміністрацією, проходить курс навчання в навчальному центрі колонії. Крім цього, звертає увагу на наявність у нього на утриманні неповнолітньої доньки, яка потребує належного батьківського виховання та його матеріальної допомоги, а також позитивні характеристики за місцем проживання. Апелянт визнає, що під час відбуття покарання неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності, але вважає вчинені порушення незначними і відповіддю на дії працівників виправної установи, які вимагають від нього виконання того, що йому не під силу. За наведених обставин засуджений ОСОБА_7 наполягає на визнанні факту його виправлення, у зв`язку з чим просить оскаржувану ухвалу скасувати і постановити нову про задоволення його клопотання та заміну невідбутої ним частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі.

Заслухавши доповідача, доводи адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , виступ прокурора з обґрунтуванням її безпідставності, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 22 липня 2014 р. ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.187 КК України, до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Як слідує з матеріалів справи, за час відбуття покарання ОСОБА_7 5 разів притягався до дисциплінарної відповідальності за допущені порушення режиму відбування покарання у ЛВК-48 та ЛВК-30 і лише двічі заохочувався (а.с.4).

Крім цього, згідно характеристики, наданої адміністрацією Личаківської виправної колонії (№30) на засудженого ОСОБА_7 останній у взаємовідносинах із засудженими може конфліктувати, схильний до проявлення нетактовності по відношенню до представників адміністрації, не завжди утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, потребує нагадувань щодо дотримання санітарно-гігієнічних вимог, до виконання законних вимог персоналу колонії ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Також адміністративною комісією установи двічі, а саме 13 жовтня 2016 р. та 26 січня 2017 р., відмовлено у застосуванні до засудженого ОСОБА_7 заохочувальних норм, передбачених ст.ст.100, 101 КВК України, ст.82 КК України як такому, що не став на шлях виправлення (а.с.3).

Колегія суддів вважає, що з огляду на викладене, місцевий суд зробив правильний висновок про відсутність підстав для заміни невідбутої засудженим частини покарання більш м`яким.

У відповідності до ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно із п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого; при цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст.82 КК України).

Як вбачається з матеріалів клопотання, засуджений ОСОБА_7 не навів переконливих доказів того, що він своєю поведінкою довів виправлення, і такі в матеріалах справи відсутні. У судовому засіданні суду першої інстанції представник адміністрації Личаківської виправної колонії (№30) ОСОБА_9 клопотання засудженого ОСОБА_7 не підтримала і просила в його задоволенні відмовити у зв`язку з необґрунтованістю такого.

Вказівка засудженим в апеляційній скарзі на його позитивні характеристики за місцем проживання і наявність на утриманні малолітньої доньки правильність висновків місцевого суду не заперечують та не є самостійною підставою для застосування до ОСОБА_7 ст.82 КК України.

Оцінюючи в сукупності характеризуючі особу засудженого ОСОБА_7 дані, колегія суддів вважає, що наведені ним обставини не є достатньою підставою для заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким. Неодноразові порушення режиму відбування покарання за вчинення тяжкого злочину ставлять під обґрунтований сумнів бажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення і не дають можливості зробити категоричний висновок про те, що він заслуговує на застосування ст.82 КК України.

Оскаржувана ухвала місцевого суду є законною та скасуванню не підлягає. Висновки суду ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, відповідають наявним матеріалам та фактичним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги засудженого цих висновків не спростовують.

А тому, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2017 р. про відмову в задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, протягом трьох місяців з моменту отримання ним копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4