Справа №1в/359/62/2017р.

УХВАЛА

16 березня 2017 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2
при секретарі ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працював, одружений, проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
про застосування умовно-дострокового звільнення

ВСТАНОВИВ :
13.02.2017 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування умовно-дострокового звільнення
Відповідно особової справи , він раніше судимий:
21.05.2003 року Тетіївським районним судом Київської області за ст.ст. 185 ч. З, 75 КК України України на 3 роки позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік.
04.11.2004 року Тетіївським районним судом Київської області за ст.ст. 185 ч. З, 75 КК України України на 3 роки позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки.
13.02.2009 року Тетіївським районним судом Київської області за ст.ст. 185 ч. З, 75, 76 КК України України на З роки позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік.
08.06.2011 року Тетіївським районним судом Київської області за ст. ст. 185 ч. З, 309 ч.І, 70, 75, 76 КК України на 4 роки позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки.
По теперішній справі засуджений: 03.12.2014 року Печерським районним судом м. Києва за ст. ст. 289 ч.2, 71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі. 02.04.2015 року Апеляційним судом м. Києва за ст. ст. 289 ч. 2, 69 ч.І. , 71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі. 16.02.2016 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області застосовано Закон України від 26.11.2015 року , та зарахувати засудженому в строк відбування покарання період з 19.09.2014 року по 02.04.2015 рік.
Початок строку: 19 вересня 2014 року Кінець строку: 30 березня 2018 року
Засуджений ОСОБА_4 міру кримінального покарання в місцях позбавлення волі відбуває з 20.09.2014 року.
Під час знаходження в Київському СІЗО характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 23.04.2015 року відбуває покарання в Бориспільській виправній колонії (№ 119). За період відбування покарання зарекомендував себе посередньо: мав 1 стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку. Має 2 заохочення.
Працевлаштований на виробництві установи на дільниці деревообробки. Відношення до праці задовільне. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує дружні стосунки із засудженими, як позитивної так і негативної спрямованості.
Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.
До виконання встановлених законодавством вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.
Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має.
Відповідно до статті 123 Кримінально - виконавчого кодексу України не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу.
Відповідно до статті 127 Кримінально - виконавчого кодексу України не бере участь у роботі самодіяльної організації, не проявляє розумну соціально - корисну активність в організації їх роботи.
Відповідно до статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує зв`язки з рідними шляхом побачень та отримує від них передачі.
Вину за вироком суду визнав.
На розгляд справи заявник ОСОБА_4 надіслав заяву про слухання справи за його відсутності.
В судове засіданні представник БВК №119 не з;явився, про слухання справи сповіщений належним чином.
Заслухавши думку прокурора, який заперечує проти задоволення клопотання , дослідивши матеріали подання та ознайомившись із особовою справою засудженого, суд приходить до наступного висновку .
У відповідності до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання;
Згідно ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Згідно ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ч. 2 вказаної статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Для застосування звільнення, згідно п. 2 ч. 3 необхідно щоб засуджений фактично відбув не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин,
Пунктом 2 ППВСУ "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.02.2002 р., передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Крім того, відповідно до положень пункту 17 вказаної Постанови, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Суд вважає, що відносно засудженого не можливо застосувати умовно - дострокове звільнення вiд відбування покарання , беручи до уваги той факт, що останній своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, враховуючи лінію поведінку засудженого за весь період відбування покарання, оскільки засуджений має 2 заохочення - 25.04.2016 року та 08.02.2017 року, , що не дає підстав для загального висновку про його сумлінну поведінку та ставлення до праці за весь період відбування покарання , в розумінні вимог ч.2 ст. 81 КК України, яка передбачає умовно-дострокове звільнення.
При цьому судом також враховує висновок засідання комісій БВК від 23.11.2016 року, яка не вбачає підстав для застосування відносно засудженого умовно-дострокового звільнення.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537,539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :
В задоволенні клопотанні засудженого ОСОБА_4 про застосування умовно-дострокового звільнення - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційний суд Київської області через Бориспільський міськрайсуд протягом 7 днів з дня оголошення.

Суддя ОСОБА_1