АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11кп/796/1677/2016 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186, ч.2 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2016 рокуколегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 ,

За участю прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, тимчасово мешкає у АДРЕСА_1 , раніше засудженого, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року, якою задоволено подання Оболонського РВ КВІ у місті Києві, скасовано звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду міста Києва від 4 червня 2014 року та його направлено для відбування покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, -

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року задоволено подання Оболонського РВ КВІ у місті Києві, скасовано звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду міста Києва від 4 червня 2014 року та його направлено для відбування покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На обґрунтування суд послався на те, що ОСОБА_7 протягом іспитового строку допустив принаймні п`ять неявок на реєстрацію без поважних причин, не повідомив РВ КВІ про зміну місця проживання та був у вказаний період притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 178 КУпАП, а до того ж на протязі тривалого часу не з`являвся і до суду у зв`язку з розглядом подання РВ КВІ, хоча встановленим порядком кожного разу був повідомлений про час та місце цього розгляду, а в засідання від 30 березня 2016 року не прибув, хоча виклик до суду отримав, про що свідчить підпис про отримання на цьому документі.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій заявляє, що він не прибував для реєстрації, оскільки плутав дні тижнів, а в травні і липні 2015 року не прибував на реєстрацію внаслідок хвороби, про що в матеріалах справи є відповідні довідки; місце проживання змінив внаслідок пожежі в його квартирі, про яку повідомив дільничному інспектору поліції; насправді адміністративне правопорушення він не скоював, бо тільки переносив із собою пиво, а не вживав його в громадському місці, до адміністративної відповідальності притягнутий через неприязне ставлення до нього з боку працівника поліції; про час та місце розгляду судом подання інспекції він жодного разу повідомлений не був через зміну місця проживання, а про необхідність явки в судове засідання на 30 березня 2016 року виклик отримував не він особисто, а його повнолітній син, котрий, жаліючи його, про цей виклик повідомив лише після дня, на який було призначене вказане засідання; звертає увагу апелянт також на те, що судовий розгляд подання відбувся без нього та його захисника, отже він не міг надати необхідні пояснення та захистити свої інтереси.

На цих підставах він просить оскаржену ухвалу суду першої інстанції скасувати та звільнити його з-під варти, посилаючись також на усвідомлення своєї провини, щире каяття, наявність серйозних захворювань, зобов`язання в подальшому дотримуватися приписів вироку та вказівок КВІ.

Заслухавши доповідь судді, виступи засудженого та його захисника на підтримку апеляційних вимог, з доповненням адвоката про те, що, подання належало розглядати принаймні за участю захисника засудженого з огляду на наявність у нього істотних психічних вад і потребу в обов`язковій участі захисника адвоката, прокурора проти задоволення апеляційних вимог, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного провадження в сукупності з матеріалами особової справи, наданими РВ КВІ та матеріалами судової справи, заведеної у зв`язку з розглядом подання, колегія суддів визнає наступне.

Всупереч міркуванням апелянта, суд першої інстанції з достатньою повнотою, всебічно, об`єктивно, неупереджено дослідив докази, покладені в основу подання РВ КВІ про скасування ОСОБА_7 іспитового строку та направлення його для реального відбування покарання відповідно до вироку Оболонського районного суду міста Києва від 4 червня 2014 року відносно нього, повно та правильно виклав ці докази в ухвалі, проаналізував їх у сукупності, належно оцінив у плані належності, відносності, допустимості, достовірності та достатності для висновків по суті подання і на цих підставах ухвалив законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

Доводи ОСОБА_7 про наявність довідок про перебування на лікуванні, всупереч його міркуванням, були враховані ще в самому поданні та і в судовому рішенні, оскільки за змістом цих процесуальних документів перебування ОСОБА_7 на амбулаторних лікуваннях у травні та липні 2015 року враховані та ці періоди не зазначені як неявки в строк на реєстрацію.

Його ж доводи про те, що місце проживання він змінив внаслідок пожежі в його квартирі та повідомив про цю пожежу дільничному інспектору поліції безпредметні, бо, і за вироком, і за підписаним ним особисто зобов`язанням перед КВІ про умови та порядок відбування іспитового терміну, йому було відомо про те, що про зміну місця проживання він зобов`язаний негайно повідомити не дільничному інспекторові, а представнику районного відділу кримінально-виконавчої інспекції, і цього свого зобов`язання він не виконав.

Не ґрунтуються на чинному кримінальному процесуальному законодавстві і доводи ОСОБА_7 про те, що виклик до суду на 30 березня 2016 року отримав не він особисто, а його син, який про цей виклик повідомив йому лише після вказаної дати, бо законом дозволено вручення такого виклику будь-якому повнолітньому члену родини, що, відповідно до пояснень самого засудженого, у цьому разі і було виконано.

Більше того, навіть дізнавшись, хоч і з запізненням про згаданий виклик, ОСОБА_7 самостійно до суду не прибув, про час та місце наступного засідання ініціативно не дізнавався, виклики на ці засідання йому були направлені встановленим порядком, але він ні в наступне засідання 30 березня 2016 року, ні в останнє його засідання 21 квітня 2016 року не прибував.

Наведене свідчить про вперте, багаторазово продемонстроване, небажання ОСОБА_7 виконувати умови звільнення від відбування покарання з випробуванням, визначені вироком суду першої інстанції, який набрав чинності.

Безпідставними та нічим не обґрунтованими є й доводи апелянта та його захисника про порушення судом при прийнятті рішення по суті подання КВІ права засудженого на захист у зв`язку з розглядом цього подання не лише без участі засудженого, але й без участі захисника, бо, в силу абзацу 2 ч.4 ст. 539 КПК України подання може бути розглянуте без участі осіб, які були належним чином повідомлені про час та місце його розгляду, за винятком, коли участь таких осіб визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Таких обставин в матеріалах судової справи не виявлено.

Посилання в апеляційному засіданні на обов`язковість участі при розгляді подання захисника через наявні у ОСОБА_7 захворювання не ґрунтуються на матеріалах особової справи, де ОСОБА_7 власноручно вказав на відсутність у нього тяжких захворювань, та матеріалах судової справи, де маються довідки про наявні у ОСОБА_7 захворювання у виді переломів кісток ніг, розриву зв`язок суглобу, які потребували амбулаторного лікування, а також вироком суду щодо нього, де відзначено, що він хворіє на психічні та поведінкові розлади, викликані вживанням психотропних речовин, а такі захворювання, за загальним правилом, не свідчать про неосудність чи обмежену осудність та не вимагають обов`язкової участі захисника, як і кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_7 визнаний винуватим.

Таким чином, будь-яких підстав для задоволення апеляційної скарги нема, бо судом першої інстанції ухвалене законне, обґрунтоване, вмотивоване і справедливе рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 417 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року, якою скасовано звільнення його від відбування покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 4 червня 2014 року та його направлено в місця позбавлення волі для відбування покарання, визначеного цим вироком, залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду першої інстанції, - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення.

Судді:

[1]