154/773/17
1-кп/154/77/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський кримінальне провадження № 0000074 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Річиця, Ратнівського району Волинської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, освіта вища, заміжньої, не працює, раніше не судимої,-

за ч. 2 ст. 191 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно з обвинувальним актом, у відповідності до Статуту Володимир-Волинського районного будинку культури, затвердженого 10.01.2004 Начальником відділу культури Володимир-Волинської районної державної адміністрації, вказана установа є спеціалізованим закладом, який створений з метою задоволення культурних потреб населення району. Районний будинок культури належить до районної комунальної власності і безпосередньо підпорядкований відділу культури райдержадміністрації. У відповідності до п.1 розділу IV Статуту, районний будинок культури очолює директор, який призначається на посаду начальником відділу культури райдержадміністрації. Згідно п.2 розділу IV Статуту, директор районного будинку культури здійснює керівництво діяльністю районним будинком культури, несе персональну відповідальність за виконання покладених на РБК завдань і здійснення ним своїх функцій, видає в межах своєї компетенції накази, організовує і контролює їх виконання, призначає на посаду та звільняє з посади працівників районного будинку культури.

Так, відповідно до наказу № 3/1.5 від 13.03.2007 ОСОБА_4 призначено на посаду директора районного будинку культури з 14.03.2007.

Відповідно до п. 2.12 посадової інструкції № 5 директора районного будинку культури, директор районного будинку культури відкриває в банках рахунки, є розпорядником коштів, забезпечує їх доцільне використання та зберігання закріпленого за районним будинком культури майна. Згідно п. 2.17 Посадової інструкції, директор районного будинку культури зобов`язаний згідно з чинним законодавством дотримуватись правил фінансової дисципліни, вчасно оформляти і здавати відповідним установам лікарняні листи, відрядні документи, акти, табелі, рахунки та інше. Відповідає за надання платних послуг РБК.

Виходячи із викладених вище завдань і повноважень, ОСОБА_4 , працюючи на вищезазначеній посаді та виконуючи обов`язки пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій відповідно була службовою особою.

Разом з тим, працюючи на посаді директора районного будинку культури ОСОБА_4 грубо порушила свої службові обов`язки та обмеження, використавши надану їй владу та службове становище в особистих корисливих цілях та в корисливих особистих інтересах, вчинила злочин у сфері службової діяльності.

Так, ОСОБА_4 , будучи службовою особою, діючи умисно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини, які регулюють службову діяльність, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, керуючись єдиним умислом та корисливим мотивом, направленим на протиправне заволодіння грошовими коштами, в порушення вимог Статуту Володимир-Волинського районного будинку культури, затвердженого 10.01.2004 Начальником відділу культури Володимир-Волинської районної державної адміністрації та вимог п.2.12, п.2.17 Посадової інструкції, а також всупереч вимогам Положення про оренду приміщень районного будинку культури, затвердженого рішенням Володимир-Волинської районної ради №5/9 від 16.05.2011, в період часу з січня 2014 року по грудень 2014 року включно, надавала в оренду фізичним особам окремі приміщення районного будинку культури без укладення договорів оренди в письмовій формі, а отримані за це кошти не обліковувала у бухгалтерському обліку та не вносила на рахунок Володимир-Волинської райдержадміністрації.

Зокрема, на початку січня 2014 року до ОСОБА_4 звернувся громадянин ОСОБА_6 із проханням про оренду лекційного залу районного будинку культури для проведення щотижневих богослужінь церкви «Ковчег Спасіння», про що написав відповідну заяву. При цьому, ОСОБА_4 реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, в порушення вимог Положення про оренду приміщень районного будинку культури, письмовий договір оренди із ОСОБА_6 не уклала, а переконала останнього сплачувати орендну плату в розмірі 400 грн. за місяцьоренди, яку передавати готівкою особисто їй. Таким чином, ОСОБА_6 в період січня-грудня 2014 року включно було сплачено ОСОБА_4 4800 грн. орендної плати, яка передавалась частинами на початку кожного місяця.

Крім того, на початку січня 2014 року до ОСОБА_4 звернувся громадянин ОСОБА_7 із проханням про оренду приміщення кімнати районного будинку культури для проведення щотижневих богослужінь церкви «Євангелійських християн баптистів», про що написав відповідну заяву. При цьому, ОСОБА_4 , керуючись єдиним злочинним умислом, що направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, в порушення вимог Положення про оренду приміщень районного будинку культури, письмовий договір оренди із ОСОБА_7 за 2014 рік не укладала, а переконала останнього сплачувати орендну плату в розмірі 250 грн., так ОСОБА_7 за січень 2014 року було сплачено ОСОБА_4 250 грн. орендної плати.

При цьому, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 факт отримання вказаних коштів в сумі 5050 гривень в якості орендної плати у відповідних бухгалтерських та фінансових документах районного будинку культури не відобразила, а заволоділа ними на власну користь.

Умисні дії ОСОБА_4 , котрі виразились в заволодінні чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, кваліфікуються за ч. 2 ст. 191 КК України.

28 лютого 2017 року між прокурором Володимир-Волинської місцевої прокуратури, якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та підозрюваною ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди, ОСОБА_4 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 с. 191 КК України в повному обсязі.

Також вказаною угодою сторони погодили покарання відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 191 КК України у виді у виді позбавлення волі строком на 1 рік з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 1 (один) рік із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, про визнання винуватості суд виходив з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти зокрема рішення про затвердження угоди.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачена ОСОБА_4 визнала себе винуватою, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди від 28.02.2017 року про визнання винуватості між прокурором та підозрюваною ОСОБА_4 і призначення останній узгодженої сторонами міри покарання.

Процесуальні витрати по справі та речові докази - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 28 лютого 2017 року у кримінальному провадженні № 0000074 між прокурором Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один ) рік з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, а саме: повідомляти Володимир-Волинський міськрайонний відділ з питань пробації Західного МРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ про зміну місця проживання, періодично з`являтися до Володимир-Волинського міськрайонного відділу з питань пробації на реєстрацію.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.з

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча /-/ підпис
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1