УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні у залі суду у місті Києві

клопотання представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні №0007600 від 01 липня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року,

ВСТАНОВИВ :

16 червня 2017 року представник заявника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні № 0007600 від 01 липня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України, в обґрунтування якого зазначила наступне.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0007600 від 01 липня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України

Однак, розслідування кримінального провадження № 0007600 від 01 липня 2015 року триває з 2015 року, у вказаному кримінальному провадженні жодній особі, в тому числі і ОСОБА_3 , не оголошено про підозру, хоча слідчим проведено всі необхідні слідчі дії, що є порушенням розумного строку розслідування кримінального провадження, а також порушенням прав та інтересів ОСОБА_3 . Крім того, такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна, перешкоджає ОСОБА_3 реалізувати своє право за договором іпотеки з приводу погашення заборгованості, що у своїй сукупності свідчить про те, що потреба для накладення арешту на майно відпала.

В судове засідання представник заявника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 не з`явилася, про місце, час та дату судового засідання повідомлялася належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила.

З метою дотримання вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, слідчий суддя вважає за доцільне розглянути клопотання у відсутність представника заявника адвоката ОСОБА_4 .

Слідчий суддя позбавлений можливості викликати слідчого, за клопотанням якого було накладено арешт на майно, оскільки до матеріалів клопотання не долучена ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року про накладення арешту. Крім того, клопотання не містить жодних відомостей щодо органу, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0007600 та був ініціатором накладення арешту на майно.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.1 ст. 174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0007600 від 01 липня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України.

Разом з тим, представником заявника при зверненні до слідчого судді з зазначеним клопотанням не долучено належним чином завіреної копії ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року, на підставі якої було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Не надано такої копії ухвали слідчого судді і в судовому засіданні, що позбавляє слідчого суддю можливості перевірити факт накладення арешту на майно, підстави застосування такого арешту, перелік майна та заборони, які накладені на таке майно. Крім того, клопотання не містить жодних відомостей щодо органу, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0007600 та був ініціатором накладення арешту на майно, що позбавляє суд можливості викликати в судове засідання представника органу досудового розслідування за клопотанням якого накладено арешт на майно для підтвердження чи спростування факту накладення арешту на майно, підстави його застосування та необхідності подальшого застосування.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що заявником у клопотанні не доведено, а слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно вказане в клопотанні, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження або арешт накладено необґрунтовано, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні №0007600 від 01 липня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Слідчий суддя ОСОБА_1