АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/944/17 Справа № 182/3703/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

слідчого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2017 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИЛА :
Ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2017 року було задоволено клопотання слідчого СВ Нікопольського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 вересня 2017 року.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що прокурор довів існування наступних ризиків, а саме переховування від органів досудового розслідування та (або) суду, незаконного впливу на свідків та потерпілу, оскільки всі вони проживають в одному невеличкому селищі міського типу, а потерпіла ОСОБА_12 крім того ще й вижила після застосування щодо неї вогнепальної зброї під час нападу та вимушена звертатися за захистом свого життя до правоохоронних оранів, а також знищення речових доказів, які мають суттєве значення по даному кримінальному провадженню. Вирішуючи питання про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу суд врахував тяжкість вчиненого злочину, наявність обгрунтованої підозри, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, а також ризики, наведені стороною обвинувачення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до її підзахисного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування вимог скарги апелянт вказує на те, що суд належним чином не врахував відсутність підстав та ризиків, передбачених КПК України, а ті, що зазначені в клопотанні, є безпідставними, дані про особу підозрюваного, який вину у скоєному не визнає, раніше не судимий, позитивно характеризується за попереднім місцем праці, з січня 2011 року перебуває у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_13 і постійно проживає разом з нею і своєю матір`ю у будинку матері, а також те, що прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, пояснення слідчого, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, з наданих матеріалів вбачається що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема протоколами допитів потерпілого, свідків, протоколом огляду місця події, протоколами обшуку та вилученими речовими доказами, висновками судово-медичних та криміналістичних експертиз. Таким чином, доводи захисту щодо недоведеності обґрунтованості підозри у вчиненні інкримінованих підозрюваному злочинів не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

Також, приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував, що існують обґрунтовані ризики переховування підозрюваного від суду за скоєння тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, а також, що підозрюваний знаходячись на свободі може незаконно впливати на потерпілого та свідків, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.

Доводи ж апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки зазначені в апеляції підстави були враховані судом під час вирішення питання про обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, однак вони не вплинули на правильність висновків суду, тому що ризики, зазначені в ухвалі суду, є реальними, і запобігти їхньому уникненню, окрім як застосуванням найбільш суворого запобіжного заходу неможливо, а тому судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2017 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:
____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4