Провадження № 1-в/761/49/2017
У Х В А Л А
Іменем України
03 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву Міністерства юстиції України про виправлення описок допущених в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016 року про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого генеральним директором ТОВ «ТехПромСтрой», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого за вироком суду Російської Федерації,
В С Т А Н О В И В:
30 грудня 2016 року до суду надійшла заява Міністерства юстиції України про виправлення описок допущених в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016 року про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно ОСОБА_3 . Згідно із заявою, при розгляді клопотання Міністерства юстиції України стосовно ОСОБА_3 судом у мотивувальній частині ухвали допущено технічні помилки, що унеможливлює її подальше направлення Міністерству юстиції Російської Федерації. Так, суд вказав, що керувався ст. ст. 602, 603 КПК України та Європейською конвенцією про міжнародну дійсність кримінальних вироків 1970 року, однак у даному судовому провадженні ці норми закону не підлягають застосуванню.

В судове засідання, будучи належним чином повідомленим, не з`явився прокурор, однак його неприбуття не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень відповідно до положень ч. 2 ст. 379 КПК України.

Перевіривши доводи заяви та матеріали клопотання, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Так, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016 року задоволено клопотання Міністерства юстиції України та приведено у відповідність із законодавством України вирок Петрозаводського міського суду Республіки Карелія від 12 січня 2015 року стосовно ОСОБА_3 , який вважається засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. Постановлено відраховувати початок строку відбування покарання ОСОБА_3 з 12 січня 2015 року. В силу ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_3 у строк відбування покарання час затримання та утримання під вартою в даній кримінальній справі з 27 травня 2014 року по 11 січня 2015 року включно.

Разом з тим, при виготовленні мотивувальної частини згаданої ухвали судом допущено описки, оскільки помилково в її текст було включено формулювання з посиланням на нормативні акти, які не підлягають застосуванню при розгляді клопотання стосовно ОСОБА_3 .

У зв`язку з наведеним, суд вважає необхідним внести виправлення в ухвалу суду від 02 вересня 2016 року в порядку, передбаченому ст. 379 КПК України, шляхом виключення формулювань із зайвими посиланнями.

При цьому, необхідно зауважити, що виправлення в такий спосіб описок не стосується суті судового рішення стосовно ОСОБА_3 та не змінює її змісту по суті, а так само не тягне погіршення становища засудженого.

Керуючись ст. 379 КПК України, суд
у х в а л и в:
Внести виправлення у мотивувальну частину ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016 року щодо ОСОБА_3 .

Виключити з мотивувальної частини ухвали суду від 02 вересня 2016 року наступні формулювання: на аркуші 2 (два) текст, який починається «Згідно з положеннями ч. 1 ст. 602 КПК України…» та закінчується «…26 вересня 2002 року відповідно»; який починається «Відповідно до ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року…» та закінчується «…в разі якщо вона вчинила б цю дію там»; на аркуші 3 (три) текст, який починається «Дані матеріалів клопотання свідчать…» та закінчується «…погоджено з Міністерством юстиції Російської Федерації»; на аркуші 4 (чотири) текст у останньому абзаці «…ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року… 602, 603…».

Мотивувальну частину ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016 року щодо ОСОБА_3 вважати правильною в наступній редакції:

«до Шевченківського районного суду м. Києва 27 липня 2016 року надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації стосовно засудженого ОСОБА_3 у відповідність із законодавством України.

Згідно з резолютивною частиною клопотання, порушено питання про визначення норми (статті, частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнано винним за вироком Петрозаводського міського суду Республіки Карелія від 12 січня 2015 року. Визначення строку позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_3 на підставі вироку Петрозаводського міського суду Республіки Карелія від 12 січня 2015 року.

У судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибув, при цьому, в самому клопотанні зазначено прохання про його розгляд без участі згаданої особи, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України участь такої особи не є обов`язковою.

Засуджений ОСОБА_3 , який відбуває покарання в ФКУ Виправна колонія № 7 УФСВП Росії по Республіці Карелія, в судове засідання не доставлявся. Із поданої ним заяви вбачається, що останній просить перевести його для відбування покарання в Україну.

Прокурор у судовому засіданні погодився з доводами клопотання Міністерства юстиції України та не заперечив щодо його задоволення.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши доводи клопотання та долучені до нього матеріали, суд вважає за можливе задовольнити клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації щодо засудженого ОСОБА_3 у відповідність із законодавством України, виходячи з наступного.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 7 КК України, громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 2 статті 1 КПК України регламентовано, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.

Згідно з п. п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

Положеннями ч. ч. 3 та 4 ст. 610 КПК України визначено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, передбачених пунктах 1 та 2 даної частини.

За правилами ч. 1 ст. 610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.

З дотриманням вимог ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та ч. 2 ст. 610 КПК України, Міністерством юстиції України до клопотання подано на розгляд суду всі необхідні документи.

Як убачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, ОСОБА_3 є громадянином України та відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським РВ ГУДМС України в м. Києві, останнє місце його проживання зареєстровано в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .

Наявними в розпорядженні суду матеріалами з`ясовано, що ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений частиною 3 статті 30 і частиною 1 статті 228.1 КК Російської Федерації, а саме: замах на незаконний збут наркотичних засобів, тобто умисні дії особи, безпосередньо направлені на вчинення незаконного збуту наркотичних засобів, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі цієї особи.

Злочин ОСОБА_3 вчинено за таких обставин.

ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконний збут наркотичних засобів, діючи з особистої зацікавленості, у зв`язку з товариськими стосунками з особою під псевдонімом « ОСОБА_4 », приблизно о 19 год. 20 хв., 25 лютого 2014 року, перебуваючи біля під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_2 , зустрівшись з особою під псевдонімом « ОСОБА_4 », яка брала участь в оперативно-розшуковому заході «перевірочна закупка», незаконно передав вказаній особі раніше підшуканий ним наркотичний засіб метамфетамін, вагою 0, 023 г, переслідуючи тим самим мету незаконного збуту.

Однак, злочин ОСОБА_3 не був доведений до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як незаконно переданий ним особі під псевдонімом « ОСОБА_4 » наркотичний засіб був вилучений з незаконного обігу співробітниками Управління ФСКН Росії по Республіці Карелії.

Вироком Петрозаводського міського суду Республіки Карелія від 12 січня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним за ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 228.1 КК Російської Федерації та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без обмеження волі з відбуванням покарання в виправній колонії загального режиму.

За вироком суду постановлено відраховувати строк покарання ОСОБА_3 з 12 січня 2015 року, при цьому, зараховано йому в строк покарання час затримання та утримання під вартою у даній кримінальній справі з 27 травня 2014 року по 11 січня 2015 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Апеляційною ухвалою судової колегії у кримінальних справах Верховного суду Республіки Карелія від 26 березня 2015 року вирок Петрозаводського міського суду Республіки Карелія від 12 січня 2015 року стосовно ОСОБА_3 залишено без зміни, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_3 і захисника-адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Згідно з розпорядженням про виконання вироку, який набрав законної сили, № 1-36/16-2015 від 06 квітня 2015 року, вирок Петрозаводського міського суду Республіки Карелія від 12 січня 2015 року щодо ОСОБА_3 , засудженого за ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 228.1 КК Російської Федерації, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без обмеження волі з відбуванням покарання в виправній колонії загального режиму, набрав законної сили 26 березня 2015 року та підлягає негайному виконанню.

На даний час, ОСОБА_3 відбуває покарання в ФКУ Виправна колонія № 7 УФСВП Росії по Республіці Карелія, про що свідчать дані довідки № 11/ТО/7-7 згаданої установи виконання покарань.

За вироком суду ОСОБА_3 засуджено за ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 228.1 КК Російської Федерації, а саме, за замах на незаконний збут наркотичних засобів, тобто умисні дії особи, безпосередньо направлені на вчинення незаконного збуту наркотичних засобів, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі цієї особи, покарання за що згідно з випискою з КК Російської Федерації передбачено у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років з обмеженням волі на строк до 1 року або без такого.

Відповідно до положень Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за вчинений ОСОБА_3 злочин за ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 228.1 КК Російської Федерації, передбачена ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 307 КК України, санкцією якої визначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років.

При визначенні ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 307 КК України строку покарання у виді позбавлення волі, суд в силу ч. 4 ст. 610 КК України дотримується тривалості призначеного покарання за таке діяння за вироком суду Російської Федерації у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 було зараховано в строк відбування покарання час затримання та утримання під вартою в період з 27 травня 2014 року по 11 січня 2015 року включно, то в силу ст. 72 КК України необхідно зарахувати цей строк у строк його покарання, при цьому, строк відбування покарання ОСОБА_3 слід відраховувати з 12 січня 2015 року.

Даний висновок суду також узгоджується з положеннями п. с) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, згідно з якими, компетентний орган, замінюючи вирок, повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі.

На підставі наведеного, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. ст. 6, 9, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, ст. ст. 3, 7, 72, 305, 309 КК України, ст. ст. 369-372, 376, 609-614 КПК України, суд ».

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Суддя