АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 632/1613/16-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/587/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.119 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2017 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Бутайха, Жовтневого району, р. Татарстан, РФ, росіянин, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, не працюючий, раніше судимий: 12.07.2000 року Лозівським міським судом Харківської області за ст. 43, ч. 2 ст. 143 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці; 08.12.2003 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки; 20.10.2006 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців; 04.04.2012 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки; 15.04.2016 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України з призначенням покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.71,72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 15.04.2016 року ,у виді 2 місяців позбавлення волі , та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_7 у строк призначеного покарання час попереднього ув`язнення з 07.06.2016 року по 23.11.2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень.
Вироком встановлено, що 01.06.2016 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_11 знаходилися в коридорі другого поверху гуртожитку АДРЕСА_3 та вживали спиртні напої. На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 виникла сварка. В результаті сварки у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, проявив злочинну недбалість і, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен і міг їх передбачити, умисно, кулаком правої руки, наніс один удар в область обличчя ОСОБА_11 , внаслідок чого останній з висоти власного зросту впав на підлогу та вдарившись головою втратив свідомість. Внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_7 ОСОБА_11 спричинено згідно висновку судово-медичної експертизи № 121-ЛЗт/16 від 22.07.2016 року, тілесні ушкодження у вигляді гострої тяжкої черепно-мозкової травми, перелом кісток черепа та крововилив під оболонкою головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
03.06.2016 року , приблизно о 07 годині 45 хвилин, ОСОБА_11 , не приходячи у свідомість, помер у реанімаційному відділенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , причиною смерті згідно висновку судово-медичного експерта № 121-ЛЗт-/16 від 22.07.2016 року стало: крововилив головного мозку, обумовлений тупою травмою голови з переломом кісток черепа та крововиливом під оболонкою головного мозку.
Обвинуваченим ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року, яку він в подальшому відкликав.

Не погодившись із вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року потерпілий ОСОБА_9 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить, вказане рішення районного суду скасувати та призначити по справі новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог потерпілий зазначив, що досудове розслідування було проведено з порушенням норм кримінального процесуального закону, слідчий, який проводив досудове слідство, провів не належну перевірку обставин події, що мала місце 01.06.2016 року.

Протоколи огляду місця події від 01.06.2016 року, від 09.06.2016 року оформлені не належним чином, з чисельними порушеннями, що призвело до недбалості при зборі доказів.

Викликає сумнів щире каяття обвинуваченого, так як він неодноразово змінював свої покази, раніше 6 разів був судимий.

Покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 знаходяться в протиріччі між собою, з одного боку вони свідчать про те, що потерпілий ОСОБА_11 впав навзнак, з другого боку, що було чутно удари, які наносилися останньому. Проте, слідчий на стадії досудового розслідування не проводив одночасних допитів свідків, щоб з`ясувати причини розбіжностей в їх показах.

Згідно висновків судово-медичної експертизи трупа потерпілого, одні тілесні ушкодження були йому спричинені тупим твердим предметом, отримані внаслідок падіння на плоскість з наданням тілу пришвидшення, а інші від неодноразових впливів тупих предметів. Окрім того, у висновку експертизи зазначено, що потерпілому було нанесено не менш ніж 13 травмуючих ударів, котрі могли бути отримані від нанесення ударів руками чи ногами нападаючого.

Вказане вище, підтвердив експерт в судовому засіданні.

Окрім того, покази свідка ОСОБА_13 та обвинуваченого знаходяться в протиріччі з висновками судово-медичних експертиз, так як останні посилаються на різні обставини щодо механізму нанесення удару потерпілому та його падіння на підлогу.

При наявності вказаних розбіжностей потерпілим були заявлені клопотання про проведення комісійної судово-медичної та судової психологічної експертиз, проте районний суд відмовив у їх задоволенні.

Вищезазначене свідчить про розуміння обвинуваченим суспільно небезпечного характеру своїх дій, причинного зв`язку між нанесеними ним потерпілому ударами та настанням смерті останнього.

Потерпілий вважає, що обвинувачений діяв умисно, а не з необережності, з умислом на нанесення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження.

Вказані дії обвинуваченого невірно кваліфіковані за ч.1 ст.119 КК України і потребують перекваліфікації на ч.2 ст.121 КК України, як тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого.

Вислухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції потерпілого, просив залишити рішення районного суду без змін, як законне та обґрунтоване; пояснення захисника та обвинуваченого, котрі також заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, просили залишити її без задоволення; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції шляхом допиту обвинуваченого; потерпілого ОСОБА_10 ; свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ; судово-медичного експерта ОСОБА_18 ; вивченням письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, у тому числі: протоколів огляду місця події, висновків судової-медичних експертиз, висновку щодо медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, протоколу огляду предметів, протоколів проведення слідчих експериментів, повно та всебічно встановив фактичні обставини справи і винність ОСОБА_7 у вбивстві, яке вчинене через необережність.

В мотивувальній частині вироку, суд навів переконливі докази вини ОСОБА_7 у вбивстві через необережність потерпілого ОСОБА_11 , розкрив їх зміст та дав їм належну оцінку, з якою колегія суддів погоджується і наводити їх вдруге вважає недоцільним.

Відповідно до вимог ч.1,3 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
З обвинувального акту вбачається , що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в нанесенні 01.06.2016р. ОСОБА_11 лише одного удару кулаком в обличчя внаслідок якого останній з висоти власного зросту впав на підлогу і отримав гостру тяжку черепно-мозгову травму, перелом кісток черепа та крововилив під оболонкою головного мозку , які стали причиною смерті останнього в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вказаний механізм спричинення смерті об`єктивно підтверджено висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 відповідно до якої зазначена травма голови могла виникнути при падінні ОСОБА_11 на площину та ударі правою скроневою областю об поверхню з наданим попереднім прискоренням.(а.с.39) Аналогічний можливий механізм спричинення смертельної травми потерпілому підтверджено і висновками судово-медичної експертизи за результатами слідчого експерименту з участю обвинуваченого та судово-медичного експерта. (а.с.154).
Наявність у ОСОБА_11 за даними експертизи інших численних тілесних ушкоджень , які утворились від неодноразової травмуючої дії тупих твердих предметів , які не відобразили свої індивідуальні риси , а також можливість отримання ЧМТ також в результаті дії тупого твердого предмету, не є достатньою обставиною вважати , що вони були спричинені саме обвинуваченим шляхом нанесення численних ударів ОСОБА_11 . При цьому колегія суддів враховує, що вказані висновки судово-медичних експертиз підлягають оцінюванню в сукупності з іншими доказами та в межах пред`явленого обвинувачення. Як вбачається з пояснень свідків , які безпосередньо були присутні під час та на місці скоєння злочину ( ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ) останні бачили , що ОСОБА_23 наніс ОСОБА_24 лише однин удар, від якого останній впав на підлогу та більше не підводився , або бачили ОСОБА_24 , який вже лежав на підлозі. Жоден з свідків не дав пояснень що ОСОБА_23 наносив ОСОБА_24 численні удари, або, що з чужих слів знає про це. Протокол огляду місця події також не містить таких даних. Більш того обвинувачений та свідок ОСОБА_19 пояснили , що коли ОСОБА_24 підійшов до них у останнього на обличчі вже мали місце тілесні ушкодження, і ці пояснення об`єктивно не спростовані. Отже розглядаючи провадження в межах пред`явленого обвинувачення та з врахуванням сукупності узгоджених між собою доказів , які його підтверджують, суд не мав достатніх та передбачених законом підстав для призначення додаткової комісійної судової медичної експертизи в проведенні якої , він відмовив обґрунтованою ухвалою (а.с.192-193).
Посилання потерпілого на те, що в протоколі огляду місця події від 01.06.2016 року містяться виправлення, не свідчать про неповноту досудового слідства, або судового розгляду.

Одежу ОСОБА_23 було вилучено слідчим саме 03.06.2016р. (а.с.158) і вони були предметом дослідження відповідних судово - імунологічних досліджень (а.с.165-174) , тому посилання потерпілого , що слідчий не вилучив вказані речі та не встановив в яких саме речах ОСОБА_7 був одягнений 01.06.2016 року, не було проведено огляд особистих речей останнього за місцем його мешкання є необґрунтованими.

При цьому колегія суддів враховує, як те, що наведені у вироку докази узгоджуються між собою і є достатніми для висновків про вину ОСОБА_7 , так і те, що обвинувачений на досудовому слідстві визнавав свою провину і необхідності проводити додаткові слідчі дії не було.

Сам факт того, що ОСОБА_7 раніше був неодноразово судимий, прямо не свідчить про його умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та на уникнення відповідальності за скоєний злочин.

Відповідно до ч.1 ст. 88 КПК України докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. З врахуванням зазначеного суд обґрунтовано відмовив в проведенні психологічної експертизи обвинуваченого про що постановив вмотивовану ухвалу(а.с.195).
Свою позицію на досудовому, судовому слідстві та в апеляційному суді обвинувачений пояснив тим, що він в ході сварки з потерпілим, наніс останньому один удар кулаком у щелепу, від якого потерпілий впав. Чи вдарився останній при падінні і на який саме бік впав він не пам`ятає.

Вказані свідчення узгоджуються із висновками судово-медичних експертиз, із показами експерта, який був допитаний в ході судового слідства в суді першої інстанції, та з показами свідків по справі.

Посилання потерпілого на неповну узгодженість пояснень свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та самого обвинуваченого не є підставою для того, щоб ставити їх під сумнів, оскільки з пояснень, як свідків, так і обвинуваченого вбачається, що вони разом вживали алкогольні напої. Тому незначні невідповідності в їх поясненнях можуть бути викликані станом алкогольного сп`яніння, яке впливає на здатність сприйняття та запам`ятовування відповідних обставин. В цілому пояснення зазначених свідків є узгодженими.

Покази свідка ОСОБА_12 щодо того, що вона чула неодноразові «ляскання» під час події кримінального правопорушення, самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 за ч.1 ст.119 КК України.

Посилання потерпілого на те, що висновки судово-медичних експертиз містять вказівку на різні тілесні ушкодження як голови, так і тулубу, не може само по собі свідчити про умисел обвинуваченого на нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть останнього, оскільки причиною смерті потерпілого ОСОБА_11 став набряк-набухання головного мозку, обумовлений тяжкою черепно-мозковою травмою з переломом кісток черепа і крововиливом під оболонки головного мозку, а участь обвинуваченого в спричиненні інших тілесних ушкоджень в обвинуваченні не вказана і наявними доказами недоведена.

Потерпілий в апеляційній скарзі не послався на конкретні норми КПК України, які були порушені при розгляді провадження в суді першої інстанції і є підставою для скасування вироку з призначенням нового судового розгляду.

Зважаючи на викладене підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого колегія суддів не вбачає.

Суд призначив покарання ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст. 65 КК України, в повному обсязі врахував тяжкість скоєного злочину; дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, вчинив новий злочин в період іспитового строку; за місцем проживання характеризується задовільно; на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває; обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття; обставини, що обтяжують покарання скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

За таких обставин призначене судом першої інстанції покарання за ч.1 ст.119 КК України та за сукупністю вироків , колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання скоєння ним нових злочинів.

Підстав вважати зазначене покарання явно несправедливим, у зв`язку з його м`якістю, колегія суддів не вбачає, тому апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської облаті від 23 листопада 2016 року час попереднього ув`язнення з 24 листопада 2016 року по 7 лютого 2017 року включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді -