Ухвала
іменем україни

21 липня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2017 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

За вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 17 липня 2015 року близько 20.30 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Деу Ланос» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) і рухаючись по вул. Люстдорфська дорога з боку вул. Артилерійської в напрямку вул. Бреуса в м. Одесі, порушив пункти 2.3. б), 2.10 (а, б, в, ґ, д, е) 10.1, 13.3 Правил дорожнього руху, внаслідок чого наїхав на велосипедиста ОСОБА_5 , який рухався в правому ряду попутного напрямку руху біля правого бордюрного каменя, чим заподіяв останньому тяжких тілесних ушкоджень.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості і правильності кваліфікації діяння засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, оскільки вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання є м`яким (вважає, що апеляційний суд безпідставно відхилив апеляційні доводи прокурора про безпідставність незастосування до засудженого додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами). Також, вказує на неправильне застосування редакції ст. 76 КК.

Розглянувши касаційну скаргу, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Згідно з вимогами ст. 75 КК в разі, якщо суд при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

При призначенні ОСОБА_4 покарання місцевий суд, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину (тяжкий), фактичні обставини його вчинення, дані про особу засудженого, який позитивно характеризується за місцем проживання, уперше притягається до кримінальної відповідальності, проживає з матір`ю похилого віку, його стан здоров`я. Враховано судом і обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та відшкодування потерпілому спричиненої матеріальної шкоди, витрат на лікування, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З огляду на викладене місцевий суд обґрунтовано призначив ОСОБА_4 основне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК, навівши обґрунтування, чому не призначив додаткового та дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням, але зі здійсненням контролю за його поведінкою.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок мякості не вбачається.

Усі доводи прокурора, аналогічні доводам касаційної скарги, з приводу м`якості призначеного ОСОБА_4 покарання (тому, що до нього не застосовано додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами) ретельно перевірив апеляційний суд і у межах своїх повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК, для їх спростування у своїй ухвалі навів відповідні аргументи з дотриманням вимог ст. 419 КПК.
Посилання прокурора на неправильне застосування редакції ст. 76 КК в частині одного з покладених обов`язків на думку колегії судів не є підставою для зміни чи касування ухвали апеляційного суду, тим більше, що вказаною статтею передбачені обов`язки, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробування, що стосується порядку виконання призначеного покарання, а не його розміру.

Переконливих доводів про необхідність скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції з касаційної скарги прокурора не убачається.

Таким чином, оскільки зі скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 6 розділу XIІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити прокурору у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3