У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора потерпілого представника потерпілого захисника засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001839, за обвинуваченням

ОСОБА_9 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Луговики Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, та потерпілого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

За цим вироком ОСОБА_9 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_6 7328,36 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 60 000 грн у рахунок моральної шкоди та 4000 грн витрат на правову допомогу.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 березня 2016 року вирок місцевого суду змінено. Виключено з резолютивної частини посилання суду щодо зарахування у строк призначеного ОСОБА_9 покарання один день затримання з 29 по 30 жовтня 2015 року.
В решті вирок залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_9 засуджено за те, що він 28 жовтня 2015 року приблизно о 22.00 год. у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 з метою завдання тілесних ушкоджень умисно двічі ударив ножем ОСОБА_6 , заподіявши йому тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого внаслідок м`якості. Прокурор зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки не містить обґрунтованих відповідей на всі доводи прокурора; суд усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК не вирішив питання щодо заявленого клопотання про прослуховування аудіозапису судового розгляду в суді першої інстанції, внаслідок чого помилково визнав обставиною, що пом`якшує покарання, повне визнання вини обвинуваченим; не повною мірою врахував ступінь тяжкості й причини та обставини вчиненого злочину, думку потерпілого, а тому застосування положень ст. 75 КК вважає безпідставним.
У касаційній скарзі зі змінами та доповненням потерпілий ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого внаслідок м`якості. Скаржник зазначає, що суди не дали належної оцінки усім обставинам скоєного, ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу винного, неправильно визнали обставиною, що пом`якшує покарання, повне визнання вини обвинуваченим, та дійшли до необґрунтованого висновку про застосування до винуватого положень ст. 75 КК. Крім того, потерпілий зазначає, що суди не дали оцінки наявності в діях ОСОБА_9 складу іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК, а також потерпілий указує на наявність у діях засудженого ознак складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, на що не звернули уваги суди першої та апеляційної інстанцій.
На касаційні скарги захисник ОСОБА_8 подала заперечення, в якому просила залишити касаційні скарги без задоволення, а судові рішення без зміни.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який не підтримав скарги, думку потерпілого та його представника, котрі підтримали касаційну скаргу потерпілого повністю і частково скаргу прокурора в частині скасування ухвали суду апеляційної інстанції, доводи засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши викладені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а касаційна скарга потерпілого частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При розгляді доводів, наведених у касаційних скаргах, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Твердження потерпілого про наявність у діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК, а також про необхідність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК не ґрунтуються на законі.

Згідно зі ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Як убачається із обвинувального акта, у цьому кримінальному провадженні обвинувачення ОСОБА_9 було пред`явлено за ч. 1 ст. 121 КК, під час судового розгляду прокурор обвинувачення не змінював, а тому місцевий суд розглянув кримінальне провадження з дотриманням ст. 337 КПК у межах пред`явленого особі обвинувачення.

Разом із тим, доводи, наведені у касаційних скаргах, про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК, що потягло за собою м`якість призначеного винному покарання, колегія суддів вважає слушними.

Так, при звільненні ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК місцевий суд зазначив, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, не перебуває на обліку в наркологічному диспансері, позитивно характеризується, є інвалідом ІІ-ї групи, ліквідатором аварії на ЧАЕС, має заслуги перед Батьківщиною, нагороджений орденом, є пенсіонером, повністю відшкодував шкоду завдану закладу охорони здоров`я, частково відшкодував шкоду, заподіяну потерпілому. Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Разом із тим, місцевий суд у вироку зазначив, що ОСОБА_9 свою вину визнав у повному обсязі та врахував обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття винного і його активне сприяння розкриттю злочину. Враховуючи наведені вище дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без реального відбування ним покарання і призначив йому іспитовий строк тривалістю 2 роки.

З цим погодився суд апеляційної інстанції, який у свою чергу зазначив, що засуджений визнав свою вину повністю, у судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, розкаявся у вчиненому й активно сприяв розкриттю злочину. Цей суд указав, що твердження потерпілого про те, що ОСОБА_9 своєї вини не визнає і не розкаюється у вчиненому, протирічить матеріалам кримінального провадження.

Однак згідно з аудіозаписом судових засідань судів першої та апеляційної інстанцій, а також з поясненнями, даними ОСОБА_9 суду касаційної інстанції, останній заперечував обставини умисного завдання ОСОБА_6 двох ударів ножем, зазначав, що потерпілий випадково наткнувся на ніж, коли демонстрував прийоми рукопашного бою. Тобто ОСОБА_9 заперечував умисний характер заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому і не погоджувався з фактичними обставинами вчиненого злочину. Наведене не може свідчити про повне визнання ним своєї вини та викликає сумнів у щирості його каяття, а також у висновках суду про активне сприяння розкриттю злочину.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_9 покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, наслідком якого стала м`якість такого покарання. Враховуючи те, що прокурор та потерпілий в апеляційних скаргах порушували питання про скасування вироку місцевого суду та постановлення апеляційним судом свого вироку в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду апеляційної інстанції на підставі пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК та призначити новий розгляд у цьому суді. Якщо під час нового розгляду суд дійде висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 в обсягах пред`явленого звинувачення, за тих же даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, то призначене йому покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою м`якість такого покарання.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, задовольнити, касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 16 березня 2016 року щодо ОСОБА_9 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3