Справа № 214/6228/16-к
1-кп/214/258/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю потерпілої ОСОБА_6

за участю захисника ОСОБА_7

за участю обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0002961 за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, з професійно технічною освітою, не одруженого, працюючого кріпильником ш. «Ювілейна» ПрАТ, раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 11 жовтня 2016 року приблизно о 20 год. 00 хв., проходячи біля супермаркету "Сільпо", розташованому за адресою б-р Вечірній 33, що в Саксаганському районі м. Кривого Рогу побачив раніше незнайому ОСОБА_6 , яка розмовляла по мобільному телефону, після чого, керуючись раптово виниклим наміром на відкрите викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, прослідував за потерпілою ОСОБА_6 , та порівнявшись з потерпілою, застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме: раптово наніс один удар рукою по лівій руці потерпілої, внаслідок якого потерпіла ОСОБА_6 відчула фізичну біль, а ОСОБА_8 , шляхом ривку, відкрито викрав з руки ОСОБА_6 мобільний телефон "Самсунг GALAXY G 5 GOLD", вартістю 3121,83 гривень з чохлом, вартістю 76,76 гривень, після чого, з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 3198,50 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 належить кваліфікувати за ст. 186 ч.2 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Встановлені судом обставини підтверджуються наступними доказами.

Обвинувачений у судовому засідання початкове винним себе визнав частково. В подальшому визнав себе винним повністю та пояснив, що обставини справи не заперечує, у вчиненому щиро кається. Телефон у потерпілої викрав тому, що були потрібні гроші.

Як показала у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 в день події вона у вечірній час йшла до магазину, стала дзвонити по мобільному телефону своєму дідусю. В цей час до неї підійшов обвинувачений, який вдарив по лівій руці, в який був телефон, але вона телефон не випустила, тоді обвинувачений вихопив з її руки телефон та втік. В подальшому вона самостійно з`ясувала, де знаходить телефон. Цей телефон в подальшому їй повернув робітник міліції, також їй відшкодовано 5000 грн. моральної шкоди. Уточнивши показання зазначила, що від удару відчувала несильній біль, вважає, що удар був нанесений з метою вибити телефон. На даний час претензій до обвинуваченого не має, просить суворо обвинуваченого не карати.

Під час очної ставки між обвинуваченим та потерпілою остання показала, що обвинувачений наносив їй удар по руці, підстав казати неправду не має. Обвинувачений на очній ставці первісно заперечував ту обставину, що наніс удар потерпілій, а далі цю обставину визнав.

З дослідженого судом протоколу слідчого експерименту (т.№2, а.с.59-65) вбачається, що потерпіла дала показання про вчинення щодо неї пограбування та вказала, що місцем події є місцевість біля магазину "Сільпо" на бул. "Вечірній" у м. Кривому Розі. Також вказала яким чином їй був нанесений удар, яким чином обвинувачений заволодів телефоном та напрямок, куди побіг обвинувачений.

В силу ст.349 ч 3 КПК України, суд, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Як встановлено ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих в порядку ст. 225 цього Кодексу, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них. Стаття 225 КПК України передбачає виняткові випадки допиту в судовому засіданні свідка та потерпілого під час досудового розслідування.

Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні протоколу слідчого експерименту, під час експерименту потерпіла (т.№2, а.с.59-65), надавала показання про те, яким чином було вчинено пограбування, що від нанесеного їй удару вона відчувала біль. Надання зазначених показань, суд не сприймав безпосередньо. Відповідно до вимог ст.ст. 23, 95 ч.4 КПК України, суд не вправі обґрунтовувати вирок цими показаннями та посилатися на них, а тому відкидає цей протокол в частині показань про завдання удару при наданні оцінці доказам по справі. Суд, відповідно до ст.ст. 86, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого, показання потерпілої вважає, що ці докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимими.

Суд, відповідно до ст.ст. 86, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні протокол слідчого експерименту в частині, що не стосується усних показань потерпілої, вважає, що цей доказ отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимим.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого, вважає що цей доказ прямо стосується обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, того, чи вчиняв він дії з пограбування потерпілої. Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання потерпілої, вважає що цей доказ прямо стосується обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, того, при яких обставинах було вчинено її пограбування. Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні протокол слідчого експерименту, проведеного з потерпілою, вважає, що цей доказ в частині, в якій вони визнані допустимими, прямо стосуються обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме місця події, дій які вчинив обвинувачений щодо потерпілої. Тому цей доказ є належним.

При наданні оцінки з точки зору достовірності визнаним судом допустимим та належним доказам, суд керується вимогами ст. 17 ч.4 КПК України, згідно якої усі сумніви доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи та ст. 62 Конституції України, згідно якої, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до наступних висновків.

Показання потерпілої ОСОБА_6 про те, що 11 жовтня 2016 року обвинувачений наніс один удар рукою по її лівій руці, від чого відчула фізичну біль, а далі відкрито викрав з її руки ОСОБА_6 мобільний телефон та з місця події зник суд вважає достовірними, так як ці показання обвинувачений підтвердив на очній ставці, а обставини, з яких би потерпіла надавала неправдиві показання судом не встановлено.

Протокол слідчого експерименту в частині, що не стосується усних показань потерілої, суд вважає достовірним доказом.

Суд вважає достовірними показання обвинуваченого про те, що він 11 жовтня 2016 року, відкрито викрав мобільний телефон потерпілої і при цьому наносив їй удар по руці, суд вважає достовірними, так як вони узгоджуються з показаннями потерпілої.

Первісні показання обвинуваченого про те, що він не наносив удар потерпілої, спростовуються визнаними судом достовірними показаннями потерпілої та подальшими показаннями обвинуваченого про нанесення цього удару. Показання обвинуваченого, в яких він первісно заперечував нанесення удару потерпілій, суд вважає надуманими з метою пом`якшити відповідальність за вчинене, тому вважає показання в цій частині не достовірними та відкидає їх.

Всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінальної справи і, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних і визнаних судом належними, допустимими та достовірними, доказів з точки зору достатності, узгодженості між собою та взаємозв`язку, керуючись вимогами ст. 17 ч.4, ст. 94 КПК України, згідно якої усі сумніви доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи та ст. 62 Конституції України, згідно якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до внутрішнього переконання про те, що визнаними судом допустимими, належними та достовірними доказами, які судом приймаються, встановлено, що обвинувачений, маючи корисливий намір на заволодіння майном потерпілої, застосував до останньої насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс один удар рукою по лівій руці потерпілої, внаслідок якого потерпіла ОСОБА_6 відчула фізичну біль, а далі ОСОБА_8 , шляхом ривку, відкрито викрав з руки ОСОБА_6 мобільний телефон, яким розпорядився на власний розсуд.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає за можливе визнати щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, суд не знаходить.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, керуючись вимогами ст. 65 КК України, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховує обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, не одружений, за місцем реєстрації характеризується позитивно, має подяки за час проходження ним військової служби, та з урахуванням усіх зазначених обставин вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без відбування призначеного судом покарання.

Тому, призначивши обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, суд на підставі ст. 75 КК України, вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 ч.1 п.п. 1, 2 КК України.

У відповідності до вимог ст. 100 КПК України, речові докази по справі: мобільний телефон - належить передати потерпілій, ДВД-диск - залишити на зберіганні в матеріалах справи.

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_9 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України.

ОСОБА_10 призначити покарання за ст.186 ч.2 КК України у вигляді ЧОТИРЬОХ (4) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням тривалістю на ОДИН (1) рік ШІСТЬ (6) місяців.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Строк покарання обчислювати з моменту оголошення вироку.

З набранням вироком законної сили речові докази: мобільний телефон - передати потерпілій ОСОБА_6 , ДВД-диск - залишити на зберіганні в матеріалах справи.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому - не обирати.

Матеріали кримінального провадження №00002961 залишити на зберіганні при обвинувальному акті 214/6228/16-к.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України, копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1