АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/663/2017 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року щодо ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК ОСОБА_9 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2015 року, більш суворим покаранням за цим вироком у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 488000 грн.

Накладений на підставі постанови старшого слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України у м. Києві ОСОБА_10 від 25.06.2012 арешт на майно ОСОБА_9 залишено без змін до моменту конфіскації майна обвинуваченого за даним судовим рішенням.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_9 на початку квітня 2012 року в ході спілкування зі своїм знайомим ОСОБА_7 довідався про намір останнього на проведення косметичних ремонтних робіт з автомобілем марки «LEXUS LX470» (далі автомобіль), який за оплату відповідно до нотаріально посвідченої довіреності, зареєстрованої в реєстрі за №1925, переданий йому в користування та розпорядження.
Розраховуючи на можливість отримання грошової винагороди за посередницькі послуги у проведенні ремонтних робіт, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_7 довірити йому пошук робітників для проведення ремонту автомобіля та контролю за виконанням таких робіт.

Так, 05.04.2012, близько16.00 год., перебуваючи біля будинку 1б, по вул. Шумського в м. Києві, ОСОБА_7 , розраховуючи на добропорядність ОСОБА_9 , щирість його дій та намірів, з метою організації та проведення ремонтних робіт передав ОСОБА_9 автомобіль разом із свідоцтвом на реєстрацію транспортного засобу, виданого на ім`я ОСОБА_11 ,та ключем до нього, а також завдаток за проведення ремонтних робіт в сумі 200 доларів США, про що відібрав у останнього письмову розписку, де було визначено дату повернення автомобіля, а саме до 11.04.2012.

Отримавши від ОСОБА_7 автомобіль, ОСОБА_9 в колі своїх знайомих поцікавився можливістю проведення ремонтних робіт у осіб, які спеціалізуються на відповідних роботах з автотехнікою, але не віднісся до зобов`язань, що виникли у нього перед ОСОБА_7 , з повною відповідальністю і, легковажно розраховуючи на неможливість настання будь-яких негативних наслідків, з метою розваги та отримання задоволення від можливості користуватися автомобілем вирішив проводити своє дозвілля з використанням вказаного автомобіля. В подальшому в наслідок недбалого поводження автомобілю завдані додаткові суттєві пошкодження, про які ОСОБА_9 . ОСОБА_7 не повідомив, та на проведення ремонтних робіт яких кошти останнім не надавались.

Так, не бажаючи повідомляти ОСОБА_7 про нові пошкодження автомобіля, усвідомлюючи, що провести ремонтні роботи за свій кошт він не має можливості, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 користується та розпоряджається автомобілем на підставі нотаріально засвідченої довіреності, в той час як за формально-юридичною ознакою право власності на даний автомобіль в повному обсязі залишається за гр. ОСОБА_11 , у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння автомобілем з метою його подальшого продажу.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_9 , керуючись корисливими мотивами, прийняв рішення не повертати ОСОБА_7 отриманий від нього автомобіль, а натомість, діючи таємно від останнього, продати його, таким чином, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , незаконно заволодіти його автомобілем. Заздалегідь підготувавши неправдиву версію щодо доручення йому продажу даного автомобіля, ОСОБА_9 поширив дану інформацію у колі своїх знайомих. На пропозицію придбати автомобіль відреагував ОСОБА_12 , який, оцінивши технічний стан автомобіля, вирішив придбати його за 15000 доларів США та при цьому наполягав на офіційній процедурі перереєстрації автомобіля на його ім`я.

13.04.2012 в денний час доби, перебуваючи в кафе «Мрія» поблизу станції метро «Академмістечко» в м. Києві, ОСОБА_9 , виконуючи умови ОСОБА_12 щодо продажу останньому автомобіля, після узгодження в телефонній розмові з ОСОБА_11 процесу зняття автомобіля з реєстрації, отримав від останнього грошові кошти в сумі 15000 доларів США, після чого ОСОБА_9 розпорядився автомобілем, яким незаконно заволодів, а саме передав у володіння ОСОБА_12 ключі та свідоцтво про реєстрацію на вказаний автомобіль марки LEXUS LX470» разом з автомобілем, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року як незаконного, необґрунтованого, постановленого з порушенням вимог КПК України, та ухвалення нового вироку, вважаючи, що покарання, призначене ОСОБА_9 , не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, обставинам вчинення злочину та меті покарання внаслідок м`якості; судом не враховано до матеріальної шкоди суму коштів, переданих ОСОБА_9 як завдаток за ремонт автомобіля, суму витрачених коштів на ремонт автомобіля та суму коштів витрачених на оренду іншого автомобіля, проси цивільний позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого, який підтримав вимоги поданої апеляційної скарги; пояснення прокурора, обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним, ґрунтується на зібраних та належним чином перевірених у суді доказах.

З огляду на доведеність винуватості вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне за водіння транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди.

Порушень кримінального процесуального закону, які могли б істотно вплинути на висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого та кваліфікацію його дій за ч. 3 ст.289 КК Україн, колегія суддів не вбачає.

З огляду на те, що судом першої інстанції розгляд кримінального провадження проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про м`якість призначеного ОСОБА_9 покарання,необґрунтовані та спростовуються матеріалами справи.
Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_9 покарання, дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення; обставину, що пом`якшує покарання щире каяття; особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, прийнятну характеристику за місцем проживання, спосіб життя, соціальні зв`язки; характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, - та призначив покарання у межах санкції ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, належним чином вмотивувавши своє рішення у вироку.
Таке покарання, на думку колегії суддів, призначене з дотриманням засад призначення покарання, відповідає його меті у розумінні ст. 50 КК України, та за своїм видом та розміром є справедливим.
Посилання потерпілого ОСОБА_7 на неналежне вирішення судом цивільного позову при розгляді кримінального провадження безпідставні, оскільки рішення суду у цій частині законне, обґрунтоване та належним чином вмотивоване.
При перегляді апеляційним судом вироку суду першої інстанції істотних порушень КПК України, що унеможливлювали б прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, не встановлено.

З урахуванням викладеного, підстав для скасування вироку, передбачених ст. 409 КПК України, з наведених обвинуваченим мотивів, колегією суддів не встановлено, а тому вирок, як законний і обґрунтований належить залишити без змін, а апеляційну скарга потерпілого ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року, щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_______________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4