Ухвала
іменем України
06 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та в його інтересах захисника ОСОБА_5 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 07 жовтня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному

до ЄРДР за № 0000110,
в с т а н о в и л а:
Вироком Херсонського міського суду Херсонської області

від 07 жовтня 2016 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, що проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше неодноразово засудженого, останній раз вироком Апеляційного суду Херсонської області

від 12 листопада 2003 року за п. «г» ст. 93,

ч. 3 ст. 42 КК України 1960 року на 15 років позбавлення волі, 20 листопада 2012 року звільнений з місць позбавлення волі

умовно достроково, невідбутий строк становив 2 роки 7 місяців 26 днів,
засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Херсонської області від 12 листопада 2003 року та за сукупністю вироків ОСОБА_4 остаточно визначено 2 роки 9 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Також вказаним вироком вирішено питання запобіжного заходу, цивільного позову, витрат у провадженні та долю речових доказів.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК УкраїниОСОБА_4 зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення за вироком Апеляційного суду Херсонської області від 12 листопада 2003 року з 19 травня 2003 року

по 06 квітня 2004 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дві позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2016 року апеляційні скарги, прокурора, ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 07 жовтня 2016 року без змін.
Як вбачається з копій судових рішень ОСОБА_4 засуджено за злочин вчинений за таких обставин. 20 березня 2015 року близько 19 год 55 хв, керуючи технічно справним автомобілем «Богдан DF-20», р. н. НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вул. 49 Херсонської Гвардійської дивізії зі сторони пр. 200 років Херсону, в напрямку пр. Сенявіна в м. Херсоні, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, і в порушення вимог п. п. 2.3 «б», 18.4, 19.3 Правил дорожнього рухуУкраїни, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого в районі будинку № 5, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який по пішохідному переходу переходив проїзну. В результаті ДТП ОСОБА_6 заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2016 року, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 07 жовтня 2016 року змінити через неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність та зарахувати в строк відбутого ОСОБА_4 покарання строк попереднього ув`язнення з 08 липня 2000 року по 28 січня 2002 року.
Засуджений ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі не погоджується з призначеним покаранням та просить його пом`якшити. В строк відбутого покарання просить зарахувати строк попереднього ув`язнення за вироком Енергодарського міського суду від 21 серпня 2001 року з 08 липня 2000 року по 28 січня 2002 року.
Перевіривши доводи, наведені в касаційних скаргах засудженого та захисника,та надані до них копії судових рішень, касаційний суд дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України за обставин викладених у вироку в касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів засудженого щодо суворості призначеного покарання то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання, яке призначено ОСОБА_4 повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за законом віднесений до злочинів невеликої тяжкості, необережну форму вини ОСОБА_4 особу винного, який має постійне місце проживання, характеризується позитивно, має на утриманні матір похилого віку, зайнятий суспільно корисною працею, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, злочин вчинив протягом невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав повне визнання вини та щире каяття, яке виразилося у тому, що у судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_4 висловив жаль з приводу вчиненого, до почату судового розгляду добровільно частково відшкодував потерпілому завдану майнову шкоду в сумі 10300 грн. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Таким чином колегія суду касаційної інстанції погоджується з призначення ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 286 КК України з врахуванням вимог

ч. 2 ст. 61 КК України.

Враховуючи ту обставину, що суду не було надано достатніх доказів про можливість незастосування додаткового покарання, суд також вірно призначив ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На думку суду касаційної інстанції призначене ОСОБА_4 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

ОСОБА_4 вчинив злочин протягом невідбутої частини покарання за вироком Апеляційного суду Херсонської області від 12 листопада 2003 року. Його невідбута частина, в порядку ст. 71 КК України , вірно приєднана до покарання, призначеного за даним вироком та остаточно призначено ОСОБА_4 2 роки 9 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Доводи засудженого та його захисника про необхідність зарахування

в строк призначеного покарання періоду попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 08 липня 2000 року по 28 січня 2002 року у відповідності

з ч. 5 ст. 72 КК України були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Зазначено, що 24 грудня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк покарання» № 838 УІІІ від 26 листопада 2015 року, відповідно до якого зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення здійснюється у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення. Крім того, судом встановлено, що в межах розгляду кримінальної справи за результатом розгляду якої було ухвалено вирок Апеляційного суду Херсонської області від 12 листопада 2003 року застосовувалося попереднє ув`язнення з 19 травня 2003 року

по 06 квітня 2004 року.

Таким чином колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду про те, що строки попереднього ув`язнення ОСОБА_4 в інших кримінальних провадженнях жодним чином не стосуються покарання, яке йому призначено вироком, що оскаржується.

Неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, на що у своїх касаційних скаргах посилаються засуджений та його захисник, та які були б підставою для зміни чи скасування судових рішень щодо ОСОБА_4 відсутні, а тому підстав для задоволення касаційних скарг немає.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційних скарг та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 та його захиснику ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за їхніми касаційними скаргами на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 07 жовтня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2016 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2