У Х В А Л А

26 січня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , отримавши апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 161 000 100 116 63 відносно ОСОБА_3 повернутий прокурору Київської місцевої прокуратури № 1 для усунення вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Виходячи з положень п. 3 ч. 1 ст. 392 КПК України та ч. 4 ст. 314 КПК України, ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року може бути оскаржена.

Передбачені ст. 395 КПК України порядок та строки апеляційного оскарження прокурором дотримані.

Проте, з матеріалів досліджуваного кримінального провадження № 120 161 000 100 116 63 не випливає, що ухвалу суду першої інстанції може оскаржити саме прокурор Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_2 .

Так, згідно приписів п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України, кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Як убачається зі змісту постанови про покладення повноважень прокурора у кримінальному провадженні на іншого прокурора, станом на 13 грудня 2016 року прокурор Київської місцевої прокуратури № 1 м. Києва ОСОБА_2 , який здійснював процесуальне керівництво у досліджуваному кримінальному провадженні не може здійснювати свої повноваження у провадженні № 120 161 000 100 116 63, а тому у групу прокурорів в кримінальному провадженні включена ОСОБА_4 (а.п. 15).

Згідно з положеннями п. 15 ч. 2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримування державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом.

Приписами п. 20 ч. 2 ст. 36 КПК України регламентовано, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений оскаржувати судові рішення в порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 393 КПК України та з урахуванням положень ч. 4 ст. 36 КПК України, право на подання апеляційної скарги мають також незалежно від їх участі в судовому провадженні прокурори вищого рівня: Генеральний прокурор України, його перший заступник і заступники, керівник регіональної прокуратури, його перший заступник та заступники.

Тобто кримінальний процесуальний закон чітко встановлює коло прокурорів, які мають право на подачу апеляційної скарги на рішення суду, якими є: прокурор, який був учасником судового провадження, та службові особи органів прокуратури вищого рівня.

Як видно з журналу судового засідання та змісту ухвали суду першої інстанції, в судовому провадженні під час підготовчого судового засідання приймала участь прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_4 (16-17, 18).

Отже, виходячи з викладеного, тільки прокурор ОСОБА_4 , яка брала участь в судовому провадженні, або службові особи органів прокуратури вищого рівня мають право на подання апеляційної скарги, а не прокурор Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_2 .

На дані висновки не може вплинути наявність у межах кримінального провадження групи прокурорів, до якої входив прокурор ОСОБА_2 , оскільки в матеріалах провадження відсутні дані щодо його можливості здійснювати повноваження в даному провадженні після 13 грудня 2016 року, що, навіть за умови можливості, само по собі не вказує на наявність у нього права на подачу апеляційної скарги виходячи з приписів ч. 4 ст. 36 КПК України, що визначає коло осіб, які мають право на подачу апеляційної скарги, яке є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

За наведеним, оскільки прокурор Київської місцевої прокуратури № 1 м. Києва ОСОБА_2 не був учасником судового провадження і не належить до кола службових осіб органів прокуратур вищого рівня, то, відповідно, він не має права на оскарження в апеляційному порядку, судових рішень у межах цього кримінального провадження, прийнятих під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора, який не має права оскаржувати судові рішення у конкретному кримінальному провадженні, є істотним порушенням кримінального процесуального закону, при якому судове рішення, ухвалене за результатами такого апеляційного провадження, підлягає скасуванню.

Отже, на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року щодо ОСОБА_3 підлягає поверненню прокурору Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_2 , як особі, яка не має право подавати апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 399 КПК України, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 161 000 100 116 63 щодо ОСОБА_3 повернутий прокурору Київської місцевої прокуратури № 1 для усунення вказаних в ухвалі виявлених недоліків - повернути прокурору ОСОБА_2 .

Копію ухвали невідкладно надіслати прокурору ОСОБА_2 разом з апеляційною скаргою.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Суддя Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1