Справа № 296/122/17
УХВАЛА
12 січня 2017 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить зобов`язати прокурора який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000221 прокурора відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_4 , скасувати пункт 2 постанови про закриття кримінального провадження від 22.11.2016 року, винесеної старшим слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_6 та зобов`язати процесуального прокурора прийняти рішення про повернення вилучених у гр. ОСОБА_5 ноутбука з батареєю та мобільних телефонів.

В обґрунтування скарги вказав, що у провадженні старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_6 перебували матеріали кримінального провадження №0000221, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 жовтня 2015 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 205 КК України.

В ході досудового розслідування вказаного провадження на підставі ухвали слідчого судді в ході обшуку за місцем проживання у гр. ОСОБА_5 вилучено ноутбук з батареєю та мобільні телефони. Постановою слідчого від 10.03.2015 року вказані ноутбук та телефони визнані речовими доказами.

Кримінальне провадження №0000221 від 21.10.2015 року за фактом заволодіння службовими особами структурних підрозділів ПАТ «НАК «Нафтогаз України» грошовими коштами на суми понад 430 тис. грн. в еквіваленті СПГ та подальшої їх легалізації, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України, 22.11. 2016 року закрите у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, тобто на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Пунктом другим постанови зазначено про те, щоб забезпечити схоронність вилученого в ході обшуків майна до вирішення їх долі ухвалою суду на підставі відповідного клопотання зацікавлених осіб.

Заявник вважає пункт другий резолютивної частини вказаного рішення таким, що не відповідає діючому законодавству та суттєво обмежує Конституційні права гр. ОСОБА_5 на розпорядження своїм майном, оскільки відповідно до ч.2, ч.3 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація має місце лише за умови вчинення злочину, а майно яке вилучене з цивільного обороту може бути об`єктом спеціальної конфіскації на підставі ухвали суду за клопотанням слідчого чи прокурора, що передбачено ч. 9 ст. 100 КПК. В даному випадку усвідомлюючи, що на протязі з 25.02.2016 року по даний час органами досудового слідства утримуються речі свідка, якими він позбавлений користуватися, не повернули їх, а зобов`язують звертатися з клопотанням до слідчого судді, при цьому що з 22 листопада 2016 року кримінальне провадження закрите за відсутності події злочину, тобто про будь-які речові докази не може бути речі.

За таких обставин слідчий зобов`язаний був виконати вимоги ч.ч.1,6 ст. 100 КПК України та повернути речі власнику.

Процесуальний прокурор при перевірці законності рішення слідчого зобов`язаний був керуватись ч.ч.1,6 ст. 100, ч. 1 ст. 169, ч. 3 ст. 174 КПК України, однак цього не виконав, своїми повноваженнями передбаченими п. 7, п. 9 ч. 2 ст. 36 КПК України не скористався, незаконну та необґрунтовану постанову слідчого, в частині долі речових доказів, не скасував, та у відповідності ч. 6 ст. 284 КПК погодив.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 щодо скарги заперечив.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що в провадженні слідчого управління ГУ Національної поліції в Житомирській області перебувало кримінальне провадження №0000221 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 жовтня 2015 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 205 КК України.

Постановою старшого слідчого СУ ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_6 від 22.11.2016 року кримінальне провадження у справі закрито, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, тобто на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Другим пунктом резолютивної частини постанови зазначено про те, щоб забезпечити схоронність вилученого в ході обшуків майна до вирішення їх долі ухвалою суду на підставі відповідного клопотання зацікавлених осіб.

22.12.2016 року адвокат ОСОБА_7 надіслав клопотання процесуальному керівнику, в якому просив повідомити про долю вилучених під час досудового розслідування у гр. ОСОБА_5 ноутбука та мобільних телефонів, а також чи використав прокурор своє право передбачене ч.6 ст. 284 КПК України (а.с.4).

Листом від 23.12.2016 року прокурор Житомирської області ОСОБА_8 повідомив, що згідно постанови слідчого від 10.03.2016 року вилучений в ході обшуку ноутбук з батареєю та мобільні телефони визнані речовими доказами, які відповідно до вимог п. 9 ст. 100 КПК України підлягають поверненню за ухвалою суду на підставі клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. Прокурором вивчено законність та обґрунтованість постанови та підстав для її скасування не встановлено.

Згідно п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 303 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні можуть бути оскарженні такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна; рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді від 09.02.2016 року було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання оператора автомобільної газонаповнювальної компресорної станції м. Житомир РВУ «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою в АДРЕСА_1 , для відшукання фінансової та бухгалтерської документації, комп`ютерної та іншої техніки, флеш карт, дискет, дисків для лазерних систем зчитувань та інших носіїв інформації, зошитів, блокнотів, журналів та інших письмових документів і чорнових записів, а також інших предметів і документів за період з 01.01.2015 року по час проведення обшуку, грошей та речей набутих кримінально протиправним шляхом, які можуть мати значення доказів у даному кримінальному провадженні, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, знаряддя кримінального правопорушення, або майна, яке було здобуте в результаті його вчинення.

Під час обшуку були вилучені речі, зокрема, комп`ютерна техніка (ноутбук) та мобільні телефони.

В подальшому, постановою слідчого від 10.03.2016 року вказані речі визнані речовими доказами.

Постановою від 22.11.2016 року кримінальне провадження №0000221 закрито, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, тобто на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с.6-8).

В описовій частині постанови зазначено, що відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Пунктом 27 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізація, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року №1104 передбачено, що схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно.

З цих підстав слідчий доходить висновку, що питання про визначення долі вилучених у ході розслідування кримінального провадження речей та цінностей, яким надано статус речових доказів може бути вирішено за ухвалою суду на підставі відповідного клопотання зацікавлених осіб.

При цьому в п. 2 резолютивної частини постанови визначено, про те, щоб забезпечити схоронність вилученого в ході обшуків майна до вирішення їх долі ухвалою суду на підставі відповідного клопотання зацікавлених осіб.

Згідно ч. 6 ст. 284 КПК України копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.

Оскаржуючи бездіяльність прокурора , заявник не погоджується з п. 2 резолютивної частини постанови, оскільки вважає, що речі мають бути повернуті власнику ОСОБА_5 згідно ч.ч. 1, 6 ст. 100 КПК України, оскільки не підлягають спеціальній конфіскації та взагалі не можуть вважатися речовими доказами, оскільки кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Заявник вважає, що не повертаючи вилучені речі сторона обвинувачення порушує його права, оскільки спонукає звертатися до слідчого судді з безпідставним клопотанням згідно ч. 9 ст. 100 КПК України.

Заявник вважає, що вилучене майно не підпадає спеціальній конфіскації, а тому питання про його повернення не підлягає вирішенню згідно ч. 9 ст. 100 КПК України.

При вирішенні скарги слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 100 КПК України, не підлягають поверненню речові докази, якщо вони були отримані в порядку ст.ст. 160-166 КПК України, а саме при тимчасовому доступі, а також, у разі накладення арешту на майно. Крім того, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 236 КПК України, не підлягають поверненню речові докази, які входили до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

Встановлено, що ноутбук та три мобільні телефони були вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 .. При цьому, з ухвали про обшук від 09.02.2016 року вбачається, що до переліку речей, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання входить лише ноутбук (комп`ютерна техніка). Решту відшукуваних речей чітко не визначено.

Таким чином, мобільні телефони є тимчасово вилученим майном, на яке потрібно було накласти арешт, згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, та яке в протилежному випадку підлягає поверненню особі в якої воно було вилучено (ч. 5 ст. 171, ст. 169 КПК України).

При розгляді скарги не було встановлено, що на мобільний телефон, які згідно постанови слідчого від 10.03.2016 року були визнані речовими доказами, було накладено арешт, що тягне за собою виконання стороною обвинувачення обов`язку повернути їх володільцю.

Слідчий суддя не погоджується з доводами прокурора, що вилучене майно підлягає поверненню в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України, у разі закриття кримінального провадження слідчим.

При вирішенні питання чи підлягають поверненню речові докази згідно ч. 9 ст. 100 КПК України слід виходити з сукупності обставин, зокрема, чи відносяться такі речові докази до речей до яких може бути застосована спеціальна конфіскація згідно ст. 96-2 КК України, а також підстав, з яких кримінальне провадження закривається (ст. 284 КПК України).

Слідчий суддя вважає, що у разі явної відсутності підстав для віднесення речових доказів до майна, яке підлягає спеціальній конфіскації, такі речові докази підлягають поверненню згідно ч. 1, ч. 6 ст. 100 КПК України слідчим або прокурором.

Як вказувалося вище, кримінальне провадження було закрите слідчим за відсутності події кримінального правопорушення, при цьому з постанови слідчого не вбачається, що ноутбук та мобільні телефони мають ознаки речей, які підлягають спеціальній конфіскації та щодо яких може бути прийняте одне із рішень визначених в пунктах 1- 6-1 ч.9 ст. 100 КПК України .

Тому, в даному випадку спонукання власника майна вирішувати питання його повернення через подання клопотання до слідчого судді є необґрунтованим, таким, що не відповідає в повній мірі засадам кримінального провадження.

Разом з тим, перелік дій (бездіяльності) та рішення слідчого (прокурора), які можуть бути оскаржені до слідчого судді, а також суб`єкти права такого оскарження визначено в ст. 303 КПК України.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора щодо неповернення тимчасово вилученого майна, не вчинення інших дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кодексом строк, а також рішення про закриття кримінального провадження.

Зі змісту скарги вбачається, що заявник оскаржує бездіяльність процесуального керівника (прокурора) ОСОБА_4 , який на думку заявника не дотримався ч. 6 ст. 284 КПК України, не скасував постанову слідчого та не повернув вилучене майно.

Тому, для відновлення права володільця тимчасово вилученого майна просить зобов`язати прокурора який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000221 прокурора відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_4 , скасувати пункт 2 постанови про закриття кримінального провадження від 22.11.2016 року, винесеної старшим слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_6 та зобов`язати процесуального прокурора прийняти рішення про повернення вилучених у гр. ОСОБА_5 ноутбука з батареєю та мобільних телефонів.

Згідно ч. 6 ст. 284 КПК України, копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.

Таким чином, скасування прокурором постанови слідчого є його правом, яке узгоджується з його повноваженням визнаним в п.7, п.9 ч. 2 ст. 36 КПК України.

Разом з тим, в компетенції слідчого судді зобов`язати прокурора вчинити дію, яку він зобов`язаний вчинити, однак не зробив у визначений строк, як того вимагає КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Слідчий суддя вважає, що прокурором не в повній мірі дотримано вимог щодо повноти та всебічності дослідження обставин кримінального провадження при виконанні положень ч. 6 ст. 284 КПК України, зокрема, не звернув увагу, що тимчасово вилучене майно не було повернуто слідчим, не вирішив цього питання самостійно.

Таким чином, скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з меж заявлених вимог та права на оскарження.

У зв`язку з цим, з метою захисту прав володільця майна, слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати прокурора розглянути постанову в порядку ч. 6 ст. 284 КПК України та прийняти відповідне процесуальне рішення щодо майна, яке було вилучене у ОСОБА_5 .

В задоволенні решти скарги слід відмовити.

Слідчий суддя вважає, що з метою захисту прав заявника строк оскарження дій (бездіяльності) прокурора слід поновити.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк оскарження дій (бездіяльності) прокурора.

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати процесуального керівника (прокурора) ОСОБА_4 розглянути в порядку ч. 6 ст. 284 КПК України постанову старшого слідчого СУ ГУ НП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_6 , від 22.11.2016 року про закриття кримінального провадження №0000221 та прийняти відповідне процесуальне рішення щодо майна, яке було вилучене при обшуку житла ОСОБА_5 , а саме ноутбука та мобільних телефонів.

В задоволенні решти скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1