АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1398/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 6 ст. 193 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотанняслідчого СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 , яке погоджене із прокурором у кримінальному провадженні керівником Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва ОСОБА_10 , та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Києві, громадянина України, з вищою освітою, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно ухвали слідчого судді, обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мотивовано тим, що при вирішенні цього питання слідчий суддя прийшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та про доведеність ризиків з боку підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконними засобами впливати на свідків і інших учасників кримінального провадження, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_7 подав в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Зокрема, апелянт зазначає, що в матеріалах провадження відсутні будь-які відомості про прийняття рішення Генеральним секретаріатом Інтерполу чи НЦБ Інтерполу в Польщі про оголошення підозрюваного ОСОБА_8 у міжнародний розшук. На думку захисника, матеріали провадження не містять належних та допустимих доказів оголошення ОСОБА_8 у міжнародний розшук, а тому, як вказує апелянт, висновки слідчого судді щодо перебування підозрюваного ОСОБА_8 у міжнародному розшуку і, як наслідок, можливості розгляду клопотання про обрання відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не обґрунтовано жодним належним та допустимим доказом.

Крім того, автор апеляції вважає, що підозра у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, є необґрунтованою. Також захисник не погоджується з висновками слідчого судді про можливість ОСОБА_8 впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. На думку апелянта, оскаржувана ухвала не містить будь-яких мотивів та обґрунтування неможливості застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, а також слідчим суддею не визначено підозрюваному розмір застави, як альтернативний запобіжний захід.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000355 від 02 грудня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.

26 серпня 2016 року слідчим, за погодженням із прокурором, винесено повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У зв`язку з переховуванням ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, постановою слідчого СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 від 01 вересня 2016 року було оголошено розшук ОСОБА_8 .

Згідно бази даних Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_8 перебуває в розшуку.

03 лютого 2017 року на території Республіки Італія було затримано ОСОБА_8 , який розшукується Печерським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві.
10 лютого 2017 року слідчийСВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні керівником Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва ОСОБА_10 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про обрання щодоОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

15 лютого 2017 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва клопотання слідчого було задоволено та обрано щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Під час розгляду зазначеного клопотання слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та про наявність ризиків з боку підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, незаконними засобами впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, які володіють інформацією щодо обставин кримінального правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення. У зв`язку з цим слідчий суддя дійшов висновку про необхідність обрання щодо ОСОБА_8 обмежувального заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до положень ч. 6 ст. 193 КПК України.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на наступні обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Такі ж обставини мають бути встановленими слідчим суддею і при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, причому, в такому випадку прокурор, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, має ще й довести, що підозрюваний оголошений в міжнародний розшук.

Цих вимог закону слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не дотримався.

Зокрема, посилаючись в клопотанні, що ОСОБА_8 , працюючи в Генеральному консульстві України в місті Мілан (Республіка Італія), заволодів разом з ОСОБА_11 та іншими невстановленими органом досудового розслідування особами державними коштами в сумі 233000 Євро, слідчий та прокурор повинні були зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 131 КПК України, запобіжні заходи є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів провадження, 21 травня 2013 року ОСОБА_8 сам звернувся до податкової поліції Підрозділу у місті Мілан першої оперативної бригади із заявою про вчинення злочину. Зокрема, ОСОБА_8 зазначив, що, перебуваючи з вересня 2006 року по березень 2007 року на посаді українського віце-консула в Італії, мав контакти з ОСОБА_12 , який в той час хворів на одну з форм лейкемії та проходив лікування у шпиталі «Нігуарда ді Мілано ед аль Сан-Раффаеле». Покриття витрат на медичну допомогу було здійснено за рахунок Італійської системи медичного страхування, однак ОСОБА_13 , використовуючи сфальсифіковану документацію, звернувся з проханням отримати фінансування від Міністерства охорони здоров`я України у розмірі приблизно 230000 Євро, посилаючись на попередній кошторис лікарні «Нігуарда», передбачений на витрати. Міністерство охорони здоров`я України Протоколом № 1 від 14 березня 2011 року виділило цю суму, перевівши її на поточний рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_14 . Також ОСОБА_8 повідомив, що ОСОБА_13 кожні два місяці приїздить до Італії для проходження регулярних контрольних обстежень та, при нагоді, знімає зі свого поточного рахунку значні суми готівкою і везе їх в Україну.

Саме ці дані, які стали пізніше відомі правоохоронним органам України, і стали підставою для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідуванькримінального провадження за № 0000355 від 02 грудня 2014 року про вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України, однак повідомлення про підозру у цьому кримінальному правопорушенні було складено 26 серпня 2016 року відносно ОСОБА_8 . Такий факт має місце, виходячи з того, що ОСОБА_11 , будучи притягнутим до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0003416, внесеному 15 травня 2015 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 (в редакції від 05 квітня 2001 року) та ч. 4 ст. 358 КК України, під час розгляду кримінального провадження відносно нього по суті надав суду показання про причетність ОСОБА_8 до вчинених ним кримінальних правопорушень, що і знайшло своє відображення у вироку суду відносно ОСОБА_11 .

Крім таких показань ОСОБА_11 , який фактично є зацікавленою особою, оскільки ці показання суттєво пом`якшили його відповідальність при постановленні відносно нього обвинувального вироку, жодних даних про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КПК України, в наданих до суду матеріалах про обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не міститься.

Таким чином, як вважає колегія суддів, на даному етапі досудового розслідування стороною обвинувачення не зібрано достатніх доказів, які б могли свідчити про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В свою чергу, висновок слідчого судді про відсутність у суду на даній стадії процесу повноважень щодо оцінки доказів в частині їх вагомості суперечить вимогам чинного процесуального законодавства. В результаті такого грубого порушення кримінального процесуального законодавства слідчим суддею не досліджувались та не оцінювалась у сукупності усі обставини, в тому числі наявність доказів, що обґрунтовують підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а також жодним чином не оцінювалась їх вагомість, що призвело до необґрунтованості та незаконності судового рішення.

Зокрема, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 підозрюється у заволодінні чужим майном в особливо великих розмірах шляхом обману за наступних обставин.

З 01 жовтня 2010 лікування ОСОБА_11 в Італії здійснювалося за кошти Національної служби охорони здоров`я Італійської Республіки, проте, реалізуючи спільний злочинний умисел, у 2011 році ОСОБА_8 разом з невстановленими особами підробив та надав ОСОБА_11 на його прохання підроблений документ інвойс. Вказаний платіжний документ містив реквізити банківського рахунку ОСОБА_11 і був направлений останнім до МОЗ України.

14 березня 2011 року відповідною комісією МОЗ України було прийнято рішення про направлення ОСОБА_11 на лікування до відповідної італійської клініки та здійснення оплати за лікування у розмірі 233000 Євро.

В листопаді 2012 ОСОБА_8 на прохання ОСОБА_11 та разом з невстановленими слідством особами підробив та надав ОСОБА_11 підроблені документи про проходження останнім лікування, які той надав МОЗ України.

З 20 грудня 2012 року по 14 січня 2013 року ОСОБА_8 спільно із невстановленими слідством особами за попередньою змовою з ОСОБА_11 підкупили службових осіб банку-бенефіціара, в результаті чого були виділені МОЗ України грошові кошти в розмірі 233000 Євро, які були перераховані на рахунок ОСОБА_11 . Вказані кошти були зняті з рахунку самим ОСОБА_11 та невстановленими особами, зокрема, ОСОБА_11 виписав чек на суму 13000 Євро на ім`я ОСОБА_8 .

Однак, всупереч висновку слідчого судді, матеріали справи не містять жодних відомостей на підтвердження вказаних вище обставин, за яких ОСОБА_8 , на думку органів досудового розслідування, вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до законодавчих норм, рішення про оголошення особи у міжнародний розшук на підставі запиту НЦБ Інтерполу в Україні приймає Генеральний секретаріат Інтерполу або Національне центральне бюро Інтерполу відповідної країни.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, дійсно 01 вересня 2016 року слідчим у даному проваджені було винесено постанову про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_8 . Крім цього, НЦБ Інтерполу в Україні направлено відповідні запити до Генерального секретаріату Інтерполу та НЦБ Інтерполу в Польщі.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про прийняття рішення Генеральним секретаріатом Інтерполу чи НЦБ Інтерполу в Польщі про оголошення підозрюваного ОСОБА_8 у міжнародний розшук.

Також із наявного в матеріалах справи скріншоту Інтернет-сторінки МВС України «Особи, які переховуються від органів влади» не вбачається, що ОСОБА_8 оголошено у міжнародний розшук, а надана прокурором до суду апеляційної інстанції постанова про оголошення міждержавного розшуку ОСОБА_8 не містить ні дати її складання, ні підписів осіб, якими вона була складена, стосується Головного інформаційного центру МВС Росії, а головне ця постанова стосується міждержавного, а не міжнародного розшуку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження не містять належних та допустимих доказів оголошення підозрюваного ОСОБА_8 у міжнародний розшук, а тому висновки слідчого судді про перебування підозрюваного ОСОБА_8 у міжнародному розшуку та, як наслідок, можливості розгляду клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не обґрунтовано жодним належним та допустимим доказом. Тому у слідчого судді не було правових підстав для задоволення клопотання про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановлення відповідної ухвали про обрання відносно останнього такого запобіжного заходу.

Крім того, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчим та прокурором не було доведено наявність ризиків з боку ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, відповідно до ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме, то слідчий, прокурор оголошує його розшук. Про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Саме у зв`язку із не встановленням місцезнаходження ОСОБА_8 слідчий виніс постанову про оголошення розшуку підозрюваного.

Таким чином, самими матеріалами справи спростовується висновок слідчого судді про переховування ОСОБА_8 від органу досудового розслідування.

Також з матеріалів судового провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_8 є раніше не судимою особою та ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, а тому висновок слідчого судді про можливість вчинення ним іншого злочину не обґрунтовано жодним належним та допустим доказом і є припущенням органів досудового розслідування та слідчого судді.

Не обґрунтовано в оскаржуваній ухвалі слідчого судді і висновок про можливість підозрюваного ОСОБА_8 перешкоджати кримінальному провадженню та впливати на свідків чи інших осіб, більш того у спосіб залякування і т.п. Будь-які відомості про існування вказаних ризиків в матеріалах справи відсутні.

Отже, як вважає колегія суддів, слідчим та прокурором не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і факту оголошення підозрюваного у міжнародний розшук. Тому слідчий і прокурор не мали права ініціювати питання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а у слідчого судді не було жодної підстави для задоволення такого клопотання.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 , погодженого із керівником Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва ОСОБА_10 , про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 176 178, 183, 193, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 , погоджене із прокурором у кримінальному провадженні керівником Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва ОСОБА_10 , та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 , погодженого із прокурором у кримінальному провадженні керівником Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва ОСОБА_10 , про обрання щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відмовити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4