АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2252/16 Справа № 205/6778/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого (в режимі відео конференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відео конференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2016 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И Л А:
Даною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, призначеного йому вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2013 року за ч.2 ст. 15, ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції, посилаючись на дослідження поданих матеріалів, прийшов до висновку про недостатність підстав для переконання суду, що ОСОБА_7 як особистість, за відбутий термін призначеного покарання змінився, повною мірою виправився та є такою особою, що заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2016 року та ухвалити нову, якою задовольнити його клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст.81 КК України. Вказує, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не було прийнято до уваги те, що представник ДВК-89 просив задовольнити його клопотання, що стягнення щодо нього вже погашені, що він має на утриманні неповнолітню дитину. Крім того зазначає, що він працевлаштований та працює на даний час у виправній установі, що на його думку свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги і обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегією суддів встановлено те, що ОСОБА_7 на час звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення відбув 2/3 строку призначеного покарання, має 3 заохочення, а також 7 стягнень, які вже погашено. Адміністрацією ВК характеризується посередньо. Разом з тим, крім врахування поведінки і ставлення до праці засудженого за весь період перебування у виправній установі, необхідно врахувати і дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину і його особу в цілому.

Відповідно до ст.12 КК України, засуджений скоїв умисний тяжкий злочин, раніше був неодноразово судимий, що свідчить про те, що ОСОБА_7 схильний до антисоціальної поведінки. Крім цього, наявність трьох заохочень при семи стягненнях за час відбування покарання не є доказом того, що засуджений за цей час довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїм відношенням до праці та поведінкою не довів своє виправлення та перевиховання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні даної заяви засудженого, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання, а тому доводи засудженого про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення необґрунтовані. У зв`язку з чим ухвала суду є законною та обґрунтованою, а підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2, ст.404, ст.405, ст.407, ст.419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про його звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст.81 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4