Справа № 504/257/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" лютого 2017 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 в смт. Доброслав кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівськ Одеської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, стрільця 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

встановив:

27 січня 2014 року ОСОБА_4 призвано на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27 січня 2014 року ОСОБА_4 направлено для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) та в цей же день наказом командира зазначеної військової військової частини № НОМЕР_3 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону вищезазначеної військової частини.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 27 січня 2014 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно вимог п.п. 1,2,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

В період з 18 серпня 2014 року по 12 вересня 2014 року (включно) солдат ОСОБА_4 проходив лікування у ВМКЦ Південного регіону, за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з отриманим вогнепальним осколковим пораненням.

13 вересня 2014 року солдат ОСОБА_4 повинен був направитись для проходження військово - лікарської комісії до ВМКЦ Південного регіону, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, 2.

Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді гранатометника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), у військовому званні «солдат», діючи умисно в умовах особливого періоду, усвідомлюючи противоправний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 13 вересня 2014 року, самовільно залишив місце служби - розташування військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та ухилявся від проходження військової служби до 14 листопада 2016 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язками військової служби.

31 грудня 2014 року ОСОБА_4 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) №279 звільнено з займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини.

14 листопада 2016 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини за адресою: АДРЕСА_3 , заявив про себе та вчинений ним злочин.

12 грудня 2016 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону.

Обвинувачений ОСОБА_4 допитаний в суді, в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 3 ст.407 КК України, винним себе визнав повністю, розкаявся та пояснив, що дійсно 27 січня 2014 року його призвано на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27 січня 2014 року його направлено для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) та в цей же день наказом командира зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону вищезазначеної військової частини.

З 27 січня 2014 року, тобто з моменту зарахування його до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), він набув статусу військовослужбовця.

В період з 18 серпня 2014 року по 12 вересня 2014 року (включно) він проходив лікування у ВМКЦ Південного регіону, за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з отриманим вогнепальним осколковим пораненням.

13 вересня 2014 року він повинен був направитись для проходження військово - лікарської комісії до ВМКЦ Південного регіону, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, він будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді гранатометника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), у військовому званні «солдат», діючи умисно в умовах особливого періоду, усвідомлюючи противоправний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 13 вересня 2014 року, самовільно залишив місце служби - розташування військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та ухилявся від проходження військової служби до 14 листопада 2016 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язками військової служби.

31 грудня 2014 року його наказом командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) №279 звільнено з займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини.

14 листопада 2016 року він самостійно прибув до військової частини за адресою: АДРЕСА_3 , заявив про себе та вчинений ним злочин.

12 грудня 2016 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) його зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону. У вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) щиро розкаявся, не заперечував проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, доведена, а дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, тривалістю понад один місяць.

Крім того, судом враховується при визначенні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу, а також те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується позитивно, вчинений ним злочин віднесений законодавцем до категорії злочинів середньої тяжкості, згідно ст. 12 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні та те, що обвинувачений ОСОБА_4 був учасником АТО.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості, вину у вчиненому злочині визнав та щиро розкаявся, був учасником АТО, під час якого отримав вогнепальне покаранення, раніше не судимий.

Враховуючи наявність цих обставин, що пом`якшують відповідальність та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який позитивно характеризується за місцем служби, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, суд дійшов висновку, про призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 407 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції статті за цей злочин у виді штрафу на користь держави у розмірі 589 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10013 гривень.

До обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувались засоби забезпечення кримінального провадження.

Цивільний позов, речові докази та судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

Обвинуваченого ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу на користь держави в розмірі 589 (п`ятсот вісімдесят дев`ять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10013 (десять тисяч тринадцять) гривень.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1