АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/3247/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/121/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2017р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі кримінальне провадження, внесене 15.08.2015р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002450 відносно:
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Кривого Рогу
Дніпропетровської області, зареєстрованої
за адресою: АДРЕСА_1 ,
мешкаючої: за адресою:
АДРЕСА_2 ,
раніше судимої:
-04.11.2009р. Саксаганським районним судом
м.Кривого Рогу за ч.2 ст.185, ч.2 ст.185,
ч.3 ст.357, ч.2 ст.70 КК України до покарання
у виді штрафу в розмірі 1000 грн.;
-23.07.2015р. Саксаганським районним судом
м.Кривого Рогу за ч. ст.185, ч.2 ст.185,
ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді
позбавлення волі строком на 2р., на підставі
ст.ст.75,76 КК України звільненої від відбування
покарання з випробувальним строком на 2 роки;
-12.04.2016р. Дзержинським районним судом
м.Кривого Рогу за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК
України до покарання у виді позбавлення волі
строком на 2р.2міс.,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 , на вирок Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 7 грудня 2016р.

Вироком Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 7 грудня 2016р., ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1р., та на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання і покарання за вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 12 квітня 2016р., остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2р. 3міс.
Вирішено питання по речовим доказам.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачена ОСОБА_6
захисник обвинуваченої ОСОБА_8 .

Обвинувачена ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі, просить змінити вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання, призначивши покарання із застосуванням ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 2 ст.190 КК України.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.190 КК України, за наступних обставин.
14.08.2015р., приблизно о 19.15 год., ОСОБА_6 , діючи умисно з корисливих мотивів та реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, з метою обернення його на власну користь, перебуваючи у кафе «Сармат» по вул.Всебратське-2 в м.Кривому Розі, шляхом обману та зловживання довірою, під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка, заволоділа мобільним телефоном Flу ІQ 436і, серійний номер НОМЕР_1 ІМЕI1: НОМЕР_2 ; ІМЕІ2: НОМЕР_3 , вартістю 1119 грн., який належить потерпілому ОСОБА_9 на праві приватної власності. Привласнивши викрадене майно, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись вказаним мобільним телефоном на власний розсуд, чим заподіяла потерпілому ОСОБА_9 майнового збитку у розмірі 1119 грн.
Обвинувачена ОСОБА_6 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує на те, що суд першої інстанції призначив їй суворе покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого нею злочину.
Обвинувачена вважає, що суд першої інстанції при призначенні їй покарання за сукупністю злочинів повинен був застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, а не принцип часткового складання призначених покарань, оскільки злочин за ч.2 ст.190 КК України був вчинений нею до злочину, за який її було засуджено 12.04.2016р. вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу.
На думку ОСОБА_6 призначене їй покарання є суворим, суд не врахував що вона щиросердно розкаялася у скоєному злочині, має ряд хронічних захворювань.
Обвинувачена просить призначити їй покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, застосувати ст.69 КК України, посилається на те, що, маючи хронічні захворювання вона потребує медичної допомоги, яку не може отримати в повному обсязі і якості в умовах місць позбавлення волі.
Крім того, ОСОБА_6 вказує на те, що відбуваючи в Дніпродзержинській виправній колонії (№34) покарання за попереднім вироком вона зарекомендувала себе з позитивної сторони, працювала, виконувала свої обов`язки, порушень і стягнень немала, на теперішній час, перебуваючи в слідчому ізоляторі вона не порушує режим утримання і прикладає зусилля для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційної інстанції, повністю підтримала свою апеляційну скаргу, просила її задовольнити, застосувати ст.69 КК України, зменшивши строк, призначеного покарання.
Захисник обвинуваченої, адвокат ОСОБА_8 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді, підтримала вимоги ОСОБА_6 , просила їх задовольнити, змінити вирок суду в частині призначеного покарання, застосувати ст.69 КК України, зменшивши строк призначеного покарання.
Прокурор, в судовому засіданні при апеляційному розгляді, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, просила вирок суду відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи сторони захисту, щодо суворості призначеного обвинуваченій покарання, колегія суддів вважає необгрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, виходячи з положень ст.ст.50, 65 КК України, при призначенні ОСОБА_6 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначивши обвинуваченій покарання необхідне й достатнє для її виправлення, і попередження нових злочинів.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 скоїла злочин, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, що вона раніше неодноразово судима, має не погашені у встановленому законом порядку судимості, вчинила корисливий злочин повторно (ар.пр.45).
Щодо особи обвинуваченої, то з матеріалів провадження вбачаєься, що за місцем мешкання вона характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває(ар.пр.46-47,49).
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд, згідно ст.66 КК України визнав щире каяття і визнання вини у вчиненому злочині обвинуваченої, обставини, які обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, суд не встановив.
Оцінивши у сукупності вказані вище обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах встановлених в санкції ч.2 ст.190 КК України.
Крім того, суд першої інстанції встановив, що обвинувачена ОСОБА_6 , відбуваючи покарання за вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 12.04.2016р., вчинила до ухвалення цього вироку, злочин за ч.2 ст.190 КК України, тому виходячи із сукупності злочинів, на законних підставах застосував правила ч.4 ст.70 КК України, обравши принцип часткового складання призначених покарань.
Доводи обвинуваченої про те, що суд першої інстанції при призначені їй покарання за ч.4 ст.70 КК України повинен був застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, а не принцип часткового складання призначених покарань, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки законом не регламентовано у яких випадках суд повинен застосовувати той чи інший із принципів при призначені покарання за сукупністю злочинів, у кожному випадку це питання вирішується за розсудом суду, при цьому суд повинен враховувати конкретні обставини справи і дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши наведені вище обставини у сукупності, законно і обґрунтовано обрав саме принцип часткового складання призначених покарань.
Доводи ОСОБА_6 щодо можливості застосування відносно неї приписів ст.69 КК України, є не обґрунтованими.
Призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України може мати місце лише за наявності декількох, не менше двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого особливо тяжкого, тяжкого злочинів або злочинів середньої тяжкості, з урахуванням особи винного.
Доводи обвинуваченої, щодо її щирого каяття та наявності декількох хронічних захворювань, колегія суддів апеляційного суду, перевіривши за її клопотанням та на думку колегії суддів, не є вагомими для застосування ст.69 КК України, оскільки вони ніяким чином істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину.
Крім того, у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», звернуто увагу на те, що, якщо особа винна у вчиненні декількох злочинів, суд може призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, окремо за кожний злочин або тільки за один із них і остаточно визначити покарання за правилами ст.70 КК України.
Застосування положень ст.69 КК щодо покарання, призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.
Суд першої інстанції за злочин вчинений ОСОБА_6 за ч.2 ст.190 КК України, призначив їй мінімальний строк покарання у виді 1р. позбавлення волі і частково, на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання і покарання за вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 12 квітня 2016р., яким їй було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2р.2міс., остаточно призначив покарання у виді позбавлення волі строком на 2р. 3міс., яке колегія суддів вважає достатнім для виправлення і недопущення нових злочинів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 , законним, обґрунтованим і вмотивованим, тому не вбачає підстав для зміни судового рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 7 грудня 2016р., яким ОСОБА_6 визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України - без змін.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.
Зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення за правилами ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, незарахований судом строк, починаючи з 8 грудня 2016р. - наступний день після ухвалення вироку по 16 березня 2017р. включно - день набрання вироком законної сили.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копію судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4