Справа № 296/3329/17
УХВАЛА
Іменем України
27 квітня 2017 року м.Житомир
Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане до суду в межах кримінального провадження № 0000062, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бараниківка, Кремінського р-ну, Луганської обл., громадянина України, неодруженого, зареєстрований та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2017 р. до слідчого судді Корольовського райсуду м. Житомира звернувся старший слідчий військової прокуратури Житомирського гарнізону старший лейтенант юстиції ОСОБА_4 , з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0000062, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

В клопотанні посилається на те, що 26.11.2016 р. солдата запасу ОСОБА_5 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу у Збройні Сили України за контрактом, та того ж дня направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30 листопада 2016 року №260 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального батальйону вказаної військової частини.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 р. і ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р., особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

На підставі Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, № 454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, № 15/2015 від 14 січня 2015 року в Україні розпочато процес мобілізації та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Згідно вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Разом з тим, відповідно до ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби за наступних обставин.

Так, 22.01.2017 р., близько 12 години солдату ОСОБА_5 , під час перебування на території військової частини НОМЕР_1 , дислокованої на адресою: АДРЕСА_2 , надано звільнення від проходження військової служби з можливістю залишення вказаної військової частини до 19 години 22.01.2017 року.

Однак, 22 січня 2017 року о 19 годині солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за контрактом та перебуваючи у невстановленому слідством місці, в порушення ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу зі звільнення, проводив час на власний розсуд та до теперішнього часу до військової частини НОМЕР_1 не прибув. За час відсутності в частині обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини, не повідомив та проводив час на власний розсуд.

20.03.2017 р. старшим слідчим військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 , у кримінальному провадження № 0000062 складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, яке того ж дня скеровано за адресою проживання останнього.

28 березня 2017 року ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

29 березня 2017 року старшим слідчим військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 , досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000062 зупинено, а підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук.

26 квітня 2017 року підозрюваний ОСОБА_5 прибув до військової прокуратури Житомирського гарнізону, у зв`язку з чим досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000062 відновлено.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 за викликами до військової прокуратури Житомирського гарнізону не прибував, про причини такого не повідомив, слідчий вказує наявні обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 ухиляється від явки до органів досудового розслідування та вчиняє заходи по переховуванню від цього, у зв`язку з чим існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи викладене, а також підозру ОСОБА_5 у скоєнні злочину, що відноситься до категорії тяжких, слідчий вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного ОСОБА_5 не дозволить запобігти вище зазначеному ризику, тому що підозрюваний, усвідомлюючи протиправність своїх дій, здійснював переховування від органів досудового розслідування та суду.

Прокурор заявлене клопотання у судовому засіданні підтримав із зазначених у ньому підстав.

Підозрюваний у своєму виступі у вирішенні клопотання послався на розсуд суду, обґрунтованість підозри не заперечував.

Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають підстави вважати, що дане клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слідчий суддя вважає, що законних та обґрунтованих підстав для застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_5 не має, а доводи, викладені слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні щодо недостатності застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищенаведеному і встановленому ризику, не знайшли свого саме повного підтвердження в ході судового розгляду.

При цьому слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого вважає за доцільне обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці та покласти виконання обов`язків, передбачених ст. 194 ч. 5 КПК України, оскільки домашній арешт є менш суворим запобіжним заходом від заходу, що вимагає слідство, втім, і з врахуванням того, що досудовим розслідуванням не встановлено даних, за допомогою яких би обґрунтовувалася неможливість запобігання зазначеному ризику будь - яким із передбачених у КПК України запобіжних заходів.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 184, 193, 194, 196, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонити йому цілодобово залишати територію військової частини НОМЕР_1 , дислокованої на адресою: АДРЕСА_2 , строком на два місяці.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , процесуальний обов`язок прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду.

Виконання ухвали доручити органу Національної поліції за місцем перебування підозрюваного.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Попередити підозрюваного ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених, згідно ухвали суду, обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого у провадженні якого перебувають матеріали № 0000062.

Ознайомити підозрюваного під розпис з ухвалою суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення, шляхом зобов`язання підозрюваного негайно прибути до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1