Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/984/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.11.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0010208 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.10.2016 року, якою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з середньою освітою, інваліда 2 групи з дитинства, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

законного представника ОСОБА_10 ,

особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, тобто суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, за наступних обставин.

17 серпня 2016 року близько 20-20 години у ОСОБА_7 , який знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , виник словесний конфлікт з потерпілою ОСОБА_11 , в ході якого у ОСОБА_7 виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень останній. Реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх діянь, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 ногою наніс один удар по лівій нозі ОСОБА_6 , потім ще один удар в область правого стегна, чим завдав останній згідно висновку судово-медичної експертизи № 1292 від 13.09.2016 року тілесні ушкодження у вигляді синців на лівому стегні та верхній третині правого стегна, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.10.2016 року клопотання прокурора задоволено та застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що згідно висновку судово-психіатричного експерта № 430 від 20.09.2016 року ОСОБА_7 в момент скоєння суспільно-небезпечного діяння страждав і в даний час страждає деменцією внаслідок раннього органічного ураження центральної нервової системи, що позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У відношенні до інкримінованого правопорушення ОСОБА_7 слід вважати неосудним. Підпадає під дію ч. 2 ст. 19 КК України. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, потерпіла ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного виду примусового заходу медичного характеру щодо ОСОБА_7 , як надто м`якого, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування ухвали районного суду щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала була винесена судом першої інстанції на підготовчому засіданні без розгляду справи по суті, дослідження доказів та допиту свідків, що суперечить нормам КПК України. Також стверджує, що підготовче судове засідання в судовому провадженні у першій інстанції є обов`язковою і самостійною стадією кримінального процесу, в якій суд визначає можливість на законних підставах призначати кримінальне провадження до судового розгляду. Вказує на те, що районний суд позбавив її можливості, як учасника судового провадження ознайомитись з матеріалами кримінального провадження, винісши ухвалу на підготовчому засіданні.

Крім того, звертає увагу, що судом безпідставно було відхилено її клопотання про допит свідка даного суспільно - небезпечного діяння - працівника Управління поліції охорони в Кіровоградській області, показання якого могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення та, на думку апелянта, свідчить про неповноту судового розгляду.
Разом з тим, посилається на те, що остаточне рішення про неосудність особи приймає тільки суд, виходячи з оцінки не тільки висновку експертів, а й усіх конкретних матеріалів справи, у зв`язку з чим, вважає, що суди повинні критично оцінювати висновки судово - психіатричних експертиз з точки зору їх наукової обґрунтованості, переконливості й вмотивованості, оскільки згідно зі статтями 65, 67, 75 КПК України ці висновки є доказами у справі, які не мають наперед установленої сили та не є обов`язковими для суду.
Також наголошує на тому, що в матеріалах кримінального провадження міститься постанова слідчого СВ Кіровоградського ВП ГУНП України в Кіровоградській області ОСОБА_12 від 28.09.2016 р. про залучення законного представника, всупереч вимогам ст. 44 КПК України, оскільки в даних матеріалах відсутні будь-які законодавчо визначені документи, які підтверджували б визнання ОСОБА_7 недієздатним або обмежено дієздатним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, думку прокурора, особу, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_10 , а також захисника адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без зміни, як законне та обґрунтоване, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Враховуючи те, що фактичні обставини вчинення суспільно небезпечного діяння встановлені судом першої інстанції, кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, а також вчинення останнім зазначеного кримінального правопорушення в стані неосудності, учасниками судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України судове рішення в цій частині не переглядає.
За таких обставин, колегія суддів вважає правильною кваліфікацію суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_7 у стані неосудності за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисні дії, що виразились в заподіянні потерпілій ОСОБА_13 легких тілесних ушкоджень.
Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 про невідповідність призначеного судом виду примусового заходу медичного характеру щодо ОСОБА_7 , як надто м`якого, то вони є безпідставними.
Так, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 430 від 20.09.2016 року ОСОБА_7 в момент скоєння суспільно-небезпечного діяння страждав і в даний час страждає деменцією внаслідок раннього органічного ураження центральної нервової системи, що позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У відношенні до інкримінованого правопорушення ОСОБА_7 слід вважати неосудним. Підпадає під дію ч. 2 ст. 19 КК України. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання (т. 2, а.п. 33-34).
Частиною 1 статті 94 КК України визначено, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Згідно ч. 2 ст. 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.
Окрім того, згідно позиції Верховного Суду України, яка викладена у Постанові Пленуму ВСУ від 3.06.2005 № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до частин 3-5 ст.94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч.1 ст.94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).
Під час апеляційного розгляду колегія суддів встановила, що суд першої інстанції, при визначенні виду примусового заходу медичного характеру щодо ОСОБА_7 , врахував не лише думку експертів-психіатрів, які проводили судово-психіатричну експертизу про те, що останній потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, а й характер та тяжкість вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння, ступінь небезпечності останнього для себе та інших осіб, а також те, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що, врахувавши усі обставини справи, у їх сукупності, характер та тяжкість захворювання ОСОБА_7 , тяжкість вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння, суд першої інстанції, правильно визначив вид примусового заходу медичного характеру, а саме надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Разом з тим, доводи потерпілої ОСОБА_6 , які викладені в апеляційній скарзі про те, що всупереч вимогам КПК оскаржувана ухвала суду була винесена у підготовчому засіданні, а не під час судового розгляду клопотання по суті, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Зі змісту ст. 512 КПК України слідує, що судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється згідно із загальними правилами цього Кодексу (глави 27-29 КПК України), але з урахуванням особливостей провадження, передбачених главою 39 КПК України.
Частиною другої вказаної статті визначено, судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.
З огляду на викладене, на думку колегії суддів, оскільки особливості розгляду даної категорії справ закріплений у Главі 39 КПК України та не містить заборони щодо розгляду їх по суті на стадії підготовчого судового засідання, а тому вказані посилання потерпілої є формальними та такими, що також не є підставою для скасування законного рішення суду, оскільки вид примусового заходу медичного характеру та підстави для його застосування, які враховані судом першої інстанції, повністю відповідають вимогам п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 94 КК України, а порядок проведення судового розгляду і зміст рішення суду відповідають вимогам ст.ст. 512, 513 КПК України.
Також не відповідають дійсності посилання потерпілої про те, що судом безпідставно було відхилено її клопотання про допит свідка даного суспільно- небезпечного діяння - працівника Управління поліції охорони в Кіровоградській області, оскільки відповідно до аудіозапису судового засідання від 20.10.2016 року будь яких клопотань з цього приводу від ОСОБА_6 під час розгляду вказаного вище клопотання не надходило.
Твердження потерпілої про те, що в матеріалах кримінального провадження міститься постанова слідчого СВ Кіровоградського ВП ГУНП України в Кіровоградській області ОСОБА_12 від 28.09.2016 р. про залучення законного представника ОСОБА_7 , всупереч вимогам ст. 44 КПК України, оскільки в даних матеріалах відсутні будь-які законодавчо визначені документи, які підтверджували б визнання останнього недієздатним або обмежено дієздатним, на думку колегії суддів, жодним чином не вплинули на законність та обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення щодо застосовування примусових заходів медичного характеру.
Крім цього слід зазначити, що законний представник ОСОБА_7 ОСОБА_10 була залучена до участі у кримінальному провадженні постановою слідчого від 28.09.2016 року (т.2, а. п. 35), тобто на стадії досудового розслідування і таке рішення жодним учасником провадження оскаржене не було, а чинним КПК не передбачено право суду за власною ініціативою відсторонити від участі у кримінальному провадженні у даному випадку законного представника, а тому колегія суддів вважає, що жодних порушень з боку суду першої інстанції допущено не було.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді районним судом клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , які були б підставою для скасування ухвали суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як про те просить апелянт, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи наведене, ухвала суду першої інстанції є законною, мотивованою та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.10.2016 року, якою стосовно ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2