АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
про призначення захисника
"18" квітня 2017 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:
Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001177 щодо;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз: 24.11.2016 року Садгірським районним судом м. Чернівці за ст.121 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі, -
обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця с. Шурбанець, Заставнівського району, Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_2 , неодруженого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, -
обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Провадження №11-кп/79/129 /17 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Категорія ч.2 ст. 289 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2017 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, з урахуванням покарання призначеного вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 24.11.2016 року,остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 6 (шести) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Зараховано у строк відбуття покарання за даним вироком, частково відбуте покарання за вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 24.11.2016 року з урахуванням вимог ст.72 КК України.
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обраховано з моменту затримання.
Вирішена доля речових доказів.
На вказаний вирок обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.
Обвинувачений ОСОБА_7 просить прийняти його апеляційну скаргу до розгляду, оголосити її в повному обсязі, розгляд апеляційної скарги проводити з його участю, скасувати вирок районного суду та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального злочину, також наголошує на термін призначеного покарання за злочин якого він не вчиняв, оскільки дії які і були скоєні не являються злочинними. Прокурором не була доведена його вина а районним судом незаконно та не обґрунтовано, без встановлення форми вини, ні мотиву, ні попередньої змови, ні повторності встановлено не було, однак винесено вирок яким засуджено його до п`яти років позбавлення волі, чим суд проігнорував практику Європейського суда з прав людини.
Районним судом досліджувалися обставини справи, але районний суд при цьому не керувався нормами закону при оцінці доказів, тим самим провів свавільний судовий розгляд, що не відповідає принципам справедливості судового розгляду, та принципам правосуддя.
Районним судом під час розгляду кримінального провадження було з`ясовано, що у нього з потерпілою ОСОБА_9 , були попередні відношення, які виражались у наданні їй його послуг як автослюсаря, який має ремонтувати автомобіль і саме для цього, він ОСОБА_7 за ініціативою самої ОСОБА_9 , і зустрівся з останньою, що було підтверджено всіма учасниками кримінального провадження, які зазначили, що вони з потерпілою знайомі, та сама потерпіла даючи покази, та будучи попередженою про кримінальну відповідальність пояснила суду, що у серпні 2016 року вона приїхала до м. Чернівці, та зустрілася зі своїм знайомим ОСОБА_7 , у даному випадку на думку апелянта цим вже підтверджується відсутність у нього умислу на скоєння злочину, у зв`язку з наявністю причинного зв`язку, а саме наявність відносин з потерпілою, які в них склалися.
Апелянт не погоджується з висновками суду щодо попередньої змови у зв`язку з відсутністю її. ОСОБА_6 підчас розгляду кримінального провадження в районному суді пояснив, що він лише привіз ОСОБА_7 та після вирішення питань з потерпілою мав його відвести додому.
Також апелянт не погоджується з показами наданими в районному суді свідком ОСОБА_10 , яка очевидцем подій не була та пояснити нічого не змогла. Допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 теж не були присутні підчас події та не можуть знати обставини справи та давати покази, свідок ОСОБА_13 на думку апелянта теж ні яких показань які б свідчили про вчинення злочину за попередньою змовою не надала, свідок ОСОБА_14 на думку апелянта підтвердив що у нього з потерпілою ОСОБА_9 , були лише ділові відносини, однак районним судом дані покази були використані для мотивування його вини.
Районним судом на думку апелянта, всі докази та покази свідків були витлумачені з точки зору підтвердження вини, чим було порушено кримінально процесуальні закони, конституцію України та Європейську конвенцію з прав людини. Апелянт вбачає, що в матеріалах справи знаходять своє підтвердження доводи, що потерпіла ОСОБА_9 , домовилася з ним про ремонт її автомобіля, назначивши йому зустріч та добровільно передала ключі від автомобіля, сівши разом з ним в автомобіль на добровільній основі, після зупинки автомобіля звернулася до працівників поліції із заявою та з метою власного збагачення, повідомила, що у неї відібрали автомобіль чим спричинив їй матеріальну шкоду у розмірі 15 300 гривень. Однаку районний суд не взяв до уваги, що потерпіла надала неправдиві покази, щодо побиття її автомобіля на значну суму, що не узгоджується з протоколом огляду місця події від 06.08.2016 року.
Також на думку апелянта судом помилково було проігноровано характеризуючи данні на особу потерпілої ОСОБА_9 , які в повній мірі пояснюють тілесні ушкодження, що підтверджується судово-медичною експертизою. Однак районний суд на думку апелянта витлумачив всі докази з метою засудження, хоча данні докази викликали сумнів та не узгоджувалися з показами свідків а відтак вони являються недостовірними, районним судом проігноровані його покази та покази ОСОБА_6 які узгоджуються з показами свідків та потерпілої, з яких вбачається відсутність складу злочину в його діях.
Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок районного суду скасувати, закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, за результатами апеляційного розгляду просить його визнати невинуватим та виправдати, постановивши виправдувальний вирок, також просить викликати його до суду та надати можливість дати пояснення, оголосити його апеляційну скаргу в повному обсязі, та врахувати, що він цього злочину не вчиняв, що буде оспорювати у всіх судових інстанціях в тому числі і до Європейського суду з прав людини.
Дані вимоги апелянт обґрунтовує тим, що при винесені районним судом вироку, суд не в повній мірі врахував всі обставини справи, також наявність невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, наявність істотних порушень вимог КПК України.
Районний суд помилково прийшов до висновку, що він з метою незаконного заволодіння транспортним засобом з метою використання його у власних потребах, діючи умисно, повторно вирвав з рук у потерпілої ОСОБА_9 , ключ від автомобіля марки «ВАЗ 2106», державний номер НОМЕР_1 та передав їх ОСОБА_7 в даному випадку районним судом проігноровано вимоги ч. 2 ст. 28 КПК України. Також апелянт не погоджується з висновками районного суду у зв`язку з мотивуванням вироку на показах лише свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які не надали суду жодних належних показів, однак районним судом повністю проігноровані покази ОСОБА_7 який не надавав показів з яких би слідувало, що вони перебували в попередній змові з метою вчинення будь яких злочинів. Жодних належних та допустимих доказів з приводу попередньої змови з метою вчинення злочинів прокурором в судовому засіданні районного суду наведено на думку апелянта, не було. Однак районний суд використав цю кваліфікацію, за власним тлумаченням, не зазначивши при цьому, що попередня змова ґрунтується лише на його власних припущеннях, чим було грубо порушено норми Конституції України, також районним судом проігноровано рішення Конституційного суду України від 20 жовтня 2011 року, щодо оцінки та тлумачення положення закону, у зв`язку з чим суд витлумачив своє рішення на користь прокурора та потерпілої. На підставі вищевказаного апелянт вважає, що обвинувачення в цій частині не знайшло свого підтвердження, однак районний суд всупереч висновкам експертів та наявним в матеріалах справи доказів які жодним чином не вказують на ознаки даної кваліфікації.
Не погоджується апелянт з твердженням районного суду, що він діяв умисно, однак як вбачається з показів наданих ним та ОСОБА_7 які узгоджуються між собою будь-якої мети та умислу на вчинення інкримінованого злочину у них не було, він лише привіз ОСОБА_7 , для вирішення своїх питань та чикав на нього з метою підвести останнього додому, що підтвердила свідок ОСОБА_13 , яка вказала, що потерпіла ОСОБА_9 сама добровільно пересіла до них в автомобіль і сама дала документи на автомобіль, однак суд визнав покази свідка ОСОБА_13 неправдивими у зв`язку з розбіжністю з показами ОСОБА_9 , при цьому районний суд не взяв до уваги аморальний спосіб життя потерпілої, та її характеризуючи данні.
Також апелянт вказує на те, що ОСОБА_7 в своїх показах його оговорив, та нічого подібного він не казав потерпілій і такої обставини не було. Також апелянт перелічує в своїй апеляційній скарзі покази свідків та письмових доказів, які жодним чином не підтверджують його вину, і часто є надуманими та ґрунтуються на припущеннях, що прямо порушує норми кримінально-процесуального законодавства.
До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 подав письмове клопотання, а обвинувачений ОСОБА_7 підчас апеляційного розгляду заявив усне клопотання, про призначення їм захисників для забезпечення їх прав на захист під час апеляційного розгляду кримінальної справи, клопотання про призначення захисників мотивували тим, що у них відсутні грошові кошти для укладання угоди із захисником.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КПК України, суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у випадку, якщо обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутності коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно.

Заслухавши думку прокурора, який вважає за необхідне задовольнити клопотання обвинувачених та призначити їм захисників, обвинувачених які просили задовольнити їх клопотання, колегія суддів вважає за необхідне призначити захисників обвинуваченим ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 .

На підставі наведеного та керуючись ст. 49 КПК України колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Клопотання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - задовольнити.
Доручити Чернівецькому обласному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , захисників для здійснення захисту за призначенням.
Апеляційний розгляд кримінального провадження № 0001177 щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2017 року, перенести на 10:00 годину 03 травня 2017 року.
Копію даної ухвали надіслати учасникам судового провадження та Чернівецькому обласному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Згідно з оригіналом:
Суддя ОСОБА_1