"12" червня 2017 р. Справа № 363/1627/17
УХВАЛА
Іменем України
12 червня 2017 року колегія суддів Вишгородського районного суду Київської області в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000103 щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України,

встановила:
прокурор висловився щодо призначення судового розгляду за участю його сторін зазначених в обвинувальному акті.

Захисник проти призначення справи до розгляду не заперечував, клопотань не мав.

Обвинувачений, погоджуючись із захисником, висловив незгоду з діями прокурора та обвинувальним актом.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт, колегія суддів дійшла до такого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Так, згідно ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт серед іншого повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Разом з тим згідно вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягають:

подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).

Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Гіелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків саме потерпіла ОСОБА_8 взяла ніж і розмахувала ним перед обвинуваченим.

Проте вказані дії потерпілої будь-якої правової оцінки в обвинувальному акті не отримали.

Зокрема, в чому полягало розмахування ножем потерпілою, чи мають такі дії ознаки суспільно-небезпечного діяння, чи намагалася ОСОБА_8 заподіяти шкоду обвинуваченому, чи здійснювала вона протиправне посягання на нього, коли і внаслідок чого таке посягання припинено, чи мав останній відвертати або припиняти таке посягання, а відтак чи діяв він в стані необхідної оборони, коли відібрав ніж у потерпілої і ним же заподіяв їй удари, в обвинувальному акті не встановлено.

В контексті викладеного не викладено в обвинувальному акті й того в який момент та який умисел склався у обвинуваченого на вчинення злочину, з якою метою та яким мотивом він діяв, яка його форма вини. З якою формою умислу (ст. 24 КК України) діяв обвинувачений, коли мав намір влучити в життєво важливі органи потерпілої в обвинувальному акті також не зазначено.

Також у формулюванні обвинувачення йдеться про те, що ОСОБА_7 завдав потерпілій 5 ударів ножем в грудну клітину зліва, ліву сідницю, ліву голень. Проте скільки саме ударів завдано в кожну частину тіла потерпілої в обвинувачені не визначено.

З огляду на це не визначено в обвинуваченні також і всі тілесні ушкодження заподіяні потерпілій внаслідок завданих обвинуваченим ударів ножем, а зазначено лише тільки проникаючу колото-різану рану №2.

Отже у вказаній частині, яка становить об`єктивну та суб`єктивну сторону злочину, обвинувачення викладено не конкретно, недостатньо визначено, яке містить в собі істотні суперечності та неузгодженості викладених обставин події, коли без належної правової оцінки ОСОБА_7 звинувачено також і у тих діях, які вчинила потерпіла ОСОБА_8 , та які за вказаного викладу обставин можуть мати ознаки протиправного посягання.

Відсутність конкретного обвинувачення особи є передумовою порушення її гарантованого Законом права на захист та права на справедливий судовий розгляд, що є неприпустимим.

Підсумовуючи викладене, з названих підстав обвинувальний акт до судового розгляду призначений бути не може, який вимогам КПК України не відповідає і підлягає поверненню.

Що стосується усного клопотання прокурора про продовження дії обраного запобіжного заходу обвинуваченому тримання під вартою, то строк цього запобіжного заходу по справі спливає 3 липня 2017 року, а тому розгляд цього питання на даний час є передчасним.

На підставі викладеного та керуючись статтями 314-317, 372 КПК України,

ухвалила:

обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000103 щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України повернути прокурору Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури .

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 7 днів з дня її оголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Головуючий-суддя

Судді