"23" березня 2017 р. Справа № 363/1046/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2017 року слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді клопотання слідчого Вишгородського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000056 за ч. 1 ст. 272 КК України,
встановив:
у клопотанні прокурор та слідчий порушують питання про арешт лісопродукції об`ємом 20,89 м. куб., із забороною розпорядження і користування нею.
Прокурор в суді просив про задоволення клопотання з викладених у ньому підстав.
Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.
З матеріалів клопотання встановлено, що досудове розслідування проводиться за фактом порушення правил безпеки виробництва фізичними та юридичними особами, а саме обробки продажу деревини на території Вишгородського району.
В ході досудового розслідування слідством встановлено, що на земельній ділянці в АДРЕСА_1 , яка перебуває в оренді потерпілого ОСОБА_5 знаходиться лісо продукція (пиломатеріал обрізний) об`ємом 20,89 м. куб., яка зберігається з порушенням вимог законодавства про працю та правил безпеки на виробництві.
В подальшому досудове розслідування розпочато й за ст. 246 КК України, які об`єднано в одне кримінальне провадження.
Згідно ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
-існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
-потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурор.
Відповідальність за ч. 1 ст. 272 КК України передбачено за порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримувати, якщо це порушення створило загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків або заподіяло шкоду здоров`ю потерпілого.
Разом з тим, в суді не доведено наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення такого ступеню тяжкості, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України, коли в матеріалах клопотання вістуні будь-які докази щодо спричинення вказаними в клопотання діяннями загрози загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків або заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого.
Сам по собі факт зберігання лісопродукції на земельній ділянці потерпілого не свідчить про загрозу настання наслідків передбачених ч. 1 ст. 272 КК України.

Відсутні в матеріалах клопотання й дані про розмір заподіяної шкоди, у зв`язку з чим неможливо переконатися про обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення за ст. 246 КК України, відповідальність за яке настає лише за незаконну порубку дерев і чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяло істотну шкоду. Немає в справі даних й про ознаки незаконної порубки лісу.

Крім того, досудовим розслідуванням так і не встановлено володільця майна, на яке пропонується накласти арешт.

Таким чином заявлене клопотання є недостатньо обґрунтованим та задоволеним бути не може.
На підставі викладеного і керуючись статтями 132, 170-175, 371-372 КПК України;
ухвалив:
в задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Київської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, відсутніми при проголошенні в той же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя