Справа № 694/1681/16-к Провадження №1-кп/694/3/17
В и р о к
Іменем України
17.01.2017 року року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
потерпілої: ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Очхамурі, Колулетського району Аджарської АРСР,проживаючий АДРЕСА_1 , освіта - середня, не працюючий, громадянин України, відповідно раніше судимий 06.04.2016 року Звенигородським районним судом Черкаської області до 3 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання. Покарання не відбув, в скоєні злочину
передбаченого ч.1 ст.297 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення ч. 1 ст. 297 КК України - наругу над могилою, незаконне заволодіння предметами, що знаходяться в могилі на останках померлого.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в інкримінуємому кримінальному правопорушенні вину не визнали суду пояснив, що 14 серпня 2016 року, що він на прохання громадянина на прізвище ОСОБА_7 імені він не знає, знає що він циганської національності за грошову винагороду разом з ОСОБА_8 приблизно о 10 години ранку разом з ОСОБА_7 пішли прибрати ( доглядати) за могилами його родичів, Під час виконання даної роботи він підійшов до одної могли де похований чоловік циганської національності і замітив підкоп під дану могилу. Він повідомив про це ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , який мобільним телефоном зателефонував до своїх знайомих, Приблизно о 12 години на кладовище прибули декілька десятків людей циганської національності, а також прибув наряд поліції. ОСОБА_9 яка є дочкою померлого попросила невідомого йому громадянина проникнути до могильного склепу, що подивитись чи поховання не розграбовано. Так як чоловік був в сильному алкогольному сп`янінні він деякий час чистив землю з підкопу, робота в нього не йшла. ОСОБА_9 та інші присутні люди стали його просити з грошову винагороду через отвір проникнути до склепу та подивись в якому стані знаходиться поховання. Так як були присутні працівники поліції та родичі похованого думаючи, що це все законно він дав згоду за винагороду проникнути до склепу. Йому дали ліхтар. Він через отвір проник до склепу, бачив, що склеп був розграбований, коли вибирався зі склепу побачив на землі золоту обручку яку без всякої думки поклав собі до карману. Коли піднявся, розповів присутнім про те, що бачив у склепу. Так як був також в стані алкогольного сп`яніння забув повідомити про найдену обручку. Хтось з присутніх сказав, що його необхідно оглянути, чи він собі нічого не присвоїв з місця поховання, стали його обшукувати де в кишені виявили обручку. Потім всі стали кричати, що він пограбував поховання, його та ОСОБА_10 побили та доставили до поліції. Він категорично стверджує, що підкоп під поховання не робив, та поховання не пограбував. Проник до могили по просьбі працівників поліції та родичів похованого.
Потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що 14.08.2016 року біля 12 години їй зателефонував брат, що розграбоване поховання їхнього батька. Вона прибула на центральне міське кладовище в м. Звенигородка де поховано її батька ОСОБА_6 .. Було багато людей серед яких також був ОСОБА_11 . Викликали наряд поліції. Працівники поліції відмовились через отвір проникни на місце поховання, інші громадяни також відмовлялись проникнути в склеп де повинен був знаходитись труп їхнього батька. Стали вона, брат та працівники поліції за грошову винагороду просити ОСОБА_11 , що він проник до місце поховання та повідомив, що могила пограбована чи ні. Дрига ОСОБА_12 дав згоду, йому дали ліхтар, він проник до склепу де був приблизно 5-10 хвилин. Коли ОСОБА_11 вибрався зі склепу він підійшов до своєї спів жительки ОСОБА_13 , щось з нею розмовляв. Потім стали просити, що він повторно проник до склепу та детально розказав, що там є. Дрига ОСОБА_12 повторно проник до склепу а коли повернувся розповів, що могила пограбована, так як відсутні спиртні напої, золоті прикраси, знята скляна кришка з гробу. Присутні громадянин стали говорити, щоб обшукати одежу ОСОБА_11 чи він нічого собі не взяв з могили, при цьому ОСОБА_11 з одного з карманів вийняв золоту обручку яка належала померлому її батька та знаходилась в могилі на трупі.
У судовому засіданні, на підтвердження провини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.297 КК України сторона обвинувачення посилалася на покази потерпілої та свідка:
- ОСОБА_14 який суду пояснив, що 14 серпня 2016 року біля 12 години він як працівник поліції прибув за місцем виклику в м. Звенигородка на центральне міське кладовище, де згідно з повідомлення було пограбована одне з поховань. Прибувши на кладовище, він побачив кілька десятків людей циганської національності які стояли біля одної з могил, біля якої видно було підкоп під могилу. Серед присутніх також був ОСОБА_11 який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Родичі похованого стали просити ОСОБА_15 , щоб той проник через отвір до склепу та подивився чи не розграбовано поховання. Дрига ОСОБА_12 дав згоду, йому дали ліхтар він через отвір проник до склепу та повідомив, що поховання розграбоване. Коли ОСОБА_11 вибрався зі склепу. Громадяни почали говорити, щоб обшукати одежу ОСОБА_16 , чи він собі нічого з поховання не привласнив. Дрига ОСОБА_12 став викладати, що знаходилось в карманах при цьому з одного з карманів він вийняв золоту обручку, як він пояснив, що знайшов в могилі при виходу і хотів віддати, але забув про неї.
Також судом досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінального правопорушення:
- протокол огляду місця події та фото таблицю до протоколу огляду місця події, з яких вбачається, що на центральному кладовищі м. Звенигородка виявлено вируту яму, в якій мається прохід, що веде до домовини (а.п.6-10);
- довідка вартість 1 грама золота 583 проби станом на серпень 2016 року, що становить 1100грн. (а.п.11);
- заявою ОСОБА_4 до Звенигородського відділу поліції про добровільну видачі золотого персня який він забрав зі склепу поховання ОСОБА_6 (а.п.20);
- огляду золотого персня як предмету (а.п.21);
- протоколом огляду трупа, пов`язаного з екзумацією відповідно до якого об`єктом огляду являється могила ОСОБА_6 на могилі мається плитка на якій мається пам`ятник. На задній частині було виявлено яму, через яку було зроблено фотознімки. (а.п.24-31).
Судом допитано сторони захисту свідка ОСОБА_8 яка суду пояснила, що 14.08.2016 року її та ОСОБА_4 житель міста Звенигородка циганської національності за грошову винагороду найняв зробити догляд за могилами родичів які поховані на центральному кладовищі в м. Звенигородка. Під час роботи на кладовищі були присутні вона, ОСОБА_11 та громадянин який їх найняв на роботу. При цьому ОСОБА_11 біля одного з пам`ятників побачив, що був підкоп під пам`ятник. По телефону була викликана поліція та повідомлено родичів померлого. Приблизно о 12 годині на кладовище прийшло понад два десятка громадян циганської національності та прибув наряд поліції. Працівники поліції та зібравши люди відмовлялись залізти в підкоп під могли та подивитись чи була могила пограбована. ОСОБА_9 стала просити ОСОБА_15 за грошову винагороду спустись в підкоп та проникнути до склепу могили, щоб подивитись чи не пограбоване поховання. ОСОБА_11 який перебував в стані алкогольного сп`яніння дав згоду. Працівники поліції дали ліхтарик, ОСОБА_11 спустився у підкоп та проник до склепу поховання, через декілька хвилин ОСОБА_11 виліз з ями та розповів, що могила пограбована, відсутні спиртні напої, знята кришка з гробу. Хтось з людей сказав, щоб ОСОБА_11 показав, що в нього є в карманах. Дрига ОСОБА_12 з одного кармана вийняв золоту каблучку пояснив, при цьому, що він знайшов її в могилі та хотів передати ОСОБА_9 . Стали присутні громадяни кричати, що ОСОБА_11 розкопав раніше могилу та пограбував її, при цьому побили їх. Після чого вони були доставлені до відділу поліції в м. Звенигородка.
Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення обвинуваченого, свідків сторони обвинувачення, свідка сторони захисту, а також, дослідивши матеріали кримінального провадження, заявлені та надані прокурором в підтвердження провини обвинуваченого у вчиненні інкримінованому останньому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.297 КК України, надавши оцінку доказам за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, а також, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступних висновків.
У відповідності до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів с показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Правилами ст. 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до положень пункту 2 статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора, та, в установлених КПК України випадках - на потерпілого (ч.1 ст. 92 КПК України).
При цьому, згідно з вимогами статті 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 4.11.1950) закріплено право кожного на справедливий суд.
Як вбачається з рішення Конституційного Суду України у справі № 1-31/2011 від 20.10.2011 за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення ч.3 ст. 62 Конституції України, аналізуючи положення «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом», Конституційний Суд України прийшов до висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними у незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою, тощо.
Відповідно до п.3.2 Рішення, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально - процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Суд оцінюючи як доказ протокол огляду місця події (а.п.6) приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.104 КПК України, протокол складається з вступної частина який містить відомості та інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальні дії заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації які застосовувались при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання. В даному протоколу відсутня інформація, але до протоколу додано фото таблиця до протоколу огляду місця події (а.п.7-10). Крім цього в описовій частині некоректно і неточно описано місце огляду події, а саме в протоколі не зазначено точне місце огляді події, а саме лише вказано «пам`ятник померлого ОСОБА_17 ». Також в протоколі вказано, що «виявлено вириту яму в якій мається прохід, що веде всередину домовини», при цьому не зазначено розміри ями та проходу не описано саме місце поховання та що знаходиться в ньому.
Виходячи з вище вказаного, зазначений доказ, протокол огляду місця події та додана до нього фототаблиця від 14.08.2016 року (а.п.6-10) наданий стороною обвинувачення, суд визнає неналежними.
Суд оцінюючи як доказ протокол огляду трупа, пов`язаного з ексгумацією (а.п.24-30) приходить до наступного висновку.
Відповідно до стаття 239. Огляд трупа, пов`язаний з ексгумацією здійснюється за постановою прокурора.
Труп виймається з місця поховання за присутності судово-медичного експерта та оглядається з додержанням правил статті 238 цього Кодексу.
Як вбачається з протоколу ексгумація проведена без участі судово - медичного експерта, що є недопустимо та грубим порушенням вимог ст.239 КПК України.
Виходячи з вище вказаного, зазначений доказ, протокол огляду трупа, пов"язаного з ексгумацією та додана до нього фото таблиця від 15.08.2016 року (а.п.24-30) наданий стороною обвинувачення, суд визнає неналежними.
Об`єктивна сторона злочину передбаченого ч.1 ст.297 КК України полягає в незаконному заволодінні відповідними предметами - це протиправне їх вилучення і звернення на свою користь чи користь інших осіб. До цього належать, зокрема, привласнення предметів та цінностей які були в могилі.
Момент закінчення злочину виражається у незаконному заволодінні, то злочин закінчений з моменту набуття винним можливості розпорядитися викраденим на власний розсуд (сховати, продати, подарувати тощо).
Суб`єкт злочину - фізична осудна особа, яка на момент його вчинення досягла 16-річного віку.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом. Мотив вчинення злочину, крім хуліганського та корисливого, на кваліфікацію дій винного не впливає.
Судовому засіданні об"єктивно встановлено, що 14 серпня 2016 року, приблизно о 12 годині ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння разом з ОСОБА_8 по домовленості з неустановленою досудовим слідством особою за грошову винагороду виконували роботу по догляду могил, на території центрального міського кладовища по вул. Сінна Площа в м. Звенигородка, Черкаської області. ОСОБА_4 виявив, що під однією з могил є підкоп, про що він повідомив особу яка найняла їх на роботу. Був викликаний наряд поліції та повідомлені рідні та знайомі похованого померлого ОСОБА_6 . Працівники поліції та присутні родичі відмовились оглянути місце підкопу та поховання. Після чого за грошову винагороду попросили ОСОБА_4 через отвір проникнути до склепу поховання та подивитись чи не розграбована могила. ОСОБА_4 дав згоду після чого через отвір проник до склепу поховання в процесу огляду склепу знайшов золотий перстень 583 проби, вагою 31,17 г. який положив собі в кармани штанів. Після огляду склепу він присутнім на кладовищі громадянам та працівникам поліції розповів, що було проникнення до склепу в якому відсутні пляшки із спиртними напоями, та могила розграбована, при цьому на вимогу потерпілої ОСОБА_5 він показав, що знаходиться в карманах штанів в яких було виявлено золотий перстень який ОСОБА_4 передав працівникам поліції.
Тобто в судовому засіданні було встановлено, що в ОСОБА_4 не було умислу на наругою над могилою. ОСОБА_4 проник в могилу на прохання за грошову винагороду представників влади (працівників поліції) та родичів померлого та похованого ОСОБА_6 та в їх присутності проник до склепу поховання ОСОБА_6 .. Суд вважає, що, в діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину передбаченого ч.1 ст.297 КК України.
Зважаючи на те, що діючим КПК України не передбачена можливість повернення справи на додаткове розслідування, зі змісту діючого кримінально-процесуального закону, неконкретність обвинувачення унеможливлює ухвалення обвинувального вироку та у суду відсутня можливість за таких обставин, прийняття іншого процесуального рішення, ніж постановлення виправдувального вироку.
За правилами статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій пред`явлено обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення.
Згідно з частиною 3 статті 373 КПК обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Дослідивши безпосередньо наведені вище докази сторони обвинувачення та сторони захисту у їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст.94 КПК України та відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Обов`язок щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, передбачених ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України» Про ратифікацію Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» ( № 475/97-ВР). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про практику Суду як джерело права». Так, у справі «Barbera Messegu and Jabardo v .Spain» від 06.12.1988 року( п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь- який сумнів має тлумачитися на користь підсудного ( «Barbera Messegu and Jabardo v .Spain,judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, р.33, 77), суд приходить до думки, що сторона обвинувачення не довела винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.297 КК України поза розумним сумнівом, а тому ОСОБА_4 на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, необхідно виправдати в інкримінуємому обвинуваченні за ч.1 ст.297 КК України.
Суд вважає, що в діях ОСОБА_4 є склад злочину передбачений ст.15 ст.185 ч.2 КК України з кваліфікуючою ознакою повторність. Але суд не може зробити перекваліфікацію так як санкція ст.185 ч.2 КК України передбачає більш суворе покарання ніж санкція ч.1 ст. 297 КК України
Цивільний позов не заявлений.
Судові витрати відсутні.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 373, 374, 377 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-
З А С У Д И В :
визнати ОСОБА_4 не винуватим та виправдати за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 297 КК України.
Цивільний позов не заявлено.
Судові витрати відсутні.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. На вирок суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Черкаської області через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя