Справа № 645/2912/14-к
Провадження № 1-кп/645/18/17
УХВАЛА
Іменем України
19 травня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Ухвалою суду від 25 квітня 2017 року строк запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжено до 24 травня 2017 року.

Прокурор ОСОБА_3 просив продовжити ОСОБА_4 строк тримання під вартою, посилаючись на те що, ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зникли. Прокурор ОСОБА_2 підтримав думку прокурора ОСОБА_3 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні клопотання, оскільки прокурором не надано доказів, на підтвердження ризиків, передбачених КПК України та просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з 21 год. по 07 год. за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 підтримав свого захисника просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до КПК України», під час розгляду клопотань про зміну чи скасування запобіжного заходу судам необхідно враховувати положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, а також підстав для зміни запобіжного заходу, зобов`язаний прийняти рішення відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України.

Посилаючись на необхідність залишення обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, прокурор посилається на доцільність тримання останнього під вартою.

Суд не може с таким твердженням прокурора погодитись та звертає увагу, що Вищі суди неодноразово відзначали, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятком абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Продовження строку тримання під вартою також не може застосовуватися як передбачення вироку у формі позбавлення волі Рішення Європейського суду з прав людини «Мамедов проти Росії від 01 червня 2006 р».

Ризик того, що ОСОБА_4 може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (Рішення Європейського суду з прав людини «Бекчієв проти Молдови»).

Ризик тиску на свідків та потерпілу може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено Рішенням Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань - Рішення Європейського суду з прав людини «Клоот проти Бельгії».

Ризик переховування ОСОБА_4 від суду не може вимірятися від суворості можливого покарання; його треба визначати з врахуванням низки інших факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою.

Суд припускає, що на початкових стадіях розслідування ризик втручання обвинуваченого у здійснення правосуддя міг виправдовувати його тримання під вартою. Однак після того, як докази були зібранні, ця підстава своє значення втратила - Рішення Європейського суду з прав людини «Мамедов проти Росії».

Відповідно до рішення ЄСПЛ, тягар доказування у цих питаннях не повинен перерозподілятися так, щоб на затриману особу покладався обовязок доводити наявність підстав для її звільнення «Биков проти Росії».

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, з урахуванням вищезазначеного, зокрема, ОСОБА_4 тримається під вартою майже 3 роки, даних про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що запобіжним заходом у вигляді цілодобового домашнього арешту можливо забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 відповідних процесуальних обов`язків.

За таких обставин, суд вважає, що відсутня доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та відповідно клопотання його захисника про зміну запобіжного заходу є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 181 КПК України, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Судом встановлена можливість перебування ОСОБА_4 за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 327, 331, 369, 372, 392, 532, 533 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 відмовити.
Клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 задовольнити частково.
Змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого з тримання під вартою та застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити обвинуваченому залишати житло - за цією адресою: без дозволу суду цілодобово, на строк 60 (шістдесят) діб, тобто - по 14 липня 2017 року.
Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обовязки:1) прибувати до суду за першою вимогою;2) не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 без дозволу суду цілодобово;3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 негайно з-під варти в залі суду та доставити його за місцем мешкання АДРЕСА_1 для належного виконання запобіжного заходу домашнього арешту.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 положення п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України, а саме, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло, цілодобово.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 положення ч. 5 ст. 181 КПК України, а саме, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати засоби контролю.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення та органу внутрішніх справ за місцем проживання особи, відносно якої обрано запобіжний захід у вигляду домашнього арешту.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Ухвалу направити для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Суддя -