УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/2843/17

Провадження № 1-кс/638/616/17
25.04.2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова
у складі: слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
з участю прокурора військової прокуратури
Харківського гарнізону ОСОБА_3
з участю підозрюваного ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000055 від 06 квітня 2016 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кернасівка Тульчинського району Вінницької області, українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, не одруженого, раніше не судимого, призваного по мобілізації 24 липня 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , слюсаря монтажника відділення технічного обслуговування взводу матеріально технічного обслуговування 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , солдата, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
Прокурор військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою.

В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на те, що Військовою прокуратурою Харківського гарнізону проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000055 від 06 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 липня 2015 року солдат ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України №15/2015 року від 14 січня 2015 року, призваний у Збройні Сили України та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , де наказом командира вказаної військової частини № НОМЕР_2 від 07 вересня 2015 року призначений на посаду слюсаря монтажника відділення технічного обслуговування взводу матеріально технічного обслуговування 2 батальйону оперативного призначення.

Положеннями статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, а згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14 січня 2015 року оголошено її проведення протягом 2015 року у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності даного Указу Президента.

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України.

Наказом командира військової частини №41 від 29.02.2016 року солдату ОСОБА_4 надано додаткову відпустку за сімейними обставинами з 28 лютого 2016 року по 03 березня 2016 року.

Однак, солдат ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних норм законодавства України, 04 березня 2016 року вирішив стати на злочинний шлях та не з`явитися вчасно на службу з відпустки.

Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, 04 березня 2016 року, в порушення вказаних вимог Закону, маючи реальну можливість та за відсутності поважних причин, без дозволу командирів та начальників, не з`явився вчасно на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та до 24 березня 2016 року до місця служби не з`являвся, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

24 березня 2016 року солдат ОСОБА_4 повернувся до розташування військової частини та почав виконувати покладені на нього службові обов`язки.

Викладені обставини дають підстави підозрювати солдата ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України, що підтверджується зібраними матеріалами: протоколами допиту свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та поясненнями самого ОСОБА_4 , матеріалами службового розслідування, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

У зв`язку з цим, 30 квітня 2016 року, слідчим за погодженням з прокурором, повідомлено ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України.

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. За фактом нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем ОСОБА_4 посадовими особами військової частини НОМЕР_1 проведено службове розслідування, під час якого встановлено відсутність будь-яких поважних причин у ОСОБА_4 не перебувати на службі.

Також, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Крім того, відповідно до положень ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання підвартою може бути застосований, до раніше не судимої особи, яка перебуваючи на волі переховується від органу досудового розслідування.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України, яке згідно ч. 4 ст. 12 Кримінального кодексу України є тяжким злочином.

В судовому засіданні прокурор військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 підтримала клопотання та просила обрати запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених в п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.
Підозрюваний ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував.
Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження та дослідивши надані докази, встановив наступне.
Кримінальним процесуальним Кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.
Відповідно до положень статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд вважає недоведеним наявність передбачених частиною 1 статті 177 КПК України ризиків.
Дані про те, що ОСОБА_4 має намір переховуватися від суду, в матеріалах клопотання відсутні і протягом розгляду не встановлені.
Враховуючи викладене, суд вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як винятковий запобіжний захід, що застосовується винятково в разі неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, що надасть змогу запобігти ризиків передбачених ст.177 КПК України, не може бути застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 , так як з урахуванням особи підозрюваного, обставин справи до нього може бути застосовані інші міри запобіжних заходів, достатніх для запобігання ризиків, вказаних в клопотанні.
Також не обґрунтовано та не доведено, що подальше розслідування кримінального провадження не можливо вчинити без тримання підозрюваного під вартою.
Таким чином, суд відмовляє у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки не доведено наявність всіх обставин, передбачених частиною 1 статті 194 КПК України.
Відповідно до частини 4 статті 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, слідчий суддя, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
В силу статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Прокурор не довів наявність обставин, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 194 КПК України, але надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри та наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, а тому слідчий суддя приходить до висновку про те, що відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, але у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України є підстави застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а саме домашній арешт.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, а також може перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Керуючись ст.ст. 193,194, 196, 395 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000055 від 06 квітня 2016 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоювідносноОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Застосувати доОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши підозрюваному залишати територію військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з`являтися за кожною вимогою суду чи іншого органу державної влади протягом дії запобіжного заходу.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі частини 5 статті 194 КПК України обов`язки:

не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Строк дії ухвали визначити до 25 червня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя:
Копію ухвали отримав:
«____»__________2017 р. ___год.____хв.___________( ОСОБА_4 )