Справа № 477/260/17
Провадження № 1-в/477/35/17
УХВАЛА

15 березня 2017 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Полігон Жовтневого району Миколаївської області, громадянина України,
ВСТАНОВИВ:
15 лютого 2017 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшло клопотання з Міністерства юстиції України в інтересах засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із діючим законодавством України для подальшого відбування засудженим покарання, призначеного вироком Ногинського міського суду Московської області від 30 січня 2015 року, на території України відповідно до Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року.
Вироком Ногинського міського суду Московської області від 30 січня 2015 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 30 та п. «г» ч.4 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації і йому призначено покарання: із застосуванням ч.1 ст. 62 Кримінального кодексу Російської Федерації, у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років та 6 (шість) місяців, без штрафу, без позбавлення права займати певні посади чи займатись певною діяльністю, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Постановлено строк покарання засудженому відраховувати з 30 січня 2015 року, в строк відбування покарання, на підставі ч. 3 ст. 72 Кримінального кодексу Російської Федерації, зараховано тримання його під вартою в період з 6 січня 2014 року по 29 січня 2015 року включно.
ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №2» УФСВП Росії по Смоленській області, кінець строку відбування покарання 5 липня 2021 року.
Під час відбуття покарання засуджений ОСОБА_4 , як громадянин України, звернувся із заявою про переведення його в Україну для подальшого відбування покарання.
У зв`язку з цим, Міністерство юстиції України, посилаючись на положення ст.ст. 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст. 610 Кримінального процесуального кодексу України, просить привести вищевказаний вирок суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України для подальшого відбування покарання засудженим ОСОБА_4 на території України, а клопотання вирішити без представника Міністерства юстиції України.
В судовому засіданні, заслухавши думку прокурора, який вважав, що клопотання є обґрунтованим та відповідає вимогам закону, дослідивши надані письмові матеріали, додані до клопотання Міністерства юстиції України, заяву засудженого ОСОБА_4 про передачу його в Україну для подальшого відбування покарання у відповідності до Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, суд приходить до висновку, що клопотання Міністерства юстиції України в інтересах засудженого про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна була приєднана на підставі Закону України №337/95-ВР від 22 вересня 1995 року "Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік" встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; або: b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Згідно ч.1 ст. 602 Кримінального процесуального кодексу України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст. 603 Кримінального процесуального кодексу України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями Кримінального процесуального кодексу України, відмічає, що чинним на території України є Закон України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року».
Зазначена Європейська Конвенція згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.7 Кримінального кодексу України, громадяни України, які вчинили злочини за межами України, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом.
За вимогами ч.1 ст. 610 Кримінального процесуального кодексу України, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 Кримінального процесуального кодексу України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи.
На розгляд суду, крім клопотання Міністерства юстиції України, надані всі необхідні документи згідно зі ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року і ч. 2 ст. 610 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:
- копія вироку Ногинського міського суду Московської області від 30 січня 2015 року;
- копія розпорядження про набрання вироком законної сили;
- копія тексту статей Кримінального кодексу Російської Федерації, згідно яких засуджено ОСОБА_4 ;
- письмова заява засудженого про передачу в Україну для подальшого відбування покарання;
- довідка про тривалість відбутої частини строку покарання та не відбутої частини покарання;
- інформація про стан здоров`я і поведінку засудженого, його характеристика.
Під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статтей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за злочин, вчинений засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
ОСОБА_4 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30 та п. «г» ч.4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації замах на незаконний збут наркотичних засобів у значному розмірі, що також є карним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність та відповідає ч. 2 ст.15 та ч.2 ст. 307 Кримінального кодексу України.
Покарання ОСОБА_4 призначено із застосуванням ч.1 ст.62 Кримінального кодексу Російської Федерації, що відповідає ст. 69 Кримінального кодексу України відповідно.
Санкція п. «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такого та зі штрафом в розмірі одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого.

Санкція ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України, за якою слід кваліфікувати дії ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна. З урахуванням вимог ст. 69-1 Кримінального кодексу України, найбільший строк позбавлення волі, який може бути призначений за цією статтею, складає 6 (шість) років 8 (вісім) місяців позбавлення волі.
Таким чином, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. ст. 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст. ст. 606-610 Кримінального процесуального кодексу України, враховуючи положення щодо того, що у разі, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.
Санкція п. «г» ч. 4 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такого та зі штрафом в розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого.
Санкція ч. 2 ст.307 Кримінального кодексу України, за якою слід кваліфікувати дії ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна. З урахуванням вимог ст. 69-1 Кримінального кодексу України, найбільший строк позбавлення волі, який може бути призначений за цією статтею, складає 6 (шість) років 8 (вісім) місяців позбавлення волі.
Таким чином, керуючись ст.9 Конституції України, ст.ст. 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст. 606-610 Кримінального процесуального кодексу України, враховуючи положення щодо того, що у разі якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, тому суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України, суд визначає ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст.15 та ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 8 (вісім) місяців, так як санкцією п. «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації не передбачене додаткове покарання у виді конфіскації майна і засудженому воно не призначалось, а тому суд не застосовує його при визначенні покарання.
Частиною 1 п. 1 ст. 603 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що за результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому суд визначає яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у зв`язку з яким ухвалено вирок, та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили.
Отже, з врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення клопотання, при цьому визначає ч. 2 ст.15 та ч.2 ст. 307 Кримінального кодексу України, тобто Закон, яким передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним вироком Ногинського міського суду Московської області від 30 січня 2015 року та визнає його засудженим за ч. 2 ст.15, та ч.2 ст. 307 Кримінального кодексу України до позбавлення волі строком на 6 (шість) років 8 (вісім) місяців без конфіскації майна.
На підставі ст. 72 Кримінального кодексу України, строк відбування покарання слід рахувати з часу затримання з 6 січня 2014 року. В строк відбування покарання зарахувати термін його перебування під вартою з 6 січня 2014 року по 29 січня 2015 року включно в розрахунку: один день перебування під вартою дорівнює двом дням позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст.15 та ч.2 ст. 307 Кримінального кодексу України, ст.9 Конституції України, ст. ст.9, 10, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст.ст. 609, 610 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.
Привести у відповідність із законодавством України вирок Ногинського міського суду Московської області від 30 січня 2015 року, яким громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Полігон Жовтневого району Миколаївської області, останнє відоме місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 30, та п. «г» ч.4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації з призначенням покарання: із застосуванням ч.1 ст. 62 Кримінального кодексу Російської Федерації, - до позбавлення волі строком на 7 (сім) років шість (шість) місяців позбавлення волі, без штрафу, без позбавлення права займати певні посади чи займатись певною діяльністю, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Визначити положення Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним, а саме: ч. 3 ст. 30 та п. «г» ч.4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, відповідає ч. 2 ст.15 та ч.2 ст. 307 Кримінального кодексу України.
Визначити засудженому ОСОБА_4 покарання, що підлягає відбуванню за вироком Ногинського міського суду Московської області від 30 січня 2015 року:
- за ч. 2 ст.15 та ч.2 ст. 307 Кримінального кодексу України до позбавлення волі строком на 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.
На підставі ст.72 Кримінального кодексу України, строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 слід рахувати з часу затримання з 6 січня 2014 року, в строк відбування покарання зарахувавши термін перебування його під вартою з 6 січня 2014 року по 29 січня 2015 року включно в розрахунку: один день перебування під вартою дорівнює двом дням позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити попередній тримання під вартою.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1