Провадження № 1-кп/344/176/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1

з участю : секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинувальному акту з угодою про примирення відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта середня, неодруженого, тимчасового не працюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2015 р. за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту, покарання відбув повністю, українця, громадянина України,

за ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт надійшов до суду з угодою укладеною під час досудового розслідування між представником потерпілого ТзОВ «ПАКО ХОЛДИНГ» ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_6 про примирення від 26 вересня 2016 року, згідно з умовами якої сторони дійшли згоди, що злочин підозрюваним було вчинено при викладених в обвинувальному акті обставинах, а підозрюваний визнав свою вину у їх вчиненні.

Сторони вважають, що обвинувальний акт та угода відповідають встановленим вимогам закону і угода може бути затверджена судом з призначенням узгодженого сторонами покарання.

Вислухавши сторін, вивчивши обвинувальний акт з додатками, угоду про примирення та, вирішуючи питання чи відповідають вони вимогам КПК України та визначаючись у можливості затвердження угоди, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291, ст. 471 КПК України, обвинувальний акт та угода про примирення повинні містити відомості, в тому числі, виклад фактичних (істотних) обставин кримінального правопорушення до яких ст. 91 КПК України відносить, зокрема, подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), мотив і мету вчинення такого, а також формулювання обвинувачення.
При цьому час вчинення правопорушення повинен бути конкретний, тобто повинен бути встановлений день та година вчинення, або близький до такого час. Проте в даному обвинувальному акті та угоді вказано різні відомості щодо цього: в одному випадку вказано як час вчинення злочину «… 20 липня 2016 року, близько 21 год. 29 хв.», в іншому «… 20.07.2016 о 20 год. 47 хв.». Не суд, а посадова особа (сторони), яка складає (затверджує) обвинувальний акт, укладає угоду, повинна визначитись і з вказаного питання, сформулювати конкретні фактичні обставини обвинувачення (підозри), з яким ознайомити підозрюваного, до чого їх зобов`язують вимоги ст.ст. 91, 291 КПК України. А відсутність вказаного позбавляє особу належного захисту і від підозри, і від висунутого звинувачення як при досудовому розслідуванні так і під час судового розгляду, а також при формулюванні істотних обставин в угоді про примирення.

Вказане неконкретне формулювання фактичних обставин у провадженні, не дає можливості і суду для постановлення будь-якого вироку, а є підставою для повернення угоди.
Крім того, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пункт 5 ч. 1 ст. 277 КПК України, передбачає, що в повідомленні про підозру, в тому числі, повинно бути вказано правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчинення якого підозрюється особа, а згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 цього ж Кодексу такі ж відомості тільки вже з формулюванням обвинувачення повинні міститись в обвинувальному акті.

Проте і цих вимог закону не дотримано. Так до суду направлено документ з назвою «Обвинувальний акт», а в той же час вказано, що особа підозрюється у вчиненні певного злочину. За таких обставин не зрозуміло, що ж вказано помилково.

За таких обставин, завершувати розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним. Адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків тощо.
Відповідно до вимог ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено, в тому числі, угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним. А згідно зі ст. 55 цього ж Кодексу, потерпілим є юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. В системному аналізі вказаних статей стороною угоди про примирення повинна бути саме юридична особа.

Однак, в порушення вказаних вимог в угоді, що поступила на розгляд суду вказано сторонами не потерпілу особу, а представника потерпілого ОСОБА_5 . При цьому правових підстав на яких діє ОСОБА_5 саме як представник потерпілої особи не вказано, відтиск печатки юридичної особи (потерпілого) на угоді не проставлено, що є порушенням загальних вимог, які ставляться до угод.

Не суд, а орган досудового розслідування та сторони угоди повинні визначитись у вказаних питаннях, оскільки суд в подальшому пов`язаний межами фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування, які не сформульовані конкретно в угоді про примирення та в обвинувальному акті, що в свою чергу унеможливлює їх належний судовий розгляд.

Вищенаведені обставини свідчать, що угода про примирення та обвинувальний акт не відповідають вимогам ст. ст. 55, 91, 291, 468, 469, 471 КПК України, існують обґрунтовані підстави вважати, що дійсні сторони не виключено, що не примирились, а тому суд вважає, що обвинувальний акт слід повернути прокурору для виконання вимог вказаних статей Кодексу, а з врахуванням цього, угода про примирення не може бути затверджена. За таких обставин матеріали кримінального провадження, які надійшли з угодою про примирення та обвинувальним актом слід повернути прокурору для продовження досудового розслідування у загальному порядку та виконання вимог вказаних статей Кодексу, оскільки без усунення зазначених вище недоліків дане кримінальне провадження не може бути розглянуто судом.

На підставі викладеного, ст. ст. 55, 91, 277, 291, 468, 469, 471 КПК України, керуючись ст. ст. 314, 369-372, 474 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В затвердженні угоди про примирення від 26 вересня 2016 року, укладеної під час досудового розслідування між представником потерпілого ТзОВ «ПАКО ХОЛДИНГ» ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України відмовити.

Обвинувальний акт з матеріалами кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України повернути прокурору для продовження досудового розслідування та виконання вимог КПК України.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1