АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0012450.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення не доведено наявності підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на зазначене в ньому майно. Так, прокурор посилається на безпідставність висновків суду з приводу недоведеності слідчим необхідності накладення арешту на тимчасово вилучене майно. На думку прокурора, клопотання слідчого та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна. Таким чином, апелянт вважає ухвалу слідчого судді незаконною і необґрунтованою, а викладені в ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, представника власника майна, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. З ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, в провадженні Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0012450 від 04 жовтня 2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено, що на території Шевченківського району м. Києва функціонують заклади, у яких надаються послуги грального бізнесу, що суперечать нормам та положенням Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні».
04 жовтня 2016 року до Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві по спецлінії «102» надійшло повідомлення про те, що в нежитловому приміщенні на першому поверсі по АДРЕСА_1 надаються послуги грального бізнесу. Під час перевірки даного повідомлення слідчо-оперативною групою Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 функціонує ТОВ «В МЕРЕЖІ», які надають послуги інтернет.
В подальшому, в ході проведення слідчих розшукових дій, було встановлено, що за вказаною адресою надаються незаконні послуги грального бізнесу, а саме розташовані ігрові автомати, розміщені столи для гри в покер та рулетки, доступ до вищевказаних приміщень є закритим з метою приховування, невстановленими слідством особами, протиправних дій, а також встановлені камери відеоспостереження для відстеження клієнтів.
30 листопада 2016 року, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року, було проведено обшук нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , в ході якого були виявлені речі і документи.
В рамках даного провадження слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку 30 листопада 2016 року майна, при цьому зазначив, що метою для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є забезпечення даного майна, як речового доказу.
Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя послався на недоведеність стороною обвинувачення відповідності вилученого майна критеріям ст. 98 КПК України, та на відсутність відомостей щодо власника цього майна.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів не погоджується.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, арешт майна, серед іншого, допускається з метою збереження речових доказів.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
На думку колегії суддів, надані слідчим матеріали містять достатньо даних, які вказують на його відповідність вимогам вказаної норми закону, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що вилучене майно має ознаки речових доказів.
Також, у відповідності до вимог чинного Кримінального процесуального кодексу України, старшим слідчим Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_7 01 грудня 2016 року було винесено постанову про визнання вилученого в ході обшуку 30 листопада 2016 року за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, Гоголівська, 76/2 А, майна речовим доказом.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при, наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Враховуючи вище зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання слідчого та додані до нього матеріали містять достатнього даних, які дають правові підстави для застосування в рамках кримінального провадження № 0012450 такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Таким чином, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом.
Постановляючи нову ухвалу, колегія суддів, за наведених вище обставин, вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню у зв`язку з необхідністю накладення арешту на зазначене в ньому майно з метою збереження речових доказів, оскільки слідчим доведені ті обставини, що зазначене в клопотанні майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.
Надані слідчим матеріали підтверджують наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу слідчого суддіШевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0012450, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 , про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0012450, задовольнити.

Накласти арешт на майно вилучене, в ході обшуку нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , а саме на: 44 колоди карт; кубики для гри в рулетку в кількості 6 штук: ноутбук марки «Asus» G5N0GR00H07518D; фішки номіналом 500 в кількості 500 штук; фішки номіналом 1000 в кількості 1239 штук; фішки номіналом 5000 в кількості 325; фішки номіналом 25 в кількості 1 545 штук; фішки номіналом 5 в кількості 1 532 штук; фішки номіналом 1 в кількості 207 штук; мережевий свіч -1; жорсткий диск на 500 G; мишки комп`ютерні в кількості 8 штук; клавіатуру комп`ютерну в кількості 8 штук; монітор «DeL» в кількості 3 штуки; монітор «EIZO» в кількості 5 штук; стільці до столів у покер в кількості 38 штук; столи для гри в покер в кількості 5 штук; записник синього кольору; записки на білому папері в кількості 10 штук;

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/281/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_8
Доповідач ОСОБА_1