Справа №690/108/17
провадження №1-кп/690/36/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2017 року Ватутінський міський суд Черкаської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду кримінальне провадження №1-кп/690/36/17, кримінальна справа №690/108/17, кримінальне провадження під час досудового розслідування №0000032, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2017 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Заболотці Бродівського району Львівської області, українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 31.01.2017 р., близько 06 год. 50 хв., в темний час доби, керуючи джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем «ОPEL MOVANO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на неосвітлюваній зовнішніми приладами дорозі по вул. Кривошея (від вул. Чкалова в напрямку вул. Куйбишева) у м. Ватутіне Черкаської області, порушуючи вимоги пп. б) п. 2.3 та п. 12.3 ПДР України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну, в результаті чого навпроти будівлі метало-прийомної бази, завчасно не побачивши пішохода, ОСОБА_6 , який рухався по проїзній частині дороги в попутному напрямку, не встиг застосувати гальмування або безпечного об`їзду, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , після чого зупинив транспортний засіб.

Так, відповідно до пп. б) п.2.3 ПДР України водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п. 12.3. ПДР України водій у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_6 , згідно з висновком експерта № 05-9-02/1 від 31.01.2017 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_4 , знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо транспортною пригодою та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_6 .

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 , свою винуватість в інкримінованому йому злочині визнав повністю, визнав всі фактичні обставини його вчинення, як вони пред`явлені в обвинуваченні та дав показання, що зимою, 31.01.2017 р., близько 6 год. 50 хв. в темний час доби рухався на автомобілі «ОPEL MOVANO», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 45 км/год. на неосвітлюваній зовнішніми приладами дорозі по вул. Кривошея (від вул. Чкалова в напрямку вул. Куйбишева) у м. Ватутіне Черкаської області навпроти будівлі метало-прийомної бази, завчасно не побачив пішохода, ОСОБА_6 , який рухався по проїзній частині дороги в попутному напрямку, не встиг застосувати гальмування або безпечного об`їзду, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , після чого зупинив транспортний засіб, вийшов з автомобіля оглянув чоловіка. Після чого викликав на місце пригоди швидку допомогу та поліцію, чекав до їх приїзду, та перебував на місці вчинення ДТП до проведення всіх необхідним слідчих дій.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Потерпіла ОСОБА_5 у показаннях зазначила, що її чоловік, ОСОБА_6 , віком 70 років, вийшов з місця проживання близько 6 год., був одягнений у темний одяг, ліхтар із собою не брав, хоча на вулиці було темно, йшов на автобусну зупинку. Після 7 год. їй повідомили, що її чоловік внаслідок ДТП помер, та біля 8 год. ранку вона вже була на місці пригоди, бачила обвинуваченого, який був у стресовому стані. Після загибелі чоловіка обвинувачений самостійно та добровільно оплатив всі витрати, пов`язані із захороненням її чоловіка, та пообіцяв в подальшому сприяти їй у вирішенні інших матеріальних затрат, у т.ч. щодо встановлення пам`ятника. Будь-яких претензій майнового чи морального характеру вона до обвинуваченого не має. Вважає цю трагедію нещасним випадком.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів в кримінальному провадженні стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, склад якого передбачений положенням ч.2 ст.286 КК України.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до п. п. 20, 21 Постанови Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК ( 2341-14 ) необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Так, відповідно до вимог п.п. 4.1., 4.4 ПДР України пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому - по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху.

У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху.

Зазначені вимоги Правил дорожнього руху України пішоходом ОСОБА_6 дотримані не були, оскільки він рухався по проїзній частині в попутному напрямку, а не назустріч руху транспортних засобів, та у темну пору доби в умовах недостатньої видимості (освітлення цієї дороги відсутнє) не виділив себе будь-якими світловими елементами, що знайшло своє підтвердження у викладеному обвинувальному акті та показах потерпілої.

Обираючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, в тому числі межі санкції ч.2 ст.286 КК України, що вказаний злочин відноситься тяжких злочинів, особу обвинуваченого, вік якого 59 років (залишилось 2 місяці до виходу на пенсію), який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має водійське посвідчення з 1978 р., та отримав нове 21.02.2003 р. після відкриття нової категорії «Д», до постановлення на облік як безробітного в Центрі зайнятості працював водієм, адміністративних стягнень за вчинення правопорушень на транспорті не мав, добровільно відшкодував потерпілій всі витрати, пов`язані із захороненням загиблого, щиро розкаявся у вчиненому.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає: - щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, - добровільне відшкодування потерпілій всіх необхідних витрат, надання потерпілому медичної допомоги безпосередньо після вчинення злочину, а також порушення п.п. 4.1, 4.4 ПДР України пішоходом ОСОБА_7 ..

Обтяжуючі покарання ОСОБА_4 обставини, визначені ст.67 КК України, судом не встановлені.

З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, та з урахуванням відсутності обставин, що обтяжують покарання, особи винного, вчинення ним правопорушення вперше, з урахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, позитивно виявив себе після вчинення злочину, наявність у нього 39 років водійського стажу, а також порушенням пішоходом ПДР України, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення покарання за в межах санкції ч.2 ст.286 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами.

Крім того, при призначенні покарання суд враховує дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

У судовому засіданні прокурор, обвинувачений та потерпіла ОСОБА_5 просили призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23.01.2014 р. поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який в своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу ОСОБА_4 , з урахуванням складеної досудової доповіді, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, наявність чотирьох пом`якшуючих обставин та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без позбавлення волі, оскільки це не становить високої небезпеки для суспільства, а тому наявні законні підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з одночасним покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; а також, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно ст.124 КПК України з ОСОБА_4 підлягають стягненню в дохід держави витрати на проведення експертиз у справі, що підтверджується відповідними розрахунками експертних установ.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Долю речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами .

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Стягнути із ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), на користь держави витрати на залучення експертів у загальній сумі 4377 (чотири тисячі триста сімдесят сім) гривень 36 (тридцять шість) копійок.

Речовий доказ - автомобіль «ОPEL MOVANO», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,, який передано на відповідальне зберігання власнику, ОСОБА_8 , залишити у її користуванні.

Підстав для обрання засудженому ОСОБА_4 міри запобіжного заходу судом не встановлено.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Черкаської області через Ватутінський міський суд області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1