Дата документу Справа № 314/76/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/698/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № № 314/76/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:
ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 лютого 2017 року відмовлено у задоволені подання адміністрації Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55) відносно ОСОБА_7 .

Відмовляючи в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що засуджений не досяг стану самокерованої правослухняної поведінки, оскільки він є працевлаштованим, отримує заробітну плату, при цьому не здійснює активних дій щодо відшкодування шкоди, завданої в результаті кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить переглянути рішення суду щодо його умовно-дострокового звільнення, оскільки він за час перебування в колонії був працевлаштований, отримав 6 заохочень та 1 стягнення, яке сумлінною працею було погашене. Також за час відбування покарання він отримав професію за спеціальністю «Стропальник». Крім того, зазначає, що за період відбування покарання він не отримував документів з виконавчої служби про відшкодування позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд зазначив, що відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Системний аналіз кримінального та кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому, основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних та психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеному статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці - це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обовязків, відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи, під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області з 26.05.2014 року по 05.11.2014 року ОСОБА_7 характеризувався посередньо: вимоги режиму тримання не порушував. Заохочень та стягнень не мав. З 05.11.2014 року відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55). Характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушував, за що мав 1 стягнення накладене правами начальника колонії. Стягнення знято у встановленому законом порядку. Внаслідок проведених профілактичних бесід засуджений якісно змінив своє ставлення до праці. За сумлінну поведінку та ставлення до праці 6 разів заохочений правами начальника колонії. Hа

виробництві установи працевлаштований різноробочим. До праці ставиться сумлінно. Залучався без оплати праці до роботи по благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується правомірних ввічливих взаємовідносин з персоналом. Вину у скоєному злочині визнає, щиро розкаюється. Вимог пожежної безпеки і безпеки праці не порушує. Має зобов`язання відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в загальному розмірі 12770,00 грн. Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Освіта» з 06.11.2014 року та «Підготовка до звільнення» з 02.09.2016 року. Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та отриманням посилок та передач. На профілактичному обліку установи не перебуває.

Судом правильно звернуто увагу на те, що до обсягу правослухняної поведінки засудженого входить виконання зобов`язань за рішенням суду та зазначено, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судом України і є обов`язковими до виконання на всій території України. В силу ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») виконання рішення суду входить до обсягу прав особи на справедливий суд, що, у тому числі, передбачає захист прав потерпілого, яке полягає у відновленні його прав в результаті вчинення кримінального правопорушення, а в разі неможливості відновлення прав - забезпечення справедливої компенсації завданої шкоди в результаті кримінального правопорушення.

При перевірці матеріалів справи колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Отже, при існуючих на теперішній час обставин, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки він за час перебування в установі відбування покарання до теперішнього часу не проявив себе як такий, що в повній мірі довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані, у своїй сукупності, не можуть свідчити про його безумовне виправлення та перевиховання.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 лютого 2017 року, якою відмовлено у задоволенні подання адміністрації Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55) відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4