У Х В А Л А
Іменем України
27 грудня 2016 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчої: ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого СУ НП в Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_4 , внесене по кримінальному провадженню №0000035 від 11.02.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:
27.12.2016р. слідчий за погодженням з прокурором звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з клопотанням, в якому просив накласти арешт на належне підозрюваному ОСОБА_5 майно, а саме: садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженніСУ Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000035 від 11.02.2016, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

Як встановлено досудовим розслідуванням ОСОБА_5 займаючи посаду директора державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» та являючись службовою особою, оскільки був наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, зловживаючи службовим становищем, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для юридичної особи, тобто державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України», умисно вніс завідомо неправдиві відомості із завищеними обсягами будівельних робіт, використаних матеріалів та понесених підрядником витрат, розробив та особисто підписав акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року за формою КБ-2В та довідку вартості виконаних будівельних робіт та витрати № 1 за формою КБ-3 від 29.12.2015.

13.12.2016 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, тобто умисному з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для юридичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом державним інтересам та службовому підробленні, тобто у внесенні службовою особою до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей.

Встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності підозрюваного ОСОБА_5 перебуває садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Як зазначає в клопотанні слідчий, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене та розгляд справи без участі підозрюваного є необхідним з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про розгляд вищевказаного клопотання без повідомлення про його розгляд підозрюваного.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши пояснення слідчого, вважаю, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зі змісту клопотання та доданих до нього копій матеріалів кримінального провадження, вбачається, що слідчий просить накласти арешт на належне підозрюваному ОСОБА_5 майно, а саме: садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, санкція ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України не передбачає конфіскацію, як вид покарання.

Як встановлено в судовому засіданні цивільний позов на даний час відсутній. Садовий будинок та інші землеволодіння були набуті підозрюваним у 2007 та 2012 роках, тобто до прийняття ОСОБА_5 на посаду директора державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України».

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактами вчинення яких розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість та недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а тому слідчий суддя не знаходить правових підстав для накладення арешту на вказані об`єкти нерухомості.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Клопотання старшого слідчого СУ НП в Київській області ОСОБА_3 про арешт майна залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: