АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 червня 2016 року за № 120 161 000 800 061 21, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 10 грудня 2004 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі,

- 2 листопада 2009 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. ч. 2, 3 ст. 186, ст. 70 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі,

- 11 липня 2011 року Білоцерківським районним судом Київської області за ст. ст. 391, 71 КК України на 3 (три) роки 2 (два) місяці позбавлення волі,

- 7 грудня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт терміном на 120 годин,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Судом першої інстанції вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні та цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи установлені та викладені судом у вироку фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій, просить вирок змінити в частині призначеного йому покарання через його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення і даним про особу обвинуваченого внаслідок суворості.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що судом при призначенні ОСОБА_5 покарання не було враховано його сумісне проживання з батьками, які є пенсіонерами, мають незадовільний стан здоров`я, у зв`язку із чим потребують догляду, його офіційне працевлаштування вантажником у ТОВ «Сетком», де він позитивно характеризується та отримує постійний дохід, відсутність у потерпілого до нього будь-яких претензій внаслідок повного відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, думку потерпілого, який не заперечував, щоб йому було призначено покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі, виплати процесуальних витрат у кримінальному провадження.

На переконання апелянта, наведені обставини у сукупності із повним визнанням ОСОБА_5 своєї вини у вчиненому та його щирого каяття, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшують його покарання, свідчать про те, що він, усвідомивши протиправність своїх дій та їх негативі наслідки, став на шлях виправлення і його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

З урахуванням наведеного, захисник просить змінити вирок суду першої інстанції, призначивши ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 1 (один) рік та покладенням на нього обов`язків, що передбачені ст. 76 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення: захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 , які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити; потерпілого ОСОБА_8 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги; прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав призначене судом першої інстанції покарання законним, обґрунтованим і справедливим, дослідивши матеріали кримінального провадження в частини, що характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово ОСОБА_5 , перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 13 червня 2016 року, приблизно о 16 годин 50 хвилин, біля супер-маркету «АТБ», що в місті Києві по вулиці Григоровича Барського, ОСОБА_5 , керуючись злочинним умислом, направленим на таємне заволодіння чужого майна, пересвідчивши в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до належного ОСОБА_8 автомобіля «Субару Аутбек», державний номерний знак НОМЕР_1 , та, шляхом сканування і відключення системи захисту, проник в його салон, звідки викрав ноутбук, портативний вінчестер для ноутбука, автомобільний відеореєстратор, шкіряний портфель з грошовими коштами, дві чоловічі куртки, сонцезахисні окуляри, а всього майна на загальну суму 53 500 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та завдавши потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди в указаному розмірі.

Дане кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Тому, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у таємному викраденні майна ОСОБА_8 (крадіжці), вчиненому повторно, за викладених у вироку обставин, які ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази щодо яких не досліджувалися, апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

За встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Так, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На виконання наведених вимог закону, при призначенні ОСОБА_5 покарання суд врахував, що він вчинив середньої тяжкості кримінальне правопорушення, дані про його особу, який раніше судимий, не одружений, не працює, має постійне місце проживання.

Як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнав його щире каяття у вчиненому.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, визнано рецидив злочинів.

З урахуванням наведених обставин у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, який є нижчим середнього, передбаченого санкцією закону, за яким його визнано винуватим.

Колегія суддів погоджується із розміром призначеного ОСОБА_5 покарання, оскільки вважає його справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, колегія суддів, враховуючи вищевикладені обставини, виходить також із установлених судом конкретних обставин і характеру крадіжки, яка вчинена ОСОБА_5 за допомогою спеціальних засобів, що заздалегідь знаходились при ньому, а саме шляхом сканування та відключення системи захисту автомобіля потерпілого ОСОБА_8 , що свідчить про обраний ним злочинний спосіб збагачення та, з огляду на попередні судимості обвинуваченого за вчинення аналогічних корисливих злочинів, - про його небажання стати на шлях виправлення.

Та обставина, що ОСОБА_5 працює і за місцем роботи позитивно характеризується, не є безумовним свідченням налагодження ним стійких соціальних зв`язків чи його бажання стати на шлях виправлення, як на цьому акцентує увагу захисник ОСОБА_6 у своїх апеляційній скарзі, з огляду на те, що на роботу він влаштувався лише після постановлення оскаржуваного вироку, 6 лютого 2017 року, будучи обізнаним про вид і розмір призначеного йому судом першої інстанції покарання.

Аналогічним чином не спростовують таких висновків колегії суддів доводи апелянта про відшкодування потерпілому ОСОБА_8 сум матеріального і морального збитку, який виплачений також лише після оголошення вироку та, за твердженням ОСОБА_6 , за рахунок батьків ОСОБА_5 , які є пенсіонерами. Тому колегія суддів не вбачає переконливих підстав визнавати відшкодування завданого збитку обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 .

Відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні само собі не вказує про бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, як і наявність нього батьків похилого віку, які є пенсіонерами та мають незадовільний стан здоров`я, проте на утриманні ОСОБА_5 не перебувають.

Таким чином під час апеляційного перегляду кримінального провадження не встановлено підстав, які б відносно знижували ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, та об`єктивно свідчили про необхідність зменшення призначеного йому розміру покарання у виді позбавлення волі.

Натомість, враховуючи вищенаведені обставини у їх сукупності, а саме ступінь тяжкості, обставини та характер вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність як такої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, так і такої, що його обтяжує, колегія суддів вважає, що саме призначений йому судом першої інстанції розмір покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Оскільки колегія суддів прийшла до такого висновку, зокрема про те, що досягнення мети покарання та виправлення ОСОБА_5 не можливе без його ізоляції від суспільства, то, відповідно, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про необхідність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України задоволенню не підлягають.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду кримінального провадження не встановлено.

Отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження: № 11-кп/796/1116/2017

Категорія КК України: ч. 2 ст. 185
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9
Суддя - доповідач: ОСОБА_1