печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 липня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, що подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за скаргою ОСОБА_3 про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з скаргою в порядку ст. 303 КПК України про скасування постанови старшого слідчого першого СВ слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_4 від 23.12.2015 про відмову у визнанні потерпілим. В обґрунтування доводів скарги зазначив, що 20.10.2015 він звернувся до прокуратури Київської області з заявою про залучення до кримінального провадження № 0000360 як потерпілого. Постановою старшого слідчого СУ прокуратури Київської області ОСОБА_4 від 23.12.2015 було відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 . Наведену постанову вважає необґрунтованою та безпідставною, на підставі наведеного, ОСОБА_3 , просив скасувати постанову старшого слідчого першого СВ слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_4 від 23.12.2015 про відмову у визнанні його потерпілим.

В судовому засіданні особа, що подала скаргу підтримав вимоги скарги, просив задовольнити її в повному обсязі.

Слідчий, прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що слідчий, прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність не надходило, що є проявом принципу диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги без його участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Слідчий суддя вислухавши пояснення особи, що подала скаргу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що 20.10.2015 ОСОБА_3 звернувся до прокуратури Київської області з заявою про залучення до кримінального провадження № 0000360 як потерпілого. Постановою старшого слідчого СУ прокуратури Київської області ОСОБА_4 від 23.12.2015 було відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 .

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми, слідчий або прокурор, у визначених випадках, має право винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, слідчим було відмовлено у визнанні заявника потерпілим у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не надано документального підтвердження факту завдання кримінальним правопорушенням йому моральної, фізичної або майнової шкоди.

Системний аналіз наведених положень закону та змісту оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку, що оскаржувана постанова винесена передчасно, без дотримання вимог КПК України та не вмотивована належним чином, тому скаргу слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 55, 93, 94, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого першого СВ слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_4 від 23.12.2015 про відмову у визнанні потерпілим.

Зобов`язати компетентних посадових осіб прокуратури Київської області розглянути заяву ОСОБА_3 від 20.10.2015 відповідно до ст. 55 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1