Дата документу Справа № 326/291/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/947/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 326/291/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія - ст.307 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004988, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и л а:
ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2017 року повернуто обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0004988 від 20 жовтня 2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, прокурору Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області у зв`язку з його невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, 02.03.2017 року до Приморського районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004988 від 20 жовтня 2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України.

Під час підготовчого судового засідання суд встановивши, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України зазначив наступне.

Обвинувальний акт належним чином не засвідчений, а саме: не проставлена гербова печатка, що є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу.

Крім того, обвинувальний акт не містить правову кваліфікацію кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_7 10.09.2016 року, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В обвинувальному акті відсутні відомості про те чи відбув ОСОБА_7 покарання за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 14.03.2014 року, яким його засуджено за ст. 286 ч. 1 КК України до штрафу у розмірі 3400 грн. з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки.

В порушення вимог КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування не містить такої процесуальної дії як повідомлення підозрюваному ОСОБА_7 про відкриття матеріалів досудового розслідування. В реєстрі зазначено про повідомлення підозрюваному ОСОБА_8 про відкриття матеріалів досудового розслідування.

За таких обставин, суд першої інстанції повернув обвинувальний акт прокурору.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною і не вмотивованою внаслідок істотного порушення судом кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ст. 291 КПК України не передбачено засвідчення печаткою обвинувального акту, також у вказаній статті кодексу відсутнє посилання на відповідність обвинувального акту вимогам Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, якою не передбачено засвідчення обвинувального акту печаткою; висновок суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не містить формулювання обвинувачення, не відповідає дійсності, оскільки обвинувальний акт містить викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, його правову кваліфікацію (ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України) та формулювання обвинувачення, а саме незаконне зберігання з метою збуту та збут особливо небезпечних наркотичних засобів, незаконне виготовлення, придбання та зберігання без мети збуту особливо небезпечного наркотичного засобу; не зазначення в обвинувальному акті відомостей про відбуття чи невідбуття обвинуваченим покарання за попереднім вироком жодним чином не впливає на кваліфікацію злочину, за яким обвинувачується ОСОБА_7 на теперішній час, і жодним чином не перешкоджає призначити покарання обвинуваченому у разі постановлення обвинувального вироку, тим більше, що обвинувачений ОСОБА_7 під час підготовчого судового засідання повідомив суду, що відбув покарання за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 14.03.2014 року. Вважає, що повертаючи обвинувальний акт з вищевказаних підстав, суд вийшов за межі предмету судового розгляду, який вирішується у підготовчому судовому засіданні, та фактично вдався до дослідження обставин кримінального провадження, що є неприпустимим на даній стадії судового розгляду. Крім того, звертає увагу, що закон не передбачає у якості підстави для повернення обвинувального акту прокурору факт невідповідності вимогам закону (кодексу) будь-яких додатків до цього акту чи інших суміжних документів (реєстру, цивільного позову, розписок, доданих матеріалів кримінального провадження тощо).

На підставі викладеного, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_7 у Приморському районному суді Запорізької області.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 зазначає, що на підготовчому судовому засіданні захист та обвинувачений висловили свою думку про можливість призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України. У скоєному ОСОБА_7 визнав себе повністю винним, розкаюється. Захист та обвинувачений будуть згодні з обґрунтованим прийнятим рішенням апеляційним судом, просить провадження розглядати без його участі та участі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора зазначає, що він в повній мірі згоден з позицією адвоката ОСОБА_9 та просить апеляційний розгляд провести без його участі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати ухвалу районного суду; перевіривши матеріали провадження та вислухавши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Положеннями ст. 291 КПК України визначений вичерпний перелік вимог до змісту та форми обвинувального акту у кримінальному провадженні, недотримання яких згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Так, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити відомості про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, 02.03.2017 року до Приморського районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004988 від 20 жовтня 2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України.
04 квітня 2017 року в підготовчому судовому засіданні суд встановивши, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України зазначив наступне.

З обвинувального акту вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно 10 вересня 2016 року о 18 годині 00 хвилин, знаходячись в лісосмузі, прилеглої до с. Зеленівка Приморського району Запорізької області, ОСОБА_7 виявив три кущі дикорослої коноплі. Після чого, він, діючи умисно, з метою власного вживання, обірвав листя та верхівки, тим самим незаконно придбав вказаний наркотичний засіб.
Після чого, ОСОБА_7 вказаний наркотичний засіб помістив у поліетиленовий пакет та, незаконно зберігаючи його при собі, переніс за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та продовжив незаконно зберігати з метою власного вживання, без мети збуту.
В цей же день, приблизно о 19-00 годині, ОСОБА_7 , знаходячись за вказаною адресою, за допомогою металевого сита подрібнив весь вказаний наркотичний засіб, тим самим незаконно виготовив придатний для вживання наркотичний засіб - канабіс, який знову помістив у пакет та продовжив незаконно зберігати за місцем свого проживання з метою особистого вживання, без мети збуту.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що обвинувальний акт хоча і містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_7 10.09.2016 року, які прокурор вважає встановленими, але не містить правову кваліфікацію даного кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Погоджується колегія суддів і з висновком суду про те, що при формулюванні обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті, особливо небезпечного наркотичного засобу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Проте, визначаючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 , з посиланням на ч. 2 ст. 307 КК України, жодної кваліфікуючої ознаки в діях обвинуваченого, передбаченої ч. 2 ст. 307 КК України, в обвинувальному акті не зазначено.
Колегія суддів згодна з тим, що суть обвинувачення та кваліфікація за інкримінованими злочинами носить неконкретний, суперечливий характер (стосовно відсутності кваліфікації злочину за епізодом від 10.09.2016 року та наявності кваліфікуючих ознак в діях обвинуваченого за злочин передбачений ч. 2 ст. 307 КК України), що позбавило суд можливості зробити об`єктивні та неупереджені висновки щодо правильного викладення обвинувачення та можливості призначити справу до судового розгляду.

На переконання колегії суддів, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт в цій частині, не відповідає положенням ст. 291 КПК України, якою встановлені вимоги до такого акту.

Також слід зазначити, щоб не порушувати права обвинуваченого на захист, у відповідності до норм ч. 3 ст. 42 КПК України, - підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Згідно з положеннями п. "а" ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною згідно з Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення, висунутого проти нього.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року у справі "Ващенко проти України" Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51).

В рішенні від 25 липня 2000 року у справі "Маттоціа проти Італії" Суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції.

В рішенні від 09 жовтня 2008 року у справі "Абрамян проти Росії" Суд зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Виходячи з норм закону, викладених в ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, передбачених частиною 3 цієї статті, вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що вказівка суду щодо наведеної вище невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, не суперечать нормі вказаного закону, а підстави, на які послався суд першої інстанції в цій частині, у своїй ухвалі, перешкоджають розгляду кримінального провадження, оскільки, у відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

При цьому, слід зауважити, що суд першої інстанції, вказавши про неконкретність висунутого обвинувачення ОСОБА_7 , прийняв правильне рішення, повернувши прокурору обвинувальний акт, оскільки така неконкретність висунутого обвинувачення порушує його право на захист і є істотним порушенням вимог КПК України, і в оскаржуваній ухвалі чітко та конкретно навів невідповідності обвинувального акту вимогам закону.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, з огляду на відсутність гербової печатки на такому акті, як на офіційному документі, оскільки обвинувальний акт є процесуальним документом у відповідності до ч. 4 ст. 110 КПК України, а ст. 291 цього ж закону не містить необхідності посвідчення такого процесуального документу гербовою печаткою, вказуючи лише на зміст відомостей щодо прізвища, ім`я, по батькові та займаної посади слідчого та прокурора, а також наявності підпису слідчого та прокурора, який його затвердив. Отже, в цій частині вимоги, які висуваються до обвинувального акту не порушені.

Не є самостійною підставою для повернення обвинувального акту і очевидна описка у реєстрі про повідомлення підозрюваному ОСОБА_8 про відкриття матеріалів досудового розслідування, а не ОСОБА_7 , що з огляду на повернення обвинувального акту прокурору тим не менш, підлягає виправленню.

Не зазначення в обвинувальному акті попередньої судимості обвинуваченого ОСОБА_7 також не може слугувати підставою для повернення обвинувального акту прокурору, з огляду на приписи п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки ця обставина може бути з`ясована під час судового розгляду.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що встановлена районним судом часткова невідповідність обвинувального акту вимогам закону, позбавляє суд розглянути кримінальне провадження по суті та прийняти законне і обґрунтоване рішення у відповідності до закону, а тому ухвала суду першої інстанції скасуванню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора відповідно задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2017 року, якою повернуто обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0004988 від 20 жовтня 2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, прокурору Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області у зв`язку з його невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4