Справа № 303/2676/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

07.03.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Мукачівського міськрайонного суду від 02 липня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий ,
засуджений за ч.1 ст.115 КК України до 9 (дев`яти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, залишено попередній - тримання під вартою і строк відбуття покарання постановлено рахувати з 08березня 2016 року.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання період перебування під вартою з 08.03.2016 року до вступу вироку в законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст..100 КПК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на її користь 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в іншій частині позову - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати в сумі 1055 грн.52 коп. на користь держави за проведення судово-дактилоскопічної експертизи Закарпатським НДЕКЦ МВ за №3/458 від 22.04.2016 року.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим і засуджений за те, що 07.03.2016 року о 23 год. 30 хв, знаходячись в кухонному приміщенні кватири АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, вчинив сварку з потерпілим ОСОБА_12 , в ході якої, умисно, наніс йому три удари табуретом в область голови, спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді трьох забійних ран голови, які згідно висновку експерта Мукачівського районного відділення СМЕ №111/2016 від 26.04.2016 року відносяться до групи легких тілесних ушкоджень.
В результаті нанесення вищевказаних тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_12 , опинився в напівзігнутому положенні, повернутим у бік ОСОБА_7 , після чого останній взяв з підставки для ножів, розміщеної на столі кухонного приміщення, кухонний ніж, яким умисно, з метою протиправного заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_12 , наніс один удар в область лівої частини тулуба потерпілого, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани на рівні 8-го між-ребер`я зліва по середньо ключичній лінії, яка має раневий канал, хід якого спереду до заду, зліва направо та дещо зверху до низу, довжиною приблизно 16 см., по ходу якого виявлено наскрізне ушкодження лівого реберно-діафрагмального синуса, наскрізне ушкодження шлунку, дотикове ушкодження верхнього краю тіла підшлункової залози, наскрізне поранення стінки черевного відділу аорти, від яких потерпілий ОСОБА_12 помер на місці події. Згідно висновку експерта Мукачівського районного відділення СМЕ №111/2016 від 25.04.2016 року дані ушкодження відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень , що небезпечні в момент спричинення і є безпосередньою причиною настання смерті ОСОБА_12 знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язкузі смертю та які виникли від одноразової дії гострого плоского колючо-ріжучого предмету - кухонного ножа.
В уточненій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, просить вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову змінити. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що судом при визначення покарання не враховано провокаційну поведінку потерпілого, а також те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на його утриманні знаходиться двоє дітей, відтак призначену судом першої інстанції міру покарання ОСОБА_7 та рішення суду в частині стягнення з нього на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 тис. грн. вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального закону. Також просить врахувати обставини скоєного ОСОБА_7 злочину, при яких на думку захисника, останній діяв без умислу на вбивство.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність винуватості ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді11 років позбавлення волі. Вказує, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу винного, внаслідок чого призначив ОСОБА_7 покарання, яке являється несправедливим через йогом`якість. Окрім того, прокурор звертає увагу на відсутність щирого каяття ОСОБА_7 у вчиненому, що на його думку свідчить про намагання обвинуваченого уникнути справедливого покарання.
В уточненій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить змінити вирок Мукачівського міськрайонного суду від 02 липня 2016 року, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 15 років позбавлення волі та задовольнити її позов у повному обсязі, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 200 тис. грн., а матеріальної - в розмірі 190 тис. грн. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваний вирок є незаконним внаслідок м`якості призначеного обвинуваченому покарання, а також через невідповідність, на її думку, висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне вирішення цивільного позову. Вважає, що висновки суду побудовані на неправдивих свідченнях свідка ОСОБА_13 , яка є зацікавленою особою, оскільки була співучасником злочину, вчиненого ОСОБА_7 .Не погоджується вона й з висновками суду першої інстанції щодо встановлених - часу настання смерті ОСОБА_12 та виявленоїконцентрації етилового спиту в його крові. Також зазначає про необхідність додаткової кваліфікації дій обвинуваченого за ст.ст.135, 136 КК України та наявність прямого умислу в діях обвинуваченого. Наведені у вироку суду першої інстанції дані про наявність на утриманні у обвинуваченого двох дітей, вважає необґрунтованими, оскільки у відношенні останніх ОСОБА_7 позбавлений батьківських прав. Крім того зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано як обставину що обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення ним злочинуіз особливою жорстокістю, а також позитивну характеристику потерпілого за місцем проживання та роботи. Одночасно, не погоджується із вироком суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, оскільки вважає, що відсутність документального підтвердження понесених матеріальних витрат не може бути підставою для відмови в задоволенні такого, а також, посилаючись на втрату близької людини рідного брата, наполягає на необхідності збільшення відшкодування моральної шкоди в заявленому обсязі. Окрім цього, на переконання потерпілої, судом першої інстанції безпідставно не прийнято рішення за її клопотанням про забезпечення заходів кримінального провадження, зокрема, накладення арешту на майно обвинуваченого .
В запереченнях на апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , потерпіла ОСОБА_9 , наводячи доводи, викладені в апеляційній скарзі, просила апеляційну скаргу, подану захисником в інтересах обвинуваченого, залишити без задоволення.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи захисника адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги, поданої інтересах обвинуваченого та прохання відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора та потерпілої, думку прокурора та потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали подані апеляційні скарги, висловивши заперечення щодо задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду в судових дебатах, а обвинуваченого і в останньому слові, обговоривши доводи викладені в апеляціях, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Як видно, викладені у вироку висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України за обставин, зазначених у вироку ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, та наведеними у вироку.
В судовому засіданні були ретельно перевірені показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який вину в кримінальному правопорушенні визнав частково та показав, що останнім часом спільно проживав з колишньою дружиною ОСОБА_12 - ОСОБА_13 07.03.2016 року він прийшов додому до ОСОБА_13 , де окрім неї знаходився і ОСОБА_12 , , які спільно вживали алкогольні напої. Разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 він теж вжив близько 150 грам горілки, після чого зайнявся ремонтом сантехніки в приміщеннях ванної кімнати та кухні, в процесі чого чув як ОСОБА_13 та ОСОБА_12 сперечалися між собою. В приміщенні кухні, коли він знаходився у зігнутому положенні, ремонтуючи мийку, між ним та ОСОБА_12 виникла словесна суперечка. Останній вів себе агресивно та потягнув його за одяг з-заді. Повернувшись, він відштовхнув ОСОБА_12 табуретом, який знаходився у нього в руках та продовжував ремонтні роботи, періодично заходячи в ванну кімнату та кухню. ОСОБА_12 продовжував чіплятися до нього, та будучи в коридорі квартири, не пропускав його пройти до кухні, на що він відштовхнув потерпілого і пройшов. На кухні він взяв ніж і повертався знов у ванну, щоб продовжувати ремонтні роботи. Тоді, потерпілий схопив його з-заді і знову потягнув назад, на що він різко розвернувся,відбив удар, який наносив йому ОСОБА_12 і рефлекторно наніс йому удар ножем, який знаходився в правій руці на рівні поясу. Після цього він вийшов на балкон, а коли повернувся побачив, що ОСОБА_12 лежить в коридорі на підлозі без свідомості. Він намагався привести ОСОБА_12 до свідомості, але побачивши рану, одразу викликав швидку та поліцію. Припускає, що міг в момент вказаного розвороту спричинити потерпілому ножове поранення, однак умисно цього не робив, умислу на вбивство не мав і це сталося випадково. Наявність травм на голові у потерпілого пояснив тим, що при падінні потерпілий вдарився головою об край дверей. Також показав, що після нанесення ножового поранення потерпілому він автоматично викинув ніж в мийку для посуду, особисто його не мив, яким чином цей ніж опинився чистим на підставці пояснити не може.
Однак, не дивлячись на такі неоднозначні показання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції повно і всебічно досліджено докази як на підтвердження його доводів, так і на неврахування тих, що не підтверджуються відповідними доказами та дано їм належну правову оцінку.
Так, винуватість ОСОБА_7 саме у вчиненні умисного вбивства підтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_13 , протоколами: огляду місця події, пред`явлення речей для впізнання, проведення слідчого експерименту, висновком експерта, поясненнями судового медичного експерта ОСОБА_16 , які були безпосередньо допитані та, або, досліджені в судовому засіданні і підтверджують його вину.
Зокрема, допитана в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій потерпіла ОСОБА_9 сестра померлого ОСОБА_12 показала, що про обставини вчинення вбивства їй нічого не відомо, оскільки на місці події вона не знаходилась. Однак ствердила, що між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 мав місце конфлікт через неповернення викрадених останнім речей ОСОБА_12 .
Потерпіла ОСОБА_10 мати померлого ОСОБА_12 в судовому засіданні апеляційного суду дала аналогічні покази.
Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_13 показала, що обвинувачений ОСОБА_7 являється її співмешканцем, а загиблий ОСОБА_12 колишній чоловік. 07.03.2016 року , після обіду до неї додому прийшов ОСОБА_12 , з яким вони спільно вживали алкогольні напої. Ввечері додому прийшов ОСОБА_7 , з яким також продовжили спільно вживати алкогольні напої. В ході спілкування між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 з ініціативи останнього виникали суперечки, зокрема, останній нарікав, що ОСОБА_7 забрав від нього дружину. Свідок ОСОБА_13 також показала, що в приміщенні кухні між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 виникла чергова суперечка, в ході якої ОСОБА_7 тричі ударив табуретом ОСОБА_12 по голові, від чого табурет зламався і з голови почала текти кров, а ОСОБА_12 трохи нахилився. Після цього, ОСОБА_7 взяв зі столу кухонний ніж і продовжуючи штовханину з ОСОБА_12 , наніс останньому удар ножем, від якого той втратив свідомість і впав. Свідок ОСОБА_13 ствердила, що все це відбувалося в приміщенні кухні біля вікна, однак самого удару вона не бачила, проте бачила ніж в руці ОСОБА_7 в момент суперечки і те, як впав ОСОБА_12 . Після цього ОСОБА_7 вийшов на балкон, а коли повернувся , вона запропонувала віднести потерпілого в кімнату на диван, щоб привести до свідомості. Коли почали переносити потерпілого, зрозуміли, що він помер і залишили його в коридорі та викликали швидку.
Вина ОСОБА_7 в сукупності з показами потерпілих та свідка ОСОБА_13 підтверджується, а його показання в частині мотиву та механізму заподіяння потерпілому ОСОБА_12 смертельного ножового поранення спростовуються також іншими доказами, що містяться в матеріалах справи.
Зокрема, протоколом огляду місця події від 08.03.2016 року, згідно якого в присутності судово-медичного експерта оглянуто труп ОСОБА_12 , який виявлено в тому місці і положенні, на які вказали обвинувачений та свідок ОСОБА_13 .
Із протоколу проведення слідчого експерименту від 17.03.2016 року та доданого до нього відеозапису вбачається, що свідок ОСОБА_13 на місці показала місцезнаходження потерпілого в момент спричинення йому тілесних ушкоджень - біля вікна на кухні, механізм нанесення обвинуваченим потерпілому ударів табуретом, а також місце, де ОСОБА_12 після ножового поранення втратив свідомість та місце, куди його після цього перенесли.
Згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання від 25.04.2016 року, свідок ОСОБА_13 в приміщенні службового кабінету Мукачівського міського відділу поліції серед пред`явлених для впізнання речей впізнала ніж, вилучений з місця пригоди в її квартирі, під час огляду і яким було нанесено ножове поранення ОСОБА_12 обвинуваченим ОСОБА_7 ..
Висновком судово-медичного експерта №111/2016 від 26.04.2016 року стверджується , що смерть ОСОБА_12 настала внаслідок проникаючого одиночного колото-різаного торако-абдомінального поранення з наскрізним ушкодженням реберно діафрагмального синуса зліва , шлунку, підшлункової залози та наскрізним пораненням стінки черевного відділу аорти, що супроводжувалось гострою внутрішньочеревною та внутрішньо грудною кровотечею, з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку, що і явилось безпосередньою причиною його смерті. Згідно цього ж висновку, у потерпілого виявлені тілесні ушкодження у виді трьох забійних ран в тім`яній ділянці голови, які могли виникнути внаслідок нанесення не менше як трьох ударів табуретом. При дослідженні трупа ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани на рівні 8-го міжребер`я зліва по середньо ключичній лінії, яка має раневий канал , хід якого спереду до заду, зліва на право та дещо зверху до низі, довжиною приблизно 16 см, по ходу якого виявлено наскрізне ушкодження лівого ребро-діафрагмального синуса, наскрізне ушкодження шлунку, дотикове ушкодження верхнього краю тіла підшлункової залози, наскрізне поранення стінки черевного відділу аорти, виникли від одноразової дії гострого плоского колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, який мав гострий край та обушок товщиною близько 0.1см. із слабо виразними ребрами. Найбільша ширина цього предмета на рівні слідоутворюючої частини, заглибленої в тіло, становила близько 2,0-2,2 см., довжина предмета становила не менше 16см. Вказані тілесні ушкодження є небезпечні для життя в момент їх спричинення, відносять до тяжких тілесних ушкоджень і з безпосередньою причиною настання смерті, яка настала через короткий проміжок часу після спричинення колото-різаного поранення, знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку.
Допитаний в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_16 , який проводив судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_12 , викладені у висновку від 07.03.2016 року за №111/2016 результати дослідження підтвердив повністю та пояснив, що колото-різане поранення, виявлене у ОСОБА_12 не характерне для випадкового спричинення, оскільки раневий канал дуже глибокий і має певний напрямок. В момент спричинення потерпілий міг знаходитися в різних положеннях, але найбільш ймовірно в положенні, коли потерпілий був нахилений передньою лівою стороною до особи, яка наносила удар.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про механізм заподіяння ножового поранення потерпілому і його випадковість, на думку експерта, є необґрунтованим.
Цим обставинам, з врахуванням сукупності доказів, судом першої інстанції дано належну оцінку і обґрунтовано визнано показання ОСОБА_7 про випадковість та ненавмисне спричинення потерпілому тілесного ушкодження, безпідставними.
Суд обґрунтовано зазначив, що ці доводи обвинуваченого спростовуються показаннями свідка, експерта, висновком судово-медичної експертизи, його ж поясненнями, речовими та іншими об`єктивними доказами у справі.
Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду судово-медичний експерт ОСОБА_17 також підтвердив зазначений вище висновок.
Твердження наведені потерпілою ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_12 не перебував в стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення щодо нього злочину, спростовуються висновком експерта №845 від 21.03.2016 року, так і поясненнями допитаної в судовому засіданні апеляційного суду експерта-токсиколога ОСОБА_18 , яка повністю підтвердила такий висновок.
З матеріалів кримінального провадження та вироку суду також видно, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для правильного вирішення справи, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину є належними, допустимими, достатніми та достовірними, і такі не містять протиріч.
Посилання ОСОБА_7 в своїх показаннях та доводи викладені захисником ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого щодо відсутності у нього умислу на вбивство ОСОБА_12 є необґрунтованим, оскільки завдаючи в зазначеній ситуації потерпілому удар ножем такої довжини в життєво важливий орган спереді, він діяв умисно і припускав можливість спричинення останньому будь-якої шкоди, в тому числі і смерті, яка фактично настала.
Судом першої інстанції відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року ретельно досліджено докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Згідно вказаних роз`яснень питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, що судом і враховано в повному обсязі.
Вказівки обвинуваченого на те, що ОСОБА_12 був ініціатором конфлікту, як на підставу своєї невинуватості в пред`явленому обвинуваченні, колегія суддів вважає немотивованими, так як за доказами, що досліджені судом ОСОБА_7 не перебував у стані необхідної оборони, а характер ушкоджень і засоби - застосування ножа, яким він наніс потерпілому ушкодження у життєво важливі органи вказують, що такі не відповідали характерові і небезпечності посягання, незалежно від того, хто був ініціатором сутички, яка виникла.
До того ж згідно висновку судово-психіатричного експерта №54 від 31.03.2016 року, зробленого за відповідними доказами у справі, ОСОБА_7 в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Такі дії носили цілеспрямований характер з адекватним мовним контактом з оточуючими. Тимчасовий розлад психічної діяльності, в тому числі і патологічне алкогольне сп`яніння виключається.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_7 міститься склад злочину, передбачений ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а тому доводи в апеляційній скарзі потерпілої та захисника ОСОБА_8 щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та необхідності додаткової кваліфікації дій обвинуваченого, про що йдеться в апеляційній скарзі потерпілої, колегія суддів вважає, безпідставними та необґрунтованими.
Як видно, викладені в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої доводи про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш суворого покарання тяжкість вчиненого злочину, що він у вчиненому не розкаявся, не відшкодував завдану злочином шкоду, а також інші дані, що містяться в матеріалах провадження щодо особи обвинуваченого, зокрема, його посередню характеристику, наявність на утриманні двох дітей, відсутність судимостей, обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного спяніння та відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, повно і достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання.
Тому колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційних скарг потерпілої та прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченому більш суворого покарання. До того ж, колегія суддів враховує і позицію процесуального прокурора, що брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, який доводив необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах 10 років.
Апеляційний суд вважає, що апеляційні твердження потерпілої про те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не врахував, що кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено з особливою жорстокістю, є безпідставними.
Кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто з дотриманням вимог ст.337 КПК України, а саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Як видно, така ознака, як особлива жорстокість не була встановлена органом досудового розслідування, не інкримінувалася обвинуваченому ОСОБА_7 , не була предметом судового розгляду, ці вимоги виходять за межі висунутого обвинувачення, а тому і не повинні були враховуватися у вироку при призначенні покарання обвинуваченому.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого- адвоката ОСОБА_8 про необхідність пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд також вважає необґрунтованими, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 не зовсім критично відноситься до своєї злочинної поведінки, органу досудового розслідування та суду повідомляв обставини злочину, які спростовуються сукупністю досліджених доказів, не розкаявся у вчиненому, жодних намагань відшкодувати завдану шкоду потерпілим не здійснював. Відтак апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та, з огляду на вчинення обвинуваченим особливо тяжкого злочину, не вбачає підстав для пом`якшення покарання .
Таким чином, на думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції за ч.1 ст.115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, відповідає засадам та меті покарання, визначеним ст.ст.50,65 КК України, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого, а тому вирок суду в цій частині відповідає вимогам ст.370 КПК України.
З огляду на апеляційні вимоги потерпілої ОСОБА_10 щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до однозначного висновку про спричинення потерпілій моральної шкоди, мотивувавши його належним чином, при цьому виходив із обставин справи та глибини моральних страждань, пов`язаних з втратою рідного брата, задовольнивши цивільний позов.
Поряд з цим, на думку колегії суддів, вирішуючи питання про розмір відшкодування на користь потерпілої моральної шкоди суд першої інстанції не дотримався вимог ч.3 ст.23 ЦК України та не в повній мірі врахував принципи вимог розумності і справедливості, призначивши до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 недостатній розмір грошового відшкодування -100 тис. грн..
При цьому апеляційний суд враховує, що потерпілою ОСОБА_10 понесені і матеріальні витрати, проте ненадання суду доказів про розмір таких витрат, позбавляє апеляційний суд можливості вирішити питання про розмір відшкодування матеріальної шкоди відповідно до вимог ст.ст. 127-129 КПК України та ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.
Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, при яких потерпілій була спричинена моральна шкода, глибину, тяжкість моральних страждань, їх непоправність, колегія суддів, не погоджується з рішенням суду про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_10 і приходить до висновку про необхідність збільшення суми, яка підлягає стягненню із обвинуваченого на відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 тис. грн.. На думку колегії суддів такий розмір відшкодування збитків потерпілій відповідає вимогам ст. 23 ЦК України, є розумним і справедливим.
. За таких обстави, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.408 КПК України, зазначений вирок підлягає зміні, оскільки таке збільшення суми, яка підлягає стягнення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
З врахуванням наведеного, апеляція потерпілої ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги з прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 - задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 408, 409, 419 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 - задовольнити частково.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 - в частині вирішення цивільного позову - змінити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 - 200 тисяч грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді