АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/172/17 Справа № 205/9312/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_11 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 та відповідні доповнення, на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз
вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2011 року за ст.ст. 187 ч. 1, 185 ч. 2, 70 ч. 1 КК України, - до 3 років позбавлення волі, звільненого 08 січня 2014 року по відбуттю строку покарання;
засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 187 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України покарання призначено за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, та остаточно ОСОБА_10 до відбування призначено покарання у вигляді 9 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого: АДРЕСА_1 , -
засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України покарання визначено за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, та остаточно ОСОБА_11 призначено до відбування покарання у вигляді 9 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 491 гривня 92 коп.
Стягнуто з ОСОБА_10 і ОСОБА_11 солідарно на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 982 гривні 80 коп.
Вироком суду обвинувачених визнано винними та засуджено за те, що близько 00.30 години, 27 червня 2014 року, ОСОБА_10 знаходячись біля під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_2 ,маючи намір на відкрите викрадення чужого майна, наблизився до ОСОБА_12 та, діючи повторно, з корисливої зацікавленості, шляхом ривку відкрито викрав її майно - сумку, яка не представляє матеріальної цінності для потерпілої, в якій знаходились мобільний телефон «НТС one X s720e», вартістю 4 535 грн., а також технічний паспорт на автомобіль «Део Ланос» д/н НОМЕР_1 , водійське посвідчення, паспорт громадянки України, довідку про присвоєння облікового номеру картки платника податків на ім`я потерпілої, ключі від автомобіля, а всього майна на загальну суму 4 535 грн., після чого з викраденим з місця злочину зник.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_11 , близько 16.45 години, 07 серпня 2014 року, знаходячись біля будинку № 4, розташованого по вул. Шелгунова в м. Дніпро, незаконно придбав без мети збуту, купивши у невстановленої слідством особи, наркотичний засіб «канабіс», масою не менше ніж 7, 551 г., який незаконно зберігав при собі без мети збуту, та о 17.15 годині того ж дня, був затриманий працівниками міліції, які виявили та вилучили у нього речовину масою 7, 551 г., що є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину склала 7, 173 г.
Крім того, обвинувачені ОСОБА_10 і ОСОБА_11 05 вересня 2014 року, близько 01.00, вступивши в попередню змову, спрямовану на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, маючи при собі 3 складних ножі, прибули до будинку АДРЕСА_3 .
Реалізуючи умови попередньої змови, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 наблизились до ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які проходили біля вищевказаного будинку, і почали вимагати у останніх грошові кошти та інші матеріальні цінності. Після того, як потерпілі відповіли їм, що в них немає грошей, ОСОБА_11 , діючи узгоджено, у групі з ОСОБА_10 , завдав ОСОБА_14 удар рукою в обличчя, від чого останній впав на землю та втратив свідомість. При цьому ОСОБА_10 , діючи спільно з ОСОБА_11 , намагався завдати ОСОБА_13 удар, але останній, вчиняючи опір, ухилився від ударів та відштовхнув ОСОБА_10 від себе, від чого той впав на землю.
В цей час ОСОБА_11 , діючи узгоджено із співучасником злочину, з метою подолання опору з боку потерпілого ОСОБА_13 , дістав з карману ніж та, утримуючи його у правій руці, наблизився спереду до ОСОБА_13 та підставив йому ніж до горла, висловлюючи погрози його застосувати, тобто погрожував застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, чим подолав його волю до вчинення опору. Далі він штовхнув ОСОБА_13 на землю та почав завдавати удари ногами по різних частинах тіла останнього. ОСОБА_10 , діючи узгоджено із співучасником злочину, також почав завдавати удари ногами по різних частинах тіла потерпілого.
Своїми спільними умисними діями ОСОБА_10 і ОСОБА_11 остаточно подолали волю потерпілого до опору, після чого ОСОБА_10 , діючи відповідно до умов попередньої змови, дістав з карманів одягу ОСОБА_13 належне останньому майно - мобільний телефон «LG Е 510» вартістю 1808, 10 грн., в якому знаходились картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» та карта пам`яті, три ключі від квартири, а також грошові кошти у розмірі 510 грн.
В цей час ОСОБА_11 , діючи відповідно до умов попередньої змови, реалізуючи спільний злочинний намір на заволодіння чужим майном, наблизився до ОСОБА_14 , який лежав на землі, та дістав з карманів його одягу належне останньому майно пластикову картку ПАТ «КБ «ПриватБанк», яка не становить матеріальної цінності для потерпілого, грошові кошти у розмірі 1300 грн., а також зняв з безіменного пальця правої руки обручку з золота 585 проби, вагою 1, 5 г. вартістю 675 грн.
Таким чином, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 в результаті вчинення даного розбійного нападу заволоділи майном, належним потерпілому ОСОБА_13 , на загальну суму 2318, 10 грн. та майном, належним потерпілому ОСОБА_14 , на загальну суму 1975 грн., після чого з викраденим з місця злочину зникли.
В апеляціях:
- прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікацію скоєних правопорушень, просить скасувати вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким
визнати ОСОБА_11 винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 187 КК України та призначити покарання:
за ч. 1 ст. 309 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;
за ч. 2 ст. 187 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років із конфіскацією усього майна.
За сукупністю злочинів призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим, у вигляді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років із конфіскацією усього майна.
Визнати ОСОБА_10 винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та призначити покарання:
за ч. 2 ст. 186 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
за ч. 2 ст. 187 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 10 (десять) років, із конфіскацією усього майна.
За сукупністю злочинів призначити ОСОБА_10 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим, у вигляді позбавлення волі на строк 10 (десять) років, із конфіскацією усього майна.
В обґрунтування своїх доводів прокурор посилається на те, що судом при постановленні обвинувального вироку стосовно ОСОБА_10 судом не враховано ступінь суспільної небезпеки вчинених ним злочинів, які є тяжкими, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення не розкаявся, раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення злочину, передбаченого ст. 187 КК України, а нові кримінальні правопорушення вчинив маючи не зняті та непогашені судимості, упродовж першого року після звільнення з місць позбавлення волі. Крім того прокурор посилається на те, що судом не враховану його думку про призначення покарання за вчинене ОСОБА_10 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років із конфіскацією усього майна; а за сукупністю злочинів визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим у вигляді позбавлення волі на строк 10 (десять) років, із конфіскацією усього майна, вважає несправедливим внаслідок мякості.
- обвинувачений ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі та доповненні до неї просить вирок суду першої інстанції змінити, як незаконний та перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що вирок ухвалений з порушенням кримінального процесуального кодексу, посилаючись на те, що він свою провину визнає лише щодо грабежу, а стосовно розбою визнає частково, вважаючи, що скоїв грабіж, а не розбій, оскільки на його думку він не застосовував до потерпілого насилля або погроз небезпечних для життя. Вказує, що спричинив лише легкі тілесні ушкодження, без застосування посторонніх предметів, а саме ножа. Посилається на те, що потерпілі заперечували проти відтворення обставин даного злочину та були відсутні у судовому засіданні під час дебатів.
- захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на те, що судом першої інстанції була допущена неповнота судового розгляду, оскільки під час проведення слідчого експерименту, було встановлено, що потерпілий ОСОБА_14 не побачив на ножі червоної стрічки, що на думку захисника спростовує його пояснення про те, що один із обвинувачених погрожував потерпілому ОСОБА_13 ножем. Посилається, що сам потерпілий пояснив, що у нього поганий зір з дитинства. Вказує, що відеозапис експерименту в судовому засіданні не переглядався та не досліджувався, а самі показання потерпілих є непослідовними, докази на які посилався суд є недопустимими. Також на думку захисника потерпілі порушили покладені на них кримінальним процесуальним законом обов`язки та перешкоджали встановленню обставин вчинення кримінального правопорушення, а судом задля запобігання не було вчинено належних заходів. Вважає, що стороною обвинувачення не було доведено вчинення обвинуваченими саме розбійного нападу на потерпілих. Вважає також, що судом незаконно стягнуто з обвинувачених витрати на проведення експертиз по справі.
- обвинувачений ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати, вважаючи, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам, які зазначені в матеріалах кримінального провадження, з метою матеріальної наживи, а саме для заволодіння їх квартирою, докази були сфальсифіковані, а кримінальне провадження сфабриковане. На його думку судом було порушено його право на захист, суд засудив його безпідставно, скориставшись тим, що за нього немає кому заступитися, оскільки він сирота, а його рідного брата засудили разом з ним, призначивши міру покарання вважає занадто суворою, аби в цей період заволодіти їх квартирою.
- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить вирок змінити, перекваліфікувати дії її підзахисного з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому мінімальне покарання.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок суду є незаконним в частині юридичної кваліфікації та підлягає зміні, оскільки на її думку під час судового розгляду була допущена неповнота, односторонність судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначене занадто суворе покарання, оскільки покладені докази про доведеність вини ОСОБА_11 , були отримані з грубим порушенням норм КПК України, що унеможливлює використання доказів та покладення їх в обґрунтування обвинувального вироку. Вважає, що пояснення свідків не узгоджуються між собою,а свідок ОСОБА_14 не міг пояснити хто саме заволодів його майном чи застосував насильство. Дії обвинувачених, на думку захисника, необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки неправильна, на його думку, кваліфікація за ч. 2 ст. 187 КК України потягла за собою необґрунтовану конфіскацію у обвинуваченого майна, - єдиної квартири. Також, як помилковий, захисник вважає висновок суду стосовно відсутності у обвинувачених пом`якшуючих вину обставин, адже судом не враховано, що даний злочин не потягнув за собою тяжких наслідків, матеріальних збитків потерпілим не завдано, а викрадене майно повернуто, завдані тілесні ушкодження будь - якого розладу здоров`я не спричинили. Також захисник посилається на незаконність стягнення з обвинуваченого витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтримали вимоги своїх апеляцій, адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які просили задовольнити їх апеляційні скарги та апеляції своїх підзахисних, думку прокурора, який просив підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив задовольнити її в повному обсязі, обговоривши доводи апеляцій, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, дослідивши необхідні матеріали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції прокурора, обвинувачених та захисників не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про винність ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні скоєного, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються сукупністю розглянутими в судовому засіданні доказами.
Так районний суд в обґрунтування доведеності вини обвинувачених у скоєному, правильно послався на:
- покази потерпілого ОСОБА_13 , який неодноразово пояснював, що 05 вересня 2014 року, приблизно після 00.30, вони разом з ОСОБА_14 прямували за місцем проживання і біля будинку АДРЕСА_3 , їх наздогнали двоє раніше незнайомих чоловіків, як з`ясувалось пізніше ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Останні попросили у них цигарки, і він дав їм пачку цигарок. При цьому ОСОБА_10 запитав, чи є в них гроші, на що він відповів, що немає. В цей час ОСОБА_11 неочікувано вдарив ОСОБА_14 кулаком в обличчя, від чого останній впав на землю. а ОСОБА_10 намагався вдарити його ( ОСОБА_15 ) в обличчя, але він відштовхнув його та почав захищатися. ОСОБА_11 в ході цього різко підбіг до нього та підставив до горла розкладний ніж, погрожуючи порізати його, якщо він не дасть грошей. Після цього ОСОБА_11 і ОСОБА_10 разом штовхнули його на землю та почали завдавати удари по різним частинам тіла, після чого він побачив, що ОСОБА_11 знов повернувся до ОСОБА_14 , який намагався піднятись, декілька разів вдарив його ногою по тулубу та став діставати речі з карманів. Одночасно з цим, ОСОБА_10 дістав у нього з карманів вказаний належний йому мобільний телефон, з сім карткою, а також паспорт і набір ключів. коли він побачив, що ОСОБА_14 втратив свідомість, швидко пішов додому, де повідомив про подію дружині та викликав працівників міліції, які згодом затримали нападників неподалік від місця події.

Про те, що ОСОБА_11 приставив до його горла ніж, у нього сумнівів не було і він реально побоювався за своє життя.

Вказані пояснення ОСОБА_13 повністю узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі, а саме з аналогічними показами потерпілого ОСОБА_14 , який пояснив, що за даних обставин, ОСОБА_10 запитав у ОСОБА_13 про грошові кошти, на що той відповів, що грошей в них немає, після чого ОСОБА_11 навмисно вдарив його, ОСОБА_14 кулаком в обличчя, від чого він впав на землю та побачив, що ОСОБА_10 намагався вдарити ОСОБА_13 кулаком в обличчя, а ОСОБА_13 став чинити йому опір. В цей час ОСОБА_11 підбіг до ОСОБА_13 та приставив йому до горла ніж, погрожуючи порізати та вимагаючи дати гроші. Також він побачив, що ОСОБА_10 і ОСОБА_11 разом штовхнули ОСОБА_13 на землю та почали завдавати удари. Після цього ОСОБА_11 знов підбіг до нього, завдав йому по різних частинах тіла декілька ударів ногою та став витягати з карманів його речі, картку ПАТ «КБ «ПриватБанк», грошові кошти в сумі 1300 грн. та стягнув з безіменного пальця золоту обручку. Під час застосування насильства, яке він вважав небезпечним, він втратив свідомість.

Тобто вказані потерпілі, чітко вказали про застосування насильства, небезпечного для здоров`я з застосуванням ножа.

Крім цього, показами свідка ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , було встановлено, що 05 вересня 2014 року, близько 01.00, під час несення патрульної служби вони прибули за викликом на вул. Комунарівську в м. Дніпропетровську, де до них підійшли ОСОБА_13 та дружина останнього, повідомили про напад, після відпрацьовуючи місцевість, вони затримали двох чоловіків, на яких вказав потерпілий ОСОБА_13 . При цьому у нападників були виявлені мобільний телефон «Ел Джі» і ножі, що було оформлено відповідними протоколами учасників слідчо-оперативної служби, які прибули на місце після затримання нападників, які будь яких скарг не заявляли.

Суд вірно послався у вироку і на протокол огляду місця події від 05 вересня 2014 року, яким зафіксовано ділянку місцевості біля будинку № 121, розташованого по вул. Комунарівській в м. Дніпро (Т.1, а.с. 7), де відбувся напад на потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , а також на протокол огляду від 05 вересня 2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_10 при затриманні добровільно видав працівникам міліції два ножі. Зокрема, ніж з металевою рукояткою та дерев`яною вставкою, у отвір якої протягнута нитка червоного кольору. Саме цей ніж і було опізнано ОСОБА_13 . Крім цього у нього було виявлено та вилучено мобільний телефон «Ел Джі Е 510» з карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», пластикову карту ПАТ «КБ «ПриватБанк» (Т.1, а.с. 8), що належить відповідно потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Колегія суддів вважає безпідставними доводи обох обвинувачених та адвокатів з приводу незастосування насильства до потерпілих, остільки згідно висновку судово - медичного експерта від 09 вересня 2014 року, потерпілому ОСОБА_13 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді 6-ти саден по задній поверхні лівого передпліччя у нижній третині, задній поверхні правого ліктьового суглобу, тильній поверхні лівої кисті в проекції голівок середніх фаланг 3-го, 4-го, 5-го пальців, які відносяться до легких тілесних ушкоджень (Т.1, а.с. 32-34). Також згідно висновку судово - медичного експерта № 3434е від 09 вересня 2014 року потерпілому ОСОБА_14 заподіяно легкі тілесні ушкодження, у вигляді синця та крововиливу правого ока, саден виличної області праворуч, скроневої області ліворуч, зовнішньо-задньої поверхні правого плеча, передпліччя та ліктьового суглобу, задньої поверхні лівого ліктьового суглобу, зовнішньої поверхні лівого променево-п`ясного суглобу, тильної поверхні лівої кисті, синців тильної та долонної поверхні правої кисті, двох саден передньо-зовнішньої поверхні обох колінних суглобів (Т.1, а.с. 36-37).

Як потерпілий ОСОБА_14 так і ОСОБА_13 послідовно показали, що саме ОСОБА_10 та ОСОБА_10 спричинили їм відповідно вищевказані тілесні ушкодження за наведених вище обставин.

При цьому згідно пред`явлення осіб для впізнання від 05 вересня 2014 року потерпілий ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_10 і ОСОБА_11 як осіб, які вчинили розбійний напад, а потерпілий ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_11 як особу, яка брала участь у нападі (Т.1, а.с. 64-65, 66-67, 68-69). Будь яких зауважень з приводу проведення впізнання обвинувачених з їх боку не надходило. Протокол складено відповідно до вимог Закону. Тому доводи адвокатів та обвинувачених, щодо неправильності проведення впізнання, - є надуманими.

Також протоколом пред`явлення речей для впізнання встановлено, що потерпілий ОСОБА_14 впізнав ніж з ниттю червоного кольору, яким ОСОБА_11 погрожував потерпілому ОСОБА_13 під час розбійного нападу (Т.1, а.с.163-165). Про це ОСОБА_14 показував неодноразово. Та обставина, що ОСОБА_14 при проведенні слідчого експерименту, за ухвалою суду, спочатку не зміг однозначно вказати щодо кольору вказаної нитки, чорного чи червоного, не має, в даному випадку суттєвого значення, остільки слідчий експеримент проводився в умовах темряви, коли потерпілому було утруднено розгледіти колір нитки на рукоятці ножа. Але беззаперечним та важливим фактом є факт саме застосування ножа з боку ОСОБА_11 , який було реально застосовано до потерпілого ОСОБА_13 і останній чітко опізнав саме цей ніж, який був вилучений невдовзі у ОСОБА_11 . Суттєвим є те, що при застосуванні ножа, потерпілі реально сприймали загрозу для свого життя та здоров`я, з боку обвинувачених, які діяли спільно.

Про подібні обставини вчинення розбійного нападу, зокрема і обставини погрози застосування ножа з боку ОСОБА_11 , вказав і потерпілий ОСОБА_14 на місці вчинення злочину під час проведення слідчого експерименту від 13 вересня 2014 року (Т.1, а.с. 172-172-176) та слідчого експерименту від 28 серпня 2015 року, проведеного. як вказано вище, на підставі доручення за ухвалою суду від 14 липня 2015 року. Вказані потерпілим дані та обставини не викликають сумніву в правдивості та достовірності його показань.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що переглядом відеозапису з камер спостереження магазину «М`ясолюб» підтверджено факт затримання працівниками патрульної служби ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на місцевості неподалік від місця вчинення розбійного нападу, що вбачається з протоколу огляду відеозапису від 12 вересня 2014 року, добровільно виданого керівником даного магазину (Т.1, а.с. 167-168). Обставини розбійного нападу об`єктивно узгоджуються з показаннями потерпілих та свідків.

Висновком судово-товарознавчої експертизи № ГО-4353 від 26 вересня 2014 року, встановлено, що ринкова вартість золотого кільця 585 проби вагою 1, 5 г. становить 675 грн. (Т.1, а.с. 40-41), а висновком судово-товарознавчої експертизи № ГО-4352 від 26 вересня 2014 року - ринкова вартість мобільного телефону «Ел Джі Е 510», складає 1808, 10 грн. (Т.1, а.с. 44-46). З вказаними висновками експертів товарознавців згідні, як обвинувачені так і потерпілі.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вірно кваліфікував вказані вище дії обох обвинувачених саме за ч. 2 ст. 187 КК України, як вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний х погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, що вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Також вірно суд кваліфікував і відповідні дії ОСОБА_10 за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, та за ч. 2 ст. 187 КК України, як вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний х погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Також вірно судом кваліфіковано і скоєне ОСОБА_11 кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 винну свою визнав повністю та пояснив, що з метою особистого вживання він дійсно придбав та зберігав вказаний наркотичний засіб.

Винність ОСОБА_11 у вчиненому злочині, поряд з його показаннями, підтверджується рапортом працівника міліції від 07 серпня 2014 року підтверджено, що ОСОБА_11 був затриманий біля будинку № 4, розташованого по вул. Шелгунова в м. Дніпропетровську (Т.3, а.с. 4).
Відповідно до висновку судово-хімічної експертизи № 70/10-1953 від 16 серпня 2014 року, речовина масою 7, 551 г., вилучена у ОСОБА_11 , є канабісом та відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 7, 173 г. (Т.1, а.с. 10-12).
Сумніватися у правильності встановлення обставин кримінального провадження, як вони виклали у вироку, підстав немає. Вказаний вирок є належно обґрунтованим, вмотивованим та законним.
Доводи обвинувачених про те, що судом була допущена неповнота судового слідства та були істотно порушені норми кримінального процесуального законодавства, колегія суддів розцінює, як надумані. Адже із матеріалів кримінального провадження, відеозапису слідчого експерименту та звукозапису судового засідання випливає, що впродовж судового засідання були допитані всі свідки та досліджені всі докази по справі, які підтверджують вину обвинувачених.

Неспроможними також колегія суддів вважає твердження ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а також адвокатів на їх захист в тому, що у обвинувачених не було наміру під час нападу на потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_14 застосовувати ніж. Ці доводи спростовуються насамперед послідовними показами потерпілих, а також протоколом пред`явлення речей для впізнання.

Не вбачає колегія суддів і підстав для зміни кваліфікації злочину ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України, як зазначено в апеляції обвинувачених та захисників, оскільки факт застосування ножа під час нападу, є реально доведеним.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що всі досліджені докази, покладені судом в основу вироку, є допустимими, достовірними і достатніми для встановлення об`єктивної істини у справі і правильного її вирішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про незастосування ножа та насилля до потерпілих як такі, що надані з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за скоєне.

Крім цього, колегія суддів вважає безпідставними доводи обвинувачених і захисту, що матеріали справи сфальсифіковано слідчим та невірно розглянуто судом, з корисливою метою аби заволодіти їх єдиною квартирою, остільки перевіркою наявних матеріалів, таких даних не встановлено і вказані доводи є голослівними.

Також є вірним рішення суду про стягнення судових витрат з обвинувачених, остільки відповідно до вимог ч .2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд потім стягує з обвинуваченого на користь держави підтверджені витрати на залучення експерта. Тому доводи адвокатів в цій частині не підлягають задоволенню.

Не знайшли свого підтвердження і доводи захисника щодо неналежної технічної фіксації судового процесу по справі, що не всі судові засідання зафіксовані, остільки перевіркою встановлено, що всі судові засідання зафіксовані на технічні носії належним чином, у повному обсязі.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченим, то колегія суддів приходить до висновку, що воно назначено судом з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставин, які пом`якшують покарання, а також обтяжуючих покарання обставин, виходячи зі слідуючого.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання за вчинення злочинів суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи винних, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини. Особам, які вчинили злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу кожного з обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які у скоєному вину визнали частково, не визнали вини за ч. 2 ст. 187 КК України, однак вірно зазначив, що виправлення обвинувачених можливе тільки у вигляді позбавлення волі, але не в максимальному розмірі.
Призначаючи кожному із обвинувачених покарання за скоєні злочини, суд повною мірою врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, обставини справи, думку потерпілих про необхідність призначення суворого покарання обвинуваченим. При цьому ОСОБА_10 суд призначив більш суворе покарання, оскільки він раніше вже був судимий за аналогічні злочини, але правильних висновків для себе не зробив та знову скоїв кримінальне правопорушення.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку або зменшення терміну покарання, на підставі доводів які зазначені в апеляції обвинувачених, та не вбачає підстав для збільшення розміру призначеного покарання обвинуваченим, за скоєні кримінальні правопорушення, на чому наполягав в своїй апеляційній скарзі прокурор, остількисуд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, щодо виправлення обвинувачених та запобігання нових злочинів можливо лише з призначенням їм покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкції закону, відповідає тяжкості скоєних злочинів та особистості обвинувачених.

Порушень в ході досудового слідства або в судовому засіданні вимог кримінального - процесуального законодавства, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, під час перевірки матеріалів справи, колегією суддів не встановлено.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна належного їм на праві власності, яке за своїм видом та розміром є обґрунтованим, справедливим та достатнім для їх виправлення та попередження скоєння ними нових злочинів і не знаходить підстав для задоволення апеляції обвинувачених, адвокатів та прокурора щодо скасування або зміни вироку суду, який є законним.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_11 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року, відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду: