Справа №549/547/16-к
Провадження №1-кп/549/7/17
ВИРОК
Іменем України
26 липня 2017 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Чорнухи кримінальне провадження №0000231 від 03.12.2016 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народився в м.Полтава, зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 не працюючого, одруженого, освіта професійно технічна, раніше судимого:
1)20 березня 2007 року Октябрським районним судом м.Полтави за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;
2)29 серпня 2008 року Жовтневим районним судом м.Полтави за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 08.04.2011 р., невідбутий строк 1 рік 6 місяців 25 днів;
3)20 серпня 2012 року Київським районним судом м.Полтави за ч.3 ст.185КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 30.10.2014 р., невідбутий строк 7 місяців 25 днів;
4)21 грудня 2016 року Чорнухинським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.309 КК України до 6 місяців арешту,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 02.12.2016 близько 17 години перебуваючи в будинку ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 , де він проживає, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у виді тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, схопив потерпілу ОСОБА_6 правою рукою за волосся та кинув на край дивана, після чого умисно наніс один удар ногою в область грудної клітки та один удар ногою в область обличчя, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірний крововилив в ділянці підборіддя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді забою передньої поверхні грудної клітини, підшкірний крововилив на шкірі грудної клітини по передній поверхні, в проекції 5-го ребра зліва по середньо-ключичній лінії.

Такими умисними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обставини цього злочину встановлені судом на підставі наступних доказів.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину свою не визнав і суду показав, що 02.12.2016 близько 17 години він лежав на дивані в будинку ОСОБА_6 , яка є бабусею його дружини ОСОБА_7 , розташованого по АДРЕСА_2 , дивився телевізор та грався зі своїм малолітнім сином.

В цей час до кімнати зайшла потерпіла,схопила його за волосся та кричала йому, що він встав з дивана. На це він, захищаючись, схопив правою рукою за одяг на її лівому плечі та штовхнув на м`яку частину дивана, щоб вона заспокоїлась. Проте потерпіла, зачепившись за власні ноги, впала, вдарившись об дерев`яне бильце дивана, на його думку грудною кліткою, а головою об дерев`яний стул, який стояв поруч з диваном. Після цього він вийшов з кімнати курити.

Нанесення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_6 заперечує і зазначив, що у нього не було умислу на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, а штовхнув її на м`яку частину дивану з метою самозахисту.

Також вказав, що він в той день не вживав спиртних напоїв і не перебував в стані алкогольного сп`яніння. В цей час дружина готувала вечерю і не бачила, що відбулося між ним та потерпілою. Кається, що так сталося з потерпілою внаслідок його зазначених дій.

Потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що вона проживає у власному будинку по АДРЕСА_2 разом з онукою ОСОБА_7 , її чоловіком ОСОБА_4 та їх малолітнім сином.

02 грудня 2016 року її побив обвинувачений хапав та тягав за волосся, бив у груді та обличчя, а онука розбороняла. ЇЇ обличчя було розбито до крові. Внаслідок побиття вона перебувала на стаціонарному лікуванні. Також зазначила, що вона має вік 86 років і після побиття в неї погіршилась пам`ять, тому окремих обставин не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що вона є дружиною обвинуваченого та онукою потерпілої. Напередодні 01 грудня 2016 року між нею та обвинуваченим сталася сварка, внаслідок чого він наніс їй тілесні ушкодження. Від приватного обвинувачення у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 КК України вона відмовилась під час судового розгляду.

02 грудня 2016 року між обвинуваченим та потерпілою сталася сварка, в ході якої ОСОБА_4 схопив правою рукою за волосся ОСОБА_6 , яка сиділа на дивані, та кинув на цей диван. Після цього він наніс потерпілій удар ногою в область грудної клітини, а потім в область голови. Побив за те, що бабуся заступалась за неї.

Вона в цей час перебувала в іншій кімнаті, де почувши крик бабусі побігла до кімнати, в якій знаходився обвинувачений з потерпілою. Бачила, як ОСОБА_4 наносив удари ногою по тулубу та обличчю потерпілої. Обличчя бабусі було у крові.

Після цього ОСОБА_4 почав бігати за нею і забороняв викликати поліцію. Стверджує, що обвинувачений в цей день перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки придбавав алкогольні напої і вживав іх кожного дня.

Крім того зазначила, що обвинувачений застосовує насильство до потерпілої не вперше.

Як вбачається з висновку експерта №208 від 17 грудня 2016 року, при обстеженні ОСОБА_6 виявлено наступні тілесні ушкодження:

- перша група: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, підшкірний крововилив в ділянці підборіддя, які можуть бути оцінені у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- друга група: забій передньої поверхні грудної клітки, підшкірний крововилив на шкірі грудної клітини по передній поверхні, в проекції 5-го ребра зліва по середньо-ключичній лінії, які можуть бути оцінені у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження

Виявлені тілесні ушкодження, враховуючи їх анатомічну локалізацію і морфологічні властивості, не характерні для їх утворення в результаті падіння на площині зі стоячого на ногах положення (а.п.117-118).

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 05 грудня 2016 року за участю свідка ОСОБА_7 , остання продемонструвала, як саме обвинувачений наносив потерпілій тілесні ушкодження (а.п.119-124).

Відповідно до висновку експерта №209 від 17 грудня 2016 року, виявлені під час проведення судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_6 тілесні ушкодження першої групи могли утворитись за обставин, встановлених під час слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_7 , і закріплених у протоколі слідчого експерименту та додатках до нього (а.п.125-126).

Відповідно до листа КЗ «Чорнухинська центральна районна лікарня» від 12.07.2017, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 02.12.2016 по 12.12.2016 з діагнозом: струс головного мозку, ЗЧМТ.

З 12 грудня 2016 по 29.12.2016 ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з діагнозом: церебральний атеросклероз ІІ ст., артеріальна гіпертензія, дискуляторна енцефалопатія ІІ ст., (атеросклеротична гіпертензивна і після травматична) з помірним цефалічним, помірним вестеболоатактичним, вираженим астено-невротичним синдромом.

Наслідки перенесеного забою передньої поверхні грудної клітки за стійким больовим синдромом (а.п.160).

За встановлених обставин та даючи оцінку наведеним вище доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, доведена повністю.

Досліджені під час судового розгляду докази у своїй сукупності, динаміці та взаємозв`язку є цілком логічними і послідовними, є належними, допустимими та достовірними,суперечностей не містять та можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.
Вищевказані покази обвинуваченого суд розцінює критично, як обраний ним спосіб захисту, намагання уникнути відповідальності за вчинений злочин та свідчить про намір уникнути несприятливих для себе правових наслідків.

Доводи захисника ОСОБА_5 про визнання недопустимим протоколу слідчого експерименту від 05 грудня 2016 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_7 , оскільки вказана слідча дія була проведена до повідомлення про підозру обвинуваченому, є безпідставними, з огляду на те, що отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання.

Відповідно до вимог частини першої статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить вимог про те, що слідчий експеримент має бути поведений після повідомлення про підозру, тому відсутні підстави вважати недопустимими вищевказаний доказ протокол слідчого експерименту.

Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 „Про практику призначення судами кримінального покарання", суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових зачинів як засудженим, так і іншими особами.

ОСОБА_4 вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується негативно, суспільно-кориснею працею не займається, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання відсутні.

Необхідно зазначити, що у розумінні п.1 ч.1 ст.66 КК України щире каяття має полягати у належній критичній оцінці особою свого протиправного діяння, його осуді, а також готовності понести кримінальну відповідальність згідно з законом.

Щире каяття, яке характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

Крім того, щире каяття, як самостійна обставина згідно з ст.66 КК України, що пом`якшує покарання, є безумовне визнання обвинуваченим вини по всіх пунктах обвинувачення.

В ході судового розгляду покази обвинуваченого ОСОБА_4 не були спрямовані на ініціативну допомогу у встановленні істини у даному провадженні та не мали ознак критичної оцінки ним своєї протиправної поведінки.

За таких обставин щире каяття, - враховуючи також думку прокурора щодо не врахування вказаної обставини, яка вказана в обвинувальному акті, при призначенні покарання, -суд позбавлений змоги врахувати при призначенні покарання.

Крім того, беручи до уваги те, що обставина щодо перебування в стані алкогольного сп`яніння 02.12.2016 категорично заперечувалася обвинуваченим у судовому засіданні і не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду достатніми доказами, враховуючи думку прокурора про виключення цієї обставини з обвинувачення, вона виключається судом з обвинувачення, яке є доведеним.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, обставини, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , думку потерпілої, суд приходить до висновку про призначення йому остаточного покарання у виді обмеження волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки обвинувачений раніше судимий за вчинення умисних злочинів та через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі 30.10.2014, знову вчинив умисний злочин проти здоров`я особи, яка в силу свого віку - 86 років, не здатна чинити опору, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість, підвищену суспільну небезпеку та небажання стати на шлях виправлення.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду не обирався, однак суд з огляду на призначене покарання, також враховуючи те, що обвинувачений раніше судимий та знову вчинив злочин, перебував у розшуку та з метою забезпечення виконання вироку вважає за необхідне застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Судом встановлено, що підсудний ОСОБА_4 21 грудня 2016 року визнаний винним і засуджений вироком Чорнухинського районного суду за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді арешту строком 6 місяців, яке відбуває на даний час з 19 травня 2017 року (а.п.66,141,144).

До постановлення попереднього вироку вчинив інший злочин, тому суд, згідно з ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, вважає за необхідне повністю приєднати покарання призначене за попереднім вироком, перерахувавши їх за правилами ст.72 КК України, з розрахунку одному дню арешту відповідають два дні обмеження волі, тобто 3 місяці арешту (6/2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349, 368, 370 КПК України, суд,

засудив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, повністю приєднати покарання за попереднім вироком Чорнухинського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2016 року у виді 6 (шести) місяців арешту, перерахувавши їх за правилами ст.72 КК України і остаточно призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 9 (дев`ять) місяців.

Застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання відраховувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі, зарахувавши йому в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 26 червня 2017 року, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі відповідно до ст.72 КК України, та відбуте ним покарання за попереднім вироком у виді арешту з 19 травня 2017 року по 25 червня 2017 року включно з розрахунку один день арешту за два дні обмеження волі.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області через Чорнухинський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, а обвинуваченим - в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя