Провадження по справі № 1-кс/522/5375/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року місто Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.06.2015р. задоволено клопотання слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на автотранспортні засоби:

1.автомобіль марки IVECO MT 190E, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ;

2.автомобіль марки MAGIRUS Deuts, 1993 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 ;

3.автомобіль марки IVECO 110.16, 1993 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 ;

4.автомобіль марки RENAULT 340, 1987 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_10 , державний номерний знак НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 ;

5.автомобіль марки MAN 23/343, 1994 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_13 , державний номерний знак НОМЕР_14 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_15 .

ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням в порядку ст.174 КПК України, в якому просить скасувати арешт накладений на автомобіль марки MAN 23/343, 1994 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_13 , державний номерний знак НОМЕР_14 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_15 .

В обґрунтування клопотання ОСОБА_4 посилається на той факт, що на цей час правові підстави для арешту майна відпали.
Так, на теперішній час, володільцю автомобілю марки MAN 23/343, 1994 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_13 , державний номерний знак НОМЕР_14 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_15 ОСОБА_4 вказаний автомобіль було повернуто, у зв`язку з чим, потреба в його арешті відпала.

Скаржник ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду скарги, до суду не з`явився, згідно його заяви просив розглядати скаргу у його відсутність.
Слідчий в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання ОСОБА_4 .
Заслухавши думку слідчого, заявника, дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

Відповідно до приписів ч.3 ст.170 КПК України, підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Частиною 4 ст.170 КПК України визначено, що вартість майна, яке належить арештувати, крім випадків арешту майна для забезпечення конфіскації, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана або могла бути отримана юридичною особою.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Згідно із ч.ч.6, 7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік (далі Узагальнення), правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Пунктом 6 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

В судовому засіданні з пояснень власника майна, слідчого та досліджених матеріалів встановлено, що в провадженні слідчого відділу Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0004070 відомості про яке «02» червня 2015 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до слідчого відділу Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області із заявою звернувся ОСОБА_4 , в якій він просить прийняти заходи до ОСОБА_5 , який шахрайським шляхом заволодів належними йому транспортними засобами та грошовими коштами.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.06.2015р. задоволено клопотання слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту у тому числі на автомобіль марки MAN 23/343, 1994 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_13 , державний номерний знак НОМЕР_14 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_15 .

Арешт було накладено орбгрунтовано, однак, на цей час правові підстави для арешту вказаного майна відпали, так як слідчим арештоване майно, а саме автомобіль марки MAN 23/343, 1994 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_13 , державний номерний знак НОМЕР_14 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_15 було повернуто його фактичному власнику, а саме ОСОБА_4 та слідчий не заперечує проти скасуванн арешту з вказаного майна.
Таким чином органом досудового розслідування було поновлено конституційні права потерпілого.
Керуючись ст.ст. 167-174 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 12.06.2015р. задовольнити.
Скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.06.2015р. в частині накладення арешту на автомобіль марки MAN 23/343, 1994 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_13 , державний номерний знак НОМЕР_14 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_15 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1
11.05.2017