Справа № 473/694/17
Номер провадження1-кп/473/98/2017
ВИРОК
іменем України
"15" червня 2017 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів судових засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 ,

потерпіла ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0002371 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лісове, Братського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 12.07.1999 року Вознесенським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.117, ч.2 ст.118 КК України (в редакції 1960 року) до 8-ми років позбавлення волі, 19.03.2007 року був звільнений умовно-достроково на 3 місяці 20 днів;

- 16.02.2010 року Вознесенським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185 КК України до 1-го року 6 місяців позбавлення волі та був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 24.02.2016 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі та був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

14.12.2016 року близько 16-00 години, ОСОБА_7 , перебував в с.Бузьке дачного кооперативу «Майський» на вул.Щорса, 1, Вознесенського району, Миколаївської області за місцем проживання ОСОБА_10 та умисно заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_10 , а саме, застосовуючи дерев`яну палицю, наніс декілька ударів в область голови, обличчя та тіла ОСОБА_10 , чим заподіяв останній рану в ділянці 3-го пальця правої кисті, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, перелом зовнішньої лодижки в ділянці правого гомілкового суглобу, який відноситься до тілесних ушкоджень середньої важкості, перелом кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки, ранами на волосистій частині голови, крововиливи в м`які покрови голови з внутрішньої сторони в тім`яній та скроневій ділянці зліва, крововиливи в ділянці обличчя, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_10

14.12.2016 року близько 16-00 години ОСОБА_7 прибув до АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_10 , де спричинив останній тілесні ушкодження. В цей момент до будинку зайшла ОСОБА_9 , яка почала просити ОСОБА_7 припинити наносити тілесні ушкодження ОСОБА_10 , на що ОСОБА_7 схопив обома руками за шию ОСОБА_9 та один раз вдарив рукою в область обличчя, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці нижньої губи справа на передній поверхні шиї.

Обвинувачений ОСОБА_7 на початку судового розгляду кримінального провадження винним себе визнав частково, не визнав обвинувачення за ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України. Визнав заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, які спричиняв потерпілій ОСОБА_10 , та потерпілій ОСОБА_9 . Під час судових дебатів обвинувачений ОСОБА_7 не визнав лише обвинувачення в частині кваліфікації його дій за ч.4 ст.187 КК України.

В судовому засіданні 24.05.2017 року обвинувачений ОСОБА_7 дав наступні покази, а саме, що він деякий час проживав в с.Бузьке, там працював 3 місяці, допомагав потерпілій ОСОБА_10 по господарству. Жив на дачі один. Того дня грошей у ОСОБА_10 не вимагав, просто сказав, що буде йому винна, так вийшло, що він не витримав та вдарив її чуркою два рази по голові, потім прийшла ОСОБА_9 та побачила бабусю, яка лежала, дала йому гроші - 300 доларів. Після чого він перевдягнувся вдома та пішов.

Також обвинувачений пояснив, що десь приблизно о 16 год. він прийшов до ОСОБА_10 , приніс їй каструлі, в яких вона йому давала їсти, та допомагав по господарству. Того дня він до неї приходив лише один раз, запропонував допомогти, вона сказала перенести дрова. Обвинувачений стверджував, що ОСОБА_10 не завжди давала йому гроші відразу, іноді давала лише 20-30 грн. Казала, що віддасть потім, що немає грошей. Того дня він переніс дрова, як вона просила, потім вона завела його у веранду, запропонувала поїсти він відмовився. Сказала, що гроші віддасть потім а він нагадав про борг. Потерпіла сказала, що за весь час розрахується пізніше, оскільки зараз немає грошей. Тому він розізлився та вдарив її колодою по голові.

Стверджував, що перебував у неї вдома близько години. Дрова були на вулиці, він їх переносив з вулиці у двір. Вказав, що вважає, що ОСОБА_10 йому винна була 500 грн., оскільки він на протязі 3 місяців допомагав їй, проте вони не домовлялись про таку суму, просто вона накопичилась. ОСОБА_10 зрідка давала йому гроші. Тому він їй сказав, що вона винна 500 грн. Потім взяв чурку та вдарив її по голові. Його розлютила її відмова в грошах. Письмової угоди між ними про оплату не було. Після того, як він її вдарив, вона впала, потім прийшла ОСОБА_9 і він схопив ту та почав шарпати, схопив за шию, вдарив, бо злякався того, що вчинив злочин. В будинку нічого не шукав, де знаходились гроші та цінності він не знає. Вказав, що подія відбувалась з 14 на 15 число.

Стверджував, що ОСОБА_9 палицею він не бив, на останню дрючком не замахувався. В присутності ОСОБА_9 ОСОБА_10 палицею не бив і на ОСОБА_10 не замахувався. ОСОБА_9 він пояснив, що вдарив ОСОБА_10 через гроші, які та йому винна, потім ОСОБА_9 дала сама йому гроші - 300 доларів та гривні. Гривні він їй повернув, а долари забрав. Вказав, що наслідки того, що вдарив бабусю палкою по голові - не усвідомлював. Пояснив, що спочатку поїхав до м.Вознесенська, потім в с.Манне, пішов отримати гроші за пай і його затримали. Потерпілу вдарив після того, як вона відмовилася йому дати гроші.

Обвинувачений також пояснив, що прожив с.Бузьке близько 4 місяців. Жителі села приходили до нього та просили щоб він допомагав по господарству. Доступ до домоволодіння ОСОБА_10 у нього був, до будинку він заходив з її дозволу. Пояснив, що його розлютила її відповідь, коли вона відповіла, що в неї немає грошей тому він спричинив їй ушкодження. В цей день він зайшов до будинку, ОСОБА_10 сама відчинила йому двері.

В ході перехресного допиту обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що проживав на території с.Бузьке близько 4 місяців. В той день допомагав потерпілій по господарству. Того дня лише один раз приходив до потерпілої о 16 годині та з 16 год. до 17 год. був у ОСОБА_10 .

Натомість як потерпіла ОСОБА_9 в ході перехресного допиту пояснювала, що обвинувачений проживав на території с.Бузьке близько 4 місяців та близько 1,5 місяці допомагав по господарству потерпілій ОСОБА_10 .. Потерпіла вказала, що вона прийшла до ОСОБА_10 о 14.30 год., а та вже лежала на землі вся в крові. Вказала, що бачила, як ОСОБА_7 зайшов до ОСОБА_10 близько 13.00 год. А коли вона прийшла о 14.30 все вже було зроблено. Коли заходила до ОСОБА_10 вперше ОСОБА_7 не бачила, може він був за хатою.

Потерпілий ОСОБА_11 до суду не з`явився, надав телеграму (а.к.п.33), в якій просив проводити підготовче судове засідання та судовий розгляд у його відсутності, оскільки він перебуває у м.Санкт-Петербурзі, не має коштів на приїзд до суду, при призначенні покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що проживає на дачах, поруч мешкала бабуся. Оскільки людей там живе мало, вона ходила її провідувати. Кожен день приходила, міряла тиск, давала ліки, допомагала. В той день, 14 грудня, вона у бабусі була тричі. Перший раз прийшла, коли та приїхала із лікарні і привезла рецепти на ліки. ОСОБА_12 , який приніс бабусі посуд, так як та давала йому їсти. Потерпіла вийшла і пішла. Через 20 хвилин, коли вона йшла з чоловіком, обвинуваченого вже не було, бабуся бігала по вулиці, вийшла до них поговорити, після чого вони пішли додому. Як зазначила потерпіла, від дачі ОСОБА_10 вона мешкає десь на відстані 400 метрів. Поки вони йшли з чоловіком, то подумали, що можливо бабусі слід придбати частину ліків, а коли буде пенсія, то потім купить інші ліки це їй потрібно було сказати. Вона прийшла додому, нагодувала чоловіка і пішла до ОСОБА_10 , щоб сказати їй за лікування. Прибігла, взялася за двері, двері не відчинялися, чути було якесь вовтузання за дверми. Вона почала стукати, щоб відчинили. Коли двері відчинилися - вона побачила ОСОБА_13 , бабуся лежала в жахливому стані на сходах, голова була в крові. Це сталося в сінях розміром 1,5 на 1,5 метри. Поки вона думала як їй діяти далі, ОСОБА_13 взяв її за комір і затягнув в сіни. Сказав, що їх звідти не випустить. Вона казала обвинуваченому, що так робити не можна. Але він кидався до бабусі і був невдоволений, що вона прийшла. Вона на той момент не знала, що бабуся винна йому гроші, оскільки ОСОБА_10 про це нічого їй не казала. Потерпіла пояснила, що просила, щоб не позбавляв життя. Потім вона йому запропонувала гроші, у неї вдома було 1000 грн., але він вже не погоджувався, бабуся лежала та казала: «Пішли до ОСОБА_14 і я дам тобі гроші». Вона почала бабусю підіймати, але її неможливо було підняти, вона її умила, пов`язала іншу хустку. Бачила, що ОСОБА_15 це дратувало, а вона хотіла, щоб він заспокоївся. Він трохи заспокоївся, тоді вона знову почала пропонувати гроші, він не хотів брати 1000 грн., тоді вона згадала, що були ще вдома чужі 300 доларів США. Вона сказала, що він їх зможе поміняти і у нього буде багато грошей. ОСОБА_7 не погоджувався. Вона підняла бабусю, завела до будинку, дала ліки. ОСОБА_13 почав заспокоюватися і сказав, що згоден іти з нею. Вона контролювала дорогу і думала, що хтось буде йти, але по дорозі нікого не було. Вони вийшли і пішли до неї додому, чоловік спав. Зайшли, вона витягнула гроші купюрами по 100 доларів та по 100 грн. ОСОБА_7 взяв гроші і віддав їй назад 100 доларів та 500 грн., її не відпускав. Вони пішли до дачі, де мешкав ОСОБА_13 , він одягнувся, а вона стояла і чекала. Вийшли, пройшли повз її дачу. ОСОБА_7 сказав, щоб вона йшла разом з ним. Вони вийшли до лісу. Вона сказала, щоб ОСОБА_13 йшов сам, пояснила яка дорога веде до зупинки, а яка до траси. Повернулася, пішла зачинила бабусю і побігла за чоловіком, розбудила його, вони разом прибігли до бабусі. Побачила, що у бабусі рука посиніла, вона вся трусилася, відразу викликали швидку та працівників міліції. Ввечері приїхав господар дачі і в 9 годин вечора привіз їй 200 доларів. Коли вони розійшлися із ОСОБА_7 , то ОСОБА_13 сказав, щоб вона йому віддала 100 доларів, а він їй повернув 500 грн. У неї залишилося 1000 грн., а 300 доларів він забрав. За 100 доларів він доїхав, а 200 доларів їй повернув господар дачі, де мешкав ОСОБА_13 , від якого вона почула, що бабуся винна обвинуваченому 500 грн.

На питання прокурора потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що коли вона прийшла то двері були зачинені з середини. Також потерпіла пояснила, що вона не давала обвинуваченому робити ніякі дії по відношенню до ОСОБА_10 , він вже все зробив, бабуся лежала. Він намагався, хотів, проте якщо ОСОБА_7 брав поліно, то вона у нього видирала та відкидала. В сінях, де це відбувалося, лежали поліна на купі, там же знаходилися вона, обвинувачений і бабуся. При ній він брав поліна, але вже на ОСОБА_10 не замахувався, до бабусі не підходив. При ній ОСОБА_7 вже бабусю не бив. Коли вона прийшла, то у бабусі була перев`язана голова хусткою, вона не знає чи та сама це зробила. Бабуся лежала на землі, голова лежала на сходах, це була її хустка, через перев`язку проступала кров. ОСОБА_7 був біля неї поряд. Вона не питала, що той робить. Побачила, що все вже зроблено, він сказав, що її приб`є. Вона подумала, що це грабіж. Потерпіла не знала, як вони розраховуються, бачила, що він носив каструльки. Від ОСОБА_10 не чула, що та винна йому гроші. Ця подія була більше голини, 1,5 години. Вона старалася його умовити, щоб він випустив її і не чіпав бабусю, проте обвинувачений сказав, що вона свідок і він її не випустить. Потерпіла просила, щоб він її не вбивав, що вона йому дасть гроші. Казала, щоб не підходив до бабусі і не бив її, він сердився, кидався, штовхав її об стінку, об двері, наніс легкі тілесні ушкодження, вона не могла дихнути, боліли ребра. Проходила освідування у експерта, був синець, крововилив на губі, шиї.

Сама запропонувала обвинуваченому гроші, подумала, що він зайшов пограбувати, пропонувала машину, він сказав, що не їздить. Спитала у ОСОБА_10 : «Що він хотів від вас?». Та сказала, що гроші і що 7 разів ударив її по голові дрючком. Грошей не було, оскільки ОСОБА_10 всі гроші витратила на лікування. Потерпіла викликала швидку. Почула про борг від господаря дачі, де мешкав ОСОБА_13 , якому той, напевно, це сказав. Коли він господар дачі приніс їй гроші, то сказав, що ОСОБА_10 сама винувата, що вона винна була ОСОБА_7 гроші і не віддавала. Потерпіла підтвердила, що ОСОБА_7 дійсно у бабусі працював, рубав дрова, копав город. Потерпіла не знає, як часто він приходив до ОСОБА_10 , ходив повз її дачу. ОСОБА_10 йому довіряла. Він у неї в будинку їв, вони розмовляли. Були випадки, що ОСОБА_10 казала, щоб гукнула ОСОБА_13 , так як є робота. Потерпіла зазначила, що в лікарні, після того, що сталося, не лікувалася.

На питання захисника ОСОБА_8 потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що бачила, що перед цим всім ОСОБА_7 приходив, приносив посуд і через 40 хвилин вона його вже застала. Не знає чи бабуся сама відчинила йому двері. Він близько місяця допомагав бабусі по господарству, заготовляв дрова, які розрахунки між ними були вона не знає. Коли вона одного разу прийшла, то він копав город і бабуся сказала, що дасть йому 100 грн. Потерпіла не помічала агресивну поведінку у обвинуваченого, він зробив порядок на дачі, де жив, заготовляв дрова. Не бачила, щоб він зловживав спиртними напоями, у нього постійно грала музика, а він працював на дачі.

Також потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що коли вона прийшла до бабусі, то у тої була синя рука. Коли вона її вмила та вдягла їй чисту хустку, то спереду сильних ран не було, всі рани були ззаду. Ран у ОСОБА_10 не бачила, так як у неї коси, вона казала, що болить голова, казала, що ОСОБА_7 бив її 7 раз палицею по голові, просила пігулки, які вона їй дала. Бабусю відразу забрали в лікарню, вона була добу в лікарні, а потім забрали в м.Миколаїв, де та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причини смерті - потерпілій не відомі.

В судовому засіданні 24.05.2017 року потерпіла ОСОБА_9 на запитання прокурора пояснила, що спілкувалась з потерпілою після того, як вона отримала тілесні ушкодження та перебувала у лікарні на наступний ранок. ОСОБА_10 відповідала на запитання та пояснила, що вона ОСОБА_7 наче всі гроші віддала, чому він вирішив, що вона повинна йому дати 500 грн. вона не знала. Потерпіла ОСОБА_9 вказала, що виконуючи такі роботи, як зробив ОСОБА_16 , можна заробити 50 грн. Коли вона бачила ОСОБА_10 в лікарні, та почувала себе добре, потім різко стало гірше.

Потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що гроші ОСОБА_7 ні у неї, ні у ОСОБА_10 не вимагав. Вона питала у ОСОБА_10 потім, що хотів ОСОБА_7 , - та сказала, що грошей, проте у неї грошей не було. Вважає, що ОСОБА_10 не могла заборгувати ОСОБА_16 грошей більше, ніж 50 гривень. Проте у лікарні, після того, що сталося, ОСОБА_10 їй казала, що вона нічого не винна обвинуваченому.

Також потерпіла ОСОБА_9 вказала, що коли вона прийшла додому до бабусі, обвинувачений перебував там, він схопив її обома руками за шию та душив і вдарив в обличчя. Коли він її почав бити, вона запропонувала йому гроші, щоб він її відпустив. Потерпіла пояснила, що не чула, щоб він вимагав у бабусі гроші, і в неї також не вимагав, вона сама запропонувала гроші. Коли вона прийшла до ОСОБА_10 , то та вже лежала вся в крові. Вона запитала що він хотів, ОСОБА_10 відповіла що грошей, сказала що він вдарив її палкою сім разів. Бабуся казала йому, що в неї немає грошей, бо всі витратила, пообіцяла йому віддати пізніше, не виключає, що вона можливо 50 грн. була йому винна. Проте в лікарні ОСОБА_10 пояснила, що вона йому грошей не винна.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що коли він їхав із м.Одеси йому зателефонували і повідомили, що ОСОБА_18 посварився із бабусею. Коля це обвинувачений і він на той момент проживав у дачному будинку свідка. Він прийшов, знайшов ОСОБА_7 , забрав у того гроші і віддав потерпілій, яка присутня у залі судових засідань. Також свідок зазначив, що ОСОБА_7 охороняв його дачний будинок. Прийшовши, свідок побачив, що ОСОБА_7 був вдома, був тверезий, його трусило, проте запаху спиртного не було. Він запитав: « ОСОБА_18 , що трапилося?», той відповів, що йому винні гроші, сказав, що щось вийшло і все (що саме там вийшло ОСОБА_7 не розповідав). Казав, що пішов забирати борг, а бабушка не віддавала. Тоді він забрав у ОСОБА_7 гроші (200 доларів) і віддав ОСОБА_9 . Агресії у Стрілки він не помічав. Про його відносини із потерпілою ОСОБА_10 до події, що сталася, йому нічого не відомо, він навіть не знав її прізвища. Йому зателефонував ОСОБА_19 , якого просила про те потерпіла ОСОБА_9 .

На підставі досліджених письмових доказів та висновків експертиз судом було встановлено наступне.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 16.12.2016 року (а.к.п.60) було оглянуто територію домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 . Вхід до будинку здійснюється через одностворчаті дерев`яні двері, які на момент огляду відчинені з правого боку розміщено дерев`яні колоди. Під час огляду виявлено сліди буро-червоного кольору. На підлозі виявлено плями буро-червоного кольору. Під час огляду підлоги виявлено уламки скла з пляшки зі слідами малиново-червоного кольору. З лівого боку вхід веде до кімнати-вітальні, під час огляду приміщення речі знаходяться в хаотичному стані. Під час огляду проводилася фотозйомка. Вилучено дерев`яні колоди з нашаруванням бурого кольору.

Згідно із рапортом слідчого Вознесенського ВП ГУНП (а.к.п.61) - під час проведення огляду місця події 16.12.2016 року проводилася фотозйомка, але у зв`язку з несправністю фотокамери долучити знімки не можливо.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.12.2016 року (а.к.п.62-63) - ОСОБА_9 заявила, що впізнає особу на фотознімку №3, а саме яка 14.12.2016 року в АДРЕСА_2 спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

На підставі постанови про призначення експертизи від 16.12.2016 року (а.к.п.53) було проведено судово-медичну експертизу, відповідно до висновку якої №649 від 16.12.2016 року (а.к.п.54-55) на основі даних судово-медичного огляду ОСОБА_9 та приймаючи до уваги відомі обставини справи, експерт прийшов до наступних висновків:

1. виявлено: садно в ділянці нижньої губи справа та крововилив на передній поверхні шиї. Тілесні ушкодження виникли від дії тупого, тупих предмета, предметів з обмеженою контактуючою поверхнею за 1-3 доби до судово-медичного огляду. Згідно наказу МОЗ України від 17.01.1995 року пункт 2.3.5 тілесні ушкодження відносяться до легких.

2. виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень при падінні з положення стоячи об тверду чи м`яку поверхню з прискоренням або без такого.

Згідно із протоколом огляду трупа від 14.01.2017 року (а.к.п.64) з фототаблицею до нього (а.к.п.65-66) було оглянуто труп жінки ОСОБА_20 (1941 р.н.) в приміщенні моргу БСМП в м.Миколаєві. Труп направлено на СМЕ.

Відповідно до виписки з книги обліку та видачі трупів НОБ СМЕ Морг від 14.01. (а.к.п.92), вказана причина смерті ОСОБА_21 - закрита черепно-мозкова травма.

Згідно із лікарським свідоцтвом про смерть №2112 від 16.01.2017 року (а.к.п.67-68) дата смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; причина смерті «вогнищева травма головного мозку, закрита черепно-мозкова травма».

Згідно відповіді Миколаївського обласного Бюро СМЕ №127 від 23.01.2017 року (а.к.п.69) - смерть ОСОБА_10 , 1941 р.н., настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми у вигляді вогнищевої травми головного мозку (акт СМЕ №242 від 16.01.2017 року). Остаточно причину смерті буде встановлено після отримання судово-медичним експертом результатів лабораторних досліджень.

На підставі постанови про призначення експертизи від 16.12.2016 року (а.к.п.56) було проведено судово-медичну експертизу, відповідно до висновку якої №654 від 22.12.2016 року (а.к.п.57-59) - на підставі даних судово-медичного дослідження медичної карти стаціонарного хворого Вознесенської ЦРЛ на ім`я ОСОБА_10 і приймаючи до уваги відомі обставини справи, експерт прийшов до наступних висновків: виявлено перелом кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки, ранами на волосисті частині голови, крововиливом в м`які покрови голови з внутрішньої сторони в тім`яні та скроневі ділянці зліва, крововиливи в ділянці обличчя. Перелом зовнішньої лодижки в ділянці правого гомілково-стопового суглобу. Рана в ділянці 3-го пальця правої кисті. Тілесні ушкодження виникли від дії тупого, тупих предмета, предметів з обмеженою контактуючою поверхнею до госпіталізації в Вознесенську ЦРЛ куди поступила 14.12.2016 року о 18 годині. Згідно наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, пункт 2.1.З.Б.В. перелом кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки, ранами на волосисті частині голови, крововиливом в м`які покрови голови з внутрішньої сторони в тім`яні та скроневі ділянці зліва, крововиливи в ділянці обличчя відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя. Згідно пункту 2.2.1.А.В. перелом зовнішньої лодижки в ділянці правого гомілково-стопового суглобу відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ важкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя. Згідно пункту 2.3.3. рана в ділянці 3-го пальця правої кисті відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень при падінні з положення стоячи на тверду чи м`яку поверхню з прискоренням або без такого та ударі, ударах об тверду поверхню.

На підставі постанови про призначення судово-медичної експертизи від 14.01.2017 року (а.к.п.88) було проведено судово-медичну експертизу, відповідно до висновку якої №242 від 30.03.2017 року (а.к.п.89- 91):

1.Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок тяжкої черепно-мозкової травми у вигляді перелому склепіння та основи черепа, обширної субдуральної гематоми, забою речовини головного мозку в правій та лівій лобній долі, що підтверджується даними судово-гістологічного дослідження.

2. При судово-медичному дослідженні трупа виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому склепіння та основи черепа, субдуральної гематоми, забоїв речовини головного мозку. Клінічно: пошкодження у вигляді рани на волосистій частини голови, крововиливи в ділянці обличчя, перелому зовнішньої лодижки в ділянці правого гомілково-стопового суглобу, рани в ділянці 3-го пальця правої кисті. Всі вище вказані тілесні ушкодження є прижиттєвими, та утворилися від дії тупих, твердих предметів, з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключено, що в строк, що вказаний в даній постанові. За ступенем тяжкості вищезазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних і перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

3. Дата та час смерті, 14.01.2017 року о 07 год. 30 хв., що вказані в історії хвороби не суперечать судово-медичним даним.

4. При судово-імунологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_10 виявлений антиген А ізосерологічної системи АВО.

Постановою про визнання та прилучення до кримінального провадження речових доказів від 17.01.2017 року (а.к.п.70) слідчий СВ Вознесенського ВП ГУНП ОСОБА_22 постановила визнати та приєднати до кримінального провадження №0002371 в якості речових доказів дві дерев`яні колоди та передати потерпілому під зберігальну розписку.

В матеріалах провадження наявна розписка ОСОБА_11 від 17.01.2017 року (а.к.п.71) про те, що він отримав від працівників поліції дві дерев`яні колоди та зобов`язується їх зберігати до вирішення питання по суті.

За клопотанням сторони захисту на підставі положень ст.357 КПК України в судовому засіданні 13.05.2017 року було оглянуто речові докази. При відкритті пакету №1613999, який був опечатаний та засвідчений підписами понятих ОСОБА_23 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 та ОСОБА_24 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , слідчого ОСОБА_22 , було встановлено, що в пакеті знаходяться три дерев`яні колоди, дві з яких із слідами невідомої речовини.

Натомість як постановою слідчого від 17.01.2017 року (а.к.п.70) визнано та приєднано до кримінального провадження №0002371 в якості речових доказів дві дерев`яні колоди та передано потерпілому під зберігальну розписку також дві колоди.

В протоколі огляду місця події від 16.12.2016 року (а.к.п.60) зазначено, що вилучено дерев`яні колоди з нашаруванням бурого кольору (не вказано в протоколі скільки ж саме колод вилучалося).

Натомість як згідно постанови про визнання та прилучення до кримінального провадження речових доказів від 17.01.2017 року (а.к.п.100), слідча СВ Вознесенського ВП ГУНП ОСОБА_22 визнано в якості речових доказів дві дерев`яні колоди.

Присутня в судовому засіданні 13.05.2017 року слідча ОСОБА_22 пояснила це помилкою. Захисник вказав, що він, будучи присутнім під час огляду місця події, не бачив скільки саме колод було покладено до пакету із речовими доказами.

Натомість як прокурор звернула увагу, що на двох колодах є сліди речовини бурого кольору.

За клопотанням сторони захисту було викликано в судове засідання понятих, які були присутні при вилучені речових доказів, проте вони судові виклики не отримали. Так, поняті ОСОБА_23 та ОСОБА_24 (згідно відміток на конвертах листоноші - за вказаними адресами не проживають (а.к.п.129, а.к.п.142).

В судовому засіданні 24.05.2017 року захистом було знято клопотання про допит понятих.

Судових експертиз для встановлення належності слідів речовин потерпілій ОСОБА_10 чи обвинуваченому ОСОБА_7 на колодах, що визнано речовими доказами, - проведено не було.

Частина 1 ст.98 КПК України передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч.2 ст.100 КПК України речовий доказ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду.

Відповідно до ч.1 «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду» затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, МВС України, Державної податкової служби України, СБУ, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України №51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 р. (далі - Інструкція) встановлюються єдині правила вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів, цінностей та іншого майна на стадії досудового слідства і судового розгляду, а також порядок виконання рішень органів досудового слідства і суду щодо речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна.

У відповідності до п.5 Інструкції факт вилучення речових доказів відображається у протоколі слідчої дії.

Згідно п.7 Інструкції у протоколі перераховуються всі предмети, які вилучаються, та щодо кожного такого предмета повинні бути вказані точне найменування, кількість, міра, вага, серія і номер, інші відмінні індивідуалізуючи ознаки, а також місце, де відповідний об`єкт був виявлений.

Відповідно до п.9 Інструкції усі вилучені предмети пред`являються понятим та іншим учасникам слідчої дії. У необхідних випадках зазначені об`єкти упаковуються для уникнення їх пошкодження, неконтрольованого доступу до них та забезпечення зберігання слідів (мікрослідів), які є на них, з доданням бірок, посвідчених відповідними написами і підписами особи, у якої вилучено речі, понятих, слідчого, прокурора, які скріплюються печаткою відповідного органу, про що зазначається в протоколі.

Порушення процедури при вилученні, обліку та зберіганні речових доказів за даним кримінальним провадженням позбавляє суд можливості посилатися на ці речові докази, оскільки відповідно до вимог ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Тому вказані речові докази слід визнати недопустимими.

Також ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення в тому, що 14.12.2016 року близько 16-00 години, ОСОБА_7 прибув до АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_10 . Скориставшись тим, що ОСОБА_10 знаходиться на території домоволодіння, а вхід на територію вільний, ОСОБА_7 , маючи на меті умисел, спрямований на заволодіння майном потерпілої, проник до приміщення будинку через незачинені вхідні двері. Реалізуючи свій злочинний намір, почав шукати гроші та цінності. В цей момент до будинку зайшла ОСОБА_10 та побачила ОСОБА_7 , який почав погрожувати фізичним насиллям, вимагаючи віддати йому грошові кошти та цінні речі, які знаходяться у володінні ОСОБА_10 . Не отримавши бажаного результату, ОСОБА_7 наніс декілька ударів дерев`яною палицею в область голови, обличчя та тіла ОСОБА_10 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, перелом зводу черепу і основи черепа, субарахноідальний крововилив, гематома правої виличної долі та закритий перелом щиколотки правої гомілки.

Стороною обвинувачення ці дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч.4 ст.187 КК України як розбій, поєднаний з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном та поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Вирішуючи питання в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за цим епізодом, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

Згідно ч.3 ст.370 КПК України суд ухвалює рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу

Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2012 року у справі №5-15кс12 - правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає в точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченими кримінально-правовою нормою.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частина 1 ст.337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Зокрема, ч.3 ст.337 КПК України передбачає, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, кваліфікованого стороною обвинувачення за ч.4 ст.187 КК України, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який згідно із п.65 рішення Європейського суду з прав людини від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» означає, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», про те, що така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту. Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ у справі «Веренцов проти України» - п.86 (Заява № 20372/11) від 11 квітня 2013 року).

Так, показання потерпілої ОСОБА_9 не підтвердили того, що ОСОБА_7 незаконно проник до житла потерпілої ОСОБА_10 . Зокрема, потерпіла ОСОБА_9 зазначила, що ОСОБА_10 довіряла обвинуваченому, той допомагав їй по господарству. Потерпіла пояснила, що не чула, щоб він вимагав у бабусі гроші, і в неї також не вимагав, вона сама запропонувала гроші. Їй лише ОСОБА_10 повідомила на її питання, що ОСОБА_7 хотів грошей, які вона йому нібито заборгувала, але в неї не було.

Обвинувачений ОСОБА_7 також пояснив, що причиною його дій, а саме нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , стало те, що його ролютила відмова останньої на його прохання віддати йому борг, який, на його думку, існував у ОСОБА_10 з огляду на виконані ним на її користь роботи по господарству.

Натомість як саме кваліфікацію за цим епізодом обвинувачений ОСОБА_7 не визнав, а тому всі сумніви, виходячи із принципу презумпції невинуватості, мають тлумачитися на його користь.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що із врахуванням ч.3 ст.337 КПК України, дії обвинуваченого ОСОБА_7 за цим епізодом необхідно перекваліфікувати з ч.4 ст.187 КК України на ч.3 ст.355 КК України та кваліфікувати їх як примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, з огляду на наступне.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року №10 передбачено, що розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Відповідно до Постанови ВСУ №5-35кс13 від 14.11.2013 року п.1 визначено, що розбій є окремим спеціальним різновидом суспільно небезпечного діяння проти власності, яке складається з двох нерозривних, взаємозалежних дій: нападу і насильства. Властивістю нападу є включення в нього насильства - дії, що робить заволодіння майном нападом. Зусилля нападника спрямовані насамперед проти особи (потерпілого, власника майна); застосовуються проти її волі та/або поза її волею. Метою такого насильства є намір відразу подавити опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Нападник покладається й обирає форми (способи) насильства, які самі по собі становлять реальну небезпеку для життя і здоров`я потерпілого у разі їх негайного застосування чи впродовж тривання нападу. В уяві нападника таке насильство забезпечує безперешкодний перехід чужого майна на його користь або уможливити його утримання, якщо воно вже у нього перебувало.

Згідно із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року №10 небезпечне для життя чи здоров`я насильство - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.

Пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року №10 передбачає, що при розмежуванні вимагання чи злочину, передбаченого статтею 355 КК (примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань), треба виходити з того, що при вимаганні винна особа керується корисливим умислом на заволодіння не належним їй майном чи правом на таке майно або бажає вчинення на її користь дій майнового характеру. Застосування погроз чи насильства без такого умислу з метою примусити потерпілого до виконання чи невиконання цивільно-правового зобов`язання належить кваліфікувати за відповідною частиною статті 355 КК. При цьому слід мати на увазі, що відповідальність за цією статтею може наставати лише тоді, коли особу примушують до виконання (невиконання) існуючого зобов`язання, що виникло на підставах, передбачених чинним законодавством. Предметом такого зобов`язання можуть бути гроші, майно, послуги, результати творчості тощо. Не є вимаганням (стаття 189 КК) примушування особи до оплати (вимоги оплати) наданих їй за угодою чи домовленістю послуг, наприклад: виконаних на її користь робіт. Такі дії за наявності для того підстав мають кваліфікуватись як примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання.

Згідно ст.11 ЦК України та ст.355 КК України вбачається, що цивільно-правоі зобовяання можуть виникати, зокрема із угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

При вчиненні злочину, передбаченого ст.355 КК України, потерпіла особа може примушуватись до виконання цивільно-правових зобов`язань не лише за дійсними, але й за недійсними чи відносно дійсними угодами. До недійсних угод закон відносить,зокрема, уявні, удавані угоди.

Недійсність цивільно-правової угоди не є перешкодою для кваліфікації діяння за ст.355 КК України, оскільки так само як дійсна - недійсна угода створює певні цивільно-правові зобов`язання для сторін. Вимога виконати певні цивільно-правові зобов`язання означає викладену в рішучій (категоричній) формі пропозицію винного до потерпілого негайно, або у визначений час вчинити певні дії, які становлять предмет зазначеного зобов`язання. Така вимога може висловлюватись у будь-якій формі (усно, письмово). Вона має бути конкретною, зрозумілою для потерпілого. У складі цього злочину вимога може бути як правомірною, так і не правомірною.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження в поєднанні із вимогою повернути існуючий, на його думку, борг. Потерпіла ОСОБА_9 не змогла підтвердити був такий борг чи не був, проте вона не виключила, що якусь незначну суму грошей (може 50 грн.) ОСОБА_10 могла заборгувати обвинуваченому за виконані по господарству роботи. Також ОСОБА_9 підтвердила, що ОСОБА_7 допомогам по господарству ОСОБА_10 , але як вони розраховувалися вона не знає.

Обвинувачений ОСОБА_7 пояснював, що причиною його дій по відношенню до ОСОБА_10 стало те, що остання відмовилася повернути йому борг, пояснивши це відсутністю коштів.

Покази обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 свідчать про те, що обвинувачений дійсно вимагав від ОСОБА_10 повернути борг, про що остання повідомила ОСОБА_9 , проте оспорювала існування боргу в розмові із ОСОБА_9 .

Стороною обвинувачення не надано суду переконливих доказів того, що описані вище дії, ОСОБА_7 вчинив під час розбійного нападу із проникненням в житло саме з корисним мотивом та з метою заволодіти чужим майном.

Разом із тим, характер насильства, застосованого ОСОБА_7 відносно потерпілої ОСОБА_10 , з огляду на положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року №10 дозволяє кваліфікувати його дії за ч.3 ст.355 КК України.

Суд, дослідивши всі зібрані та надані докази та оцінивши їх в сукупності із врахуванням вимог ч.1 ст.89 та ст.94 КПК України, вважає, що у судовому засіданні наданими стороною обвинувачення доказами з точки зору їх достатності та взаємозв`язку доведена вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 :

за ч.2 ст.121 КК України як вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого;

за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження;

ч.3 ст.355 КК України як примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я.

Висновок судово-психіатричного експерта №29 від 27.01.2017 року (а.к.п.74-78) виключає можливість вчинення злочину ОСОБА_7 в стані неосудності чи в стані афекту, оскільки згідно із вказаним висновком ОСОБА_7 страждає психічним розладом легкою розумовою відсталістю з емоційно-волевою нестійкістю, ускладненою залежністю від психоактивних речовин (алкоголь, канабіноіди). В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння він міг віддавати собі звіт в своїх діях та керувати ними. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

Згідно із ст.65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, є рецидив злочину.

Беручи до уваги обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який за місцем проживання характеризується посередньо (а.к.п.83); не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, проте перебував на обліку до 15.01.2009 року (а.к.п.80); перебуває на обліку лікаря-психіатра з діагнозом «легка розумова відсталість» (а.к.п.81), має родину (а.к.п.82), раніше судимий (а.к.п.84-85), згідно вимоги про судимість та останнього вироку суду відносно ОСОБА_7 від 24.02.2016 року Веселинівського районного суду Миколаївської області із врахуванням положень ст.55 КК України 1960 року та ст.49 КК України 2001 року вбачається, що обвинувачений має 3 непогашені судимості, в тому числі одну за вчинення особливо тяжкого злочину, вчинив нові злочини під час іспитового строку за попереднім вироком суду, а також те, що злочини, які вчинив ОСОБА_7 відповідно до ст.12 КК України належить до злочинів невеликої тяжкості та тяжких злочинів, наявність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілих, їх позиції при обранні покарання на розсуд суду, - суд вважає, що його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе у разі призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 був засуджений вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24.02.2016 року за ч.3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі та його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, нові злочини вчинив в період іспитового строку, тому при призначенні останньому покарання суд враховує вимоги ч.3 ст.78 КК України згідно із якою у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Судові витрати відсутні.

Цивільні позови потерпілими до обвинуваченого пред`явлено не було.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.125, ч.3 ст.355 КК України, та призначити йому покарання:

за ч.1 ст.121 КК України - у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі,

за ч.1 ст.125 КК України - у вигляді 200 (двохсот) годин громадських робіт,

за ч.3 ст.355 КК України - у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі

На підставі ст.71, ч.3 ст.78 КК України остаточно призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24.02.2016 року, яким його було засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і призначити йому остаточно покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу залишити обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обчислювати починаючи з 15.12.2016 року за винятком періоду із 11.05.2017 року та з 13.05.2017 року.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 попереднє ув`язнення у строк покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного йому за цим вироком суду, - за правилами, визначеними ч.5 ст.72 КК України, а саме з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 15.12.2016 року по 11.05.2017 року та з 13.05.2017 року до дня набрання вироком законної сили.

Речові докази по справі, а саме: три дерев`яні колоди, які зберігалися у потерпілого ОСОБА_11 згідно із його розпискою, та були досліджені у судовому засіданні за клопотанням сторони захисту, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду учасниками процесу можуть бути подані апеляції до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарження вироку, якщо його не скасовано, - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_3

підпис ОСОБА_2

Згідно оригіналу

Суддя: