АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/645/17 Справа № 711/4823/17 Категорія: ст. 81 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

представника Черкаської ВК (№ 62) ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2017 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Пішки Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, українцю, громадянину України, освіта неповна середня, не одружений, інвалід III групи, засудженому 20.04.2011 р. вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 09 років 06 місяців позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

в с т а н о в и л а :
Засуджений ОСОБА_7 15.06.2017 р. звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування ст. 81 КК України.

В ухвалі суд указав, що поведінка ОСОБА_7 під час відбування покарання у виправних установах завжди характеризується посередньо, про що свідчать його характеристики від 23.05.2011 р. (характеристика СІЗО), 01.07.2012 р. (атестаційний лист ЧВК № 62), 30.07.2015 р., 28.08.2015 р., 09.02.2017 р., 12.04.2017 р., 25.05.2017 р.. Жодна з зазначених характеристик не свідчить про те, що поведінка засудженого під час відбування покарання була сумлінною. За весь період відбування покарання засуджений отримав 2 дисциплінарні стягнення. Протягом останніх двох років засуджений не мав стягнень та заохочень за сумлінну поведінку, що свідчить про відсутність позитивних змін в його особистості. Наявність інвалідності не свідчить про повну втрату засудженим працездатності, але за час відбування покарання засуджений не приймав участі навіть у неважких роботах з благоустрою приміщень відділення установи відбування покарання.

Не погодившись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2017 року та постановити нову, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або звільнити його від покарання за хворобою. Також просить витребувати його особову справу та медичну картку з установи виконання покарань.

Свої вимоги засуджений мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та невмотивованою. Вказує, що він є інвалідом ІІІ групи, хворіє на тяжку хворобу, а також у нього відсутня ліва стопа, у зв`язку з чим йому досить важко працювати та довго знаходитись в положенні, стоячи на ногах.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, які в ній наведені.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вбачаючи її законною та обґрунтованою.

Представник ВК-62 також заперечив, вказавши, що, на думку адміністрації колонії, засуджений не довів на даний час своє виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за таких умов: 1) особа відбуває основне покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі; 2) засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; 3) він фактично відбув встановлену ч. 3 ст. 81 частину призначеного судом покарання.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20.04.2011 р. ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і йому призначене покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислюється з 21.10.2010 р.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.02.2016 р. до строку відбування покарання зарахований період попереднього ув`язнення з 21.10.2010 р. по 06.05.2011 р. за принципом, щ одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання - 21.10.2010 р., кінець строку - 06.10.2019 р. Тому на момент розгляду клопотання засуджений фактично відбув понад три чверті строку покарання, призначено йому судом, що дає формальні підстави для застосування положень ст. 81 КК України.

Згідно з матеріалами особової справи засуджений з 27.05.2011 р. і по теперішній час відбуває покарання в Черкаській виправній колонії № 62. За цей період перебування в установі характеризується посередньо. Встановлених правил поведінки та розкладу дня установи дотримується лише під контролем адміністрації. Порушень вимог режиму відбування покарання не допускає, стягнень не має. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує задовільно, але належні висновки робить для себе не завжди. Не працевлаштований через відсутність бажання працювати. Від робіт з благоустрою приміщень відділення ухиляється, веде пристосовницькій спосіб життя. Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу за напрямком «Духовне відродження». За вироком суду має виконавчий лист на загальну суму 799,24 грн., який не відшкодовує.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю висновку суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 не можна вважати таким, який сумлінною поведінкою довів своє виправлення. Обґрунтованість цього підтверджується відповідним змістом, зокрема, останньої за часом характеристики засудженого ОСОБА_7 від 23.06.2017 р., затвердженої начальником державної установи «Черкаська виправна колонія (№ 62)» ОСОБА_9 , згідно з якою засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання (а. с. 7-8).

Тому твердження апелянта щодо досягнення мети покарання колегія суддів вбачає необґрунтованим, оскільки не досягнуто виправного та превентивного впливу на засудженого, що є основними цілями застосування до особи покарання, та змін його особи, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття.

Колегія суддів враховує, що поведінка засудженого, яка вказує на його виправлення, має бути стабільною в ході всього строку відбування покарання, а не лише перед моментом виникнення права на певну пільгу.

Посилання засудженого на стан здоров`я, про що він зазначає в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає таким, яке може істотно вплинути на рішення щодо умовно-дострокового звільнення.

Таким чином, незважаючи на наявність формальної підстави для умовно-дострокового звільнення, зокрема факту відбуття певної мінімальної частини призначеного судом строку покарання, відсутньою є фактична підстава, а саме стала тенденція засудженого до виправлення.

Твердження засудженого про можливість його звільнення від покарання, у зв`язку з поганим станом здоров`я, колегія суддів відхиляє, оскільки звільнення від покарання за хворобою, передбачене ст. 84 КК України, є одним із видів звільнення від покарання, передбачених відповідними статтями Кримінального кодексу України, та можливе лише в тих випадках, коли його мета може бути досягнута без реального відбування покарання (в цілому чи його частини) або коли її досягнення надалі стає неможливим і безцільним, зокрема важка хвороба засудженого. Однак, засуджений звернувся до місцевого суду на підставі ст. 81 КК України саме з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Тому апеляційний суд не вправі виходити за межі клопотання засудженого, оскільки суд першої інстанції, на судове рішення якого засуджений подав апеляційну скаргу, розглядав клопотання ОСОБА_7 саме про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а не про звільнення засудженого за хворобою.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду та не вбачає істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2017 року, якою ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :