Провадження № 1-кс/761/1509/2017
У Х В А Л А
Іменем України
20 січня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши скаргу в порядку ч. 5 ст. 29 Конституції України засудженого ОСОБА_2 на незаконність затримання слідчим,
в с т а н о в и в :
19 січня 2017 року згідно з протоколом автоматичного визначення слідчого судді в провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла скарга в порядку ч. 5 ст. 29 Конституції України засудженого ОСОБА_2 на незаконність затримання слідчим.

У скарзі порушено питання про визнання затримання ОСОБА_2 старшим слідчим прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_3 21 травня 2002 року за підозрою у вчиненні ним не злочинних дій незаконним.

Скаргу мотивовано тим, що 21 травня 2002 року ОСОБА_2 був затриманий згаданою посадовою особою за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України. При цьому, в протоколі затримання як підозрюваного, в якості підстави затримання вказано, що ОСОБА_2 протягом серпня вересня 2000 року скоїв тяжкий злочин (незаконне викрадення людини з корисливих мотивів, вчинене організованою групою) і ці дії було кваліфіковано за ч. 3 ст. 146 КК України. Разом з тим, викрадення людини у серпні вересні 2000 року, за підозрою в якому був затриманий ОСОБА_2 , а 31 травня 2002 року йому пред`явлено обвинувачення, за часом відноситься до дії в Україні Кримінального кодексу 1960 року, який не передбачав такого виду злочину. Викрадення людини, як вид злочину, введено в Кримінальний кодекс України з 01 вересня 2001 року. Зазначив, що на незаконність затримання ним зверталась увага під час проведення досудового та судового слідства у справі, розгляду справи касаційним судом, але дане питання не було вирішено по суті.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали скарги засудженого ОСОБА_2 , прийшов до висновку про необхідність залишення даної скарги без розгляду, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

За вимогами ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься диспозитивність.

Відповідно до правил ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 206 КПК України визначено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Таким чином, за змістом даної норми закону, кожному підданому арешту чи триманню під вартою забезпечено право на правовий захист компетентною судовою владою слідчим суддею суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться така особа.

Як убачається з наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів скарги, засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у Вінницькій установі виконання покарань № 1.

Тобто, засуджений ОСОБА_4 не утримується під вартою в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва, а тому слідчий суддя даного суду позбавлений повноважень на розгляд по суті порушеного у скарзі ОСОБА_2 питання щодо незаконності затримання.

Та обставина, що 21 травня 2002 року ОСОБА_2 був затриманий старшим слідчим прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_3 в порядку ст. ст. 106, 1061, 107, 115 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року на території Шевченківського району м. Києва, не дає правових підстав слідчому судді Шевченківського районного суду м. Києва вирішувати питання, пов`язані із з`ясуванням підстав позбавлення свободи, а так само прийняття рішення про звільнення позбавленої свободи особи.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 7, 26, 206 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:
Скаргу в порядку ч. 5 ст. 29 Конституції України засудженого ОСОБА_2 на незаконність затримання залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя