справа № 208/6274/14
№ провадження 1-кп/208/112/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2017 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

Захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000276 від 25 квітня 2014 року відносно ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козодуб Криничанського району Дніпропетровській області, громадянина України, українця, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючому, не судимому, проживаючому АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25 квітня 2014 року приблизно о 12 годині спільно з дружиною ОСОБА_9 , донькою ОСОБА_10 та співмешканкою доньки ОСОБА_11 в приміщенні літньої кухні за місцем мешкання в АДРЕСА_1 розпивав спиртні напої.

В цей же день близько 13 годині в приміщенні вказаного будинку між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ґрунті розподілу коштів за спільно продану домашню худобу виник конфлікт, в результаті чого ОСОБА_8 схопив зі столу кухонний ніж, та став погрожувати ОСОБА_9 .

З метою припинення протиправних дій з боку ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , обняв ОСОБА_8 та внутрішньої частиною ліктьового суглобу, зжав йому шию, змусивши ОСОБА_8 повісити на вішалку ніж.

Далі, з метою уникнути конфліктної ситуації ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 вийшли з приміщення та пішли в бік дому ОСОБА_13 , який розташований по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_8 з метою продовження конфлікту, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, будучи згідно висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №118 від 05 червня 2014 року, хворим який виявляє психічне захворювання у формі розладу особистості та поведінки внаслідок органічного захворювання головного мозку, та не будучи здатний повною мірою віддавати собі звіт у своїх діях і керувати ними, взявши з приміщення літньої кухні за місцем мешкання два кухонних ножі, та утримуючи їх в обох руках, вибіг на вул. Нова, с Чернече Криничанського району Дніпропетровської області, швидким кроком та погнався за ОСОБА_9 , вимагаючи від неї повернення грошей, погрожуючи їй фізичною розправою.

ОСОБА_12 , знаючи психічний стан ОСОБА_8 , та можливість з боку останнього спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_9 , з метою припинення неправомірних дій останнього, пішов на зустріч ОСОБА_8

25 квітня 2014 року приблизно о 13 годині 30 хвилин ОСОБА_8 на відкритій ділянці місцевості, на трав`яному покритті, напроти присадибної ділянки АДРЕСА_1 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин утримуючи в правій руці кухонний ніж з ручкою чорного кольору наніс один удар в стегно ОСОБА_14 , від чого останній впав на землю, а ОСОБА_8 з метою нанесення тілесних ушкоджень, напав на нього, після чого між ними відбулась боротьба.

В ході боротьби ОСОБА_8 , при невстановлених в ході досудового слідства обставинах, випустив з правої руки кухонний ніж з ручкою коричневого кольору.

З метою уникнути протиправних дій з боку ОСОБА_8 , ОСОБА_10 почала стягувати руками ОСОБА_8 з ОСОБА_13 та наносити удари по тулубу, при цьому намагалась вихопити ніж з рук у ОСОБА_8 , але в зв`язку з перевагою в фізичній силі з боку ОСОБА_8 , останній штовхнув ОСОБА_10 , від чого та впала на землю, і на деякий час втратила свідомість.

В цей час на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_14 .

Реалізуючі свої злочинні наміри, ОСОБА_8 продовжуючи знаходитись в положенні сидячи зверху на потерпілому ОСОБА_14 , продовжуючи утримувати господарчий ніж з чорною ручкою в правій руці, усвідомлюючи протиправність і небезпеку своїх дій, з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи, що завдає удари у місце знаходження життєво важливих органів, якими є шия людини, навмисно наніс два удари ОСОБА_14 в область шиї справа, спричинивши йому тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи №494-Е від 12 травня 2014 року у вигляді: ран шиї по передньо-правій поверхні на межі нижньої щелепою, рани на рівні кута нижньої щелепи справа та рану по задньо-внутрішній поверхні лівого стегна-відносяться до легких тілесних пошкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки (п.п.2.3.5 Наказ №6, МОЗ України від 17.01.1995 року), від чого ОСОБА_12 втратив свідомість, а ОСОБА_8 вирішив що скоїв вбивство останнього.

В цей час ОСОБА_10 прийшовши до свідомості, побачивши криваву рану на шиї ОСОБА_13 почала кричати та гукати на допомогу.

В цей час ОСОБА_15 з метою припинення протиправних дій з боку ОСОБА_8 , та порятунку життя потерпілого ОСОБА_13 , який лежав на спині без свідомості, втрачаючи кров, підбіг до ОСОБА_8 , який продовжував сидіти зверху на ОСОБА_14 , та зажадав від ОСОБА_8 припинити протиправні дії.

У відповідь на це ОСОБА_8 продовжуючи утримувати ніж в правій руці, направив його в бік ОСОБА_15 почав погрожувати вбивством.

ОСОБА_15 з метою необхідної оборони, яка виразилась в захисті охоронюваних законом прав та інтересів особи, та життя потерпілого ОСОБА_13 , навмисно наніс правою рукою один удар в голову ОСОБА_8 , після чого забрав ніж з чорною ручкою з руки останнього, який викинув в бік. Від нанесеного удару ОСОБА_8 впав на землю, після чого з місця кримінального правопорушення зник.

ОСОБА_8 довести свій злочинний намір до кінця не зміг, по незалежних від нього причинам, зв`язаними з діями ОСОБА_10 , ОСОБА_15 направлених на захист життя та здоров`я ОСОБА_13 , та діями направленими на самозахист потерпілого ОСОБА_13 .

Таким чином ОСОБА_8 умисно, протиправно здійснив замах на заподіяння смерті іншій людині, але довести кримінальне правопорушення до кінця не зміг по незалежним від нього причинам.

Допитаний по суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 винним себе у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, визнав повністю, суду пояснив, що 25 квітня 2014 року він був вдома разом з дружиною ОСОБА_16 , дочкою ОСОБА_10 та її співмешканцем ОСОБА_11 в приміщені кухні розпивали спиртне. Його дружина продала худобу, виручила гроші, а йому їх не показала. Почався конфлікт. Зять та дочка його заспокоювали, зять його утримував, схопив за шию, він за це був розлючений на нього, потім вони всі пішли до ОСОБА_17 , а він за ними погнався, в руках у нього був ніж, який він узяв вдома з кухні біля плитки та на огороді почав битися з Павловським. Поки вони з ним билися та качалися, дочка та жінка допомагали ОСОБА_17 , щоб він не зміг його зарізати, вбити. Прибіг ОСОБА_18 та їх розтащив. ОСОБА_17 він вдарив ножем в сідницю, а той його кулаком по обличчю. Коли вони впали, то він ударив його ножем у шию, крові було багато. Якщо б ОСОБА_18 їх не розборонив, вони б билися і далі.

У вчиненому розкаюється. Обставини справи встановлені вірно, ним не оспорюються. Просив справу розглядати в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Дане кримінальне провадження розглянуто згідно вимог ч.3 ст.349 КПК України без дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження зрозуміло зміст цих обставин, чи є їх позиція добровільною та істиною. Судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони позбавляються права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку. У зв`язку з цим докази судом не досліджувалися і їх оцінка не проводилася.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні вина ОСОБА_8 у вчинені злочину, а саме закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), встановлена та доведена повністю, а дії обвинуваченого ОСОБА_8 слід правильно кваліфікувати за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України як закінчений замах на вбивство, тобто замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство).

При обрані міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за скоєний ним злочин, суд виходить із вимог ст.65 КК України, що стосуються ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно ст.66 КК України є його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, повне визнання вини, стан здоров`я, обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності.

Обставиною що обтяжує відповідно ст.67 КК України покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд вважає скоєння кримінального правопорушення особою яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

При призначені покарання ОСОБА_8 , суд також враховує, що обвинуваченим скоєно злочин, який відповідно до ч.5 ст.12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі, оскільки ОСОБА_19 вчинив кримінальне правопорушення, яке є особливо тяжким, виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів неможливі без ізоляції від суспільства, в той же час, суд враховуючи вищевикладене, а також враховуючи наявність кількох обставин що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме щире каяття, повне визнання своєї вини, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, його ставлення до вчиненого, наявність сім`ї, матері похилого віку, тобто наявність міцних соціальних зв`язків, стан здоров`я обвинуваченого, суд вважає за можливе призначити покарання з застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі встановленої в санкції ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження скоєння ним нових злочинів.

Зі змісту висновку судово-психіатричного експерта № 118 від 05.06.2014 р. ОСОБА_8 в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв, та в теперішній час виявляє психічне захворювання в формі розладів особистості і поведінки внаслідок органічного захворювання головного мозку. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, він не проявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу душевної діяльності.

За своїм психічним станом в той період часу ОСОБА_8 не був здатен в повній мірі усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. На теперішній час ОСОБА_8 також не може в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. У разі засудження ОСОБА_8 рекомендовано застосувати примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбуття покарання відповідно до ч.2 ст.20 КК України і постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року.

Тобто останній підпадає під дію ст.20 КК України і потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні не заперечували проти висновку судово-психіатричного експерта.

Згідно ч.1,2 ст.20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно ч.2 ст.94 КК України, надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.

При цьому, зазначені заходи, перелік яких визначений ст.94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.

Згідно рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст.20, ч.2 ст.94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду, така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

На підставі вищевказаного акту судово-психіатричної експертизи № 118 від 05.06.2014 року обвинувачений ОСОБА_8 потребує примусових заходів медичного характеру - надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, тому необхідно застосувати відносно нього примусове лікування за місцем відбування покарання.

Приписами ч.2 ст.504 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності (дія ст.20 КК) як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність врахувати стан обмеженої осудності ОСОБА_8 як підставу для застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання засудженого.

По справі цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів потрібно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.368,370,371,373,374,376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_8 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України з застосуванням ст.69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати в строк відбуття покарання, призначеного ОСОБА_8 даним вироком суду, строк попереднього ув`язнення, а саме з 28.04.2014 року по 20.05.15 року, з 24.03.2016 до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 відраховувати з дати попереднього ув`язнення з 28.04.2014 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_8 залишити у вигляді тримання під вартою

На підставі ч.2 ст.20, ч.1 п.1 ст.94 КК України застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покласти на медичну службу кримінально-виконавчої установи, де буде перебувати ОСОБА_8 .

Речові докази:

- ніж кухонний з ручкою чорного кольору, ніж кухонний з ручкою коричневого кольору, ганчірка зі слідами крові, футболка свідка ОСОБА_15 - знищити

- брюки та жилетку ОСОБА_8 - повернути засудженому

- відеозапис додаткового допиту підозрюваного ОСОБА_8 - зберігати в матеріалах справи.

Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

суддя ОСОБА_20

суддя ОСОБА_3