АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1455/16 Справа № 212/7049/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривому Розі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001131 від 16 вересня 2016 року,

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_9 , захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції, слідчого ОСОБА_10 .

В апеляційних скаргах:
Адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, обравши ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді домашнього арешту.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги адвокат ОСОБА_6 зазначає, що ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, на утриманні перебуває мати якій 71 рік, яка є сліпою, матеріальна шкода не завдана, вина не доведена, а пред`явлена підозра не обґрунтована та не підтверджена доказами вважає утримання ОСОБА_8 , під вартою незаконне, а затримання не обґрунтоване, жоден ризик передбачений ст. 177 КПК України не доведений.

Виходячи з зазначеного та оцінюючи в сукупності обставини вчиненого правопорушення, вважає, що прокурор та слідчий не довели слідчому судді належним чином неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу, та вважає вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстоким.

Адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, обравши ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В ухвалі слідчого судді відсутні об`єктивні дані, які б свідчили, що інший, більш м`який та не пов`язаний з позбавленням волі запобіжний захід, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Не доведено їх існування і прокурором. Суд, постановляючи ухвалу про обрання запобіжного заходу, не обґрунтував не можливість застосування застави та не взяв до уваги наявність легких тілесних ушкоджень, вчинення злочину середньої тяжкості, відсутності наявних ризиків, особи раніше не судимої, наявність утриманців, формально зазначив про застосування насильства або погрозою його застосуванням, що є різними за способами та характером вчинення злочинами.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2016 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 16 години 50 хвилин 22 січня 2017 року.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства та погрози його застосування, та враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначив, що має певні грошові засоби, коштовності та передав матері свої корпоративні права у товаристві, яке володіє авторинком «Термінал» та яке він оцінює у розмірі 600000 (шістсот) тисяч доларів США, та продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється та вчиняти інші кримінальні правопорушення, що підтверджується повідомленням про підозру від 25 листопада 2016 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.263 ч.1 КК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, доводи захисників, підозрюваного, які підтримали вимоги апеляційних скарг і просили їх задовольнити, думку прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а вимоги скарг без задоволення, пояснення слідчого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційних скарг підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Слідчому судді при розгляді клопотань про застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні слід враховувати, що вони обмежують права особи на особисту недоторканість, гарантовані зазначеною статтею Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 цього Кодексу.

У ч.2 ст.183 КПК України визначений вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Зі змісту ст. 178 КПК України слідує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність судимостей у підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання у тому числі наявність у нього родини, тощо.

Зазначених положень діючого законодавства слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали дотримано не було.

Колегією суддів встановлено, що в провадженні СВ Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001131 від 16 вересня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України.

24 листопада 2016 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження слідчий СВ Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2016 року відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також встановлено, що 24 листопада 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України за №0003752.

24 листопада 2016 року ОСОБА_8 було затримано у порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення за №0003752, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, тобто в рамках іншого кримінального провадження, яке не має відношення до кримінального провадження за №0001131 від 16 вересня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України .

25 листопада 2016 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за №0003752, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

В рамках цього кримінального провадження слідчий з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до слідчого судді не звертався.

Колегією суддів встановлено, що зазначені кримінальні провадження слідчим взагалі не об`єднувалися в одне кримінальне провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК). Слідчому судді необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції, що зазначено у п.п. 111, 112 рішення ЄСПЛ у справі "Белевитський проти Росії"; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України".

У рішенні ЄСПЛ у справі «Биков проти Росії» суд зазначив, що тягар доказування при вирішенні питань щодо продовжуваного позбавлення особи волі не повинен перекладатися на затриману особу, щоб вона доводила наявність причин, які виправдовували її звільнення з-під варти.

Отже, колегії суддів не зрозуміло, на якій підставі, в рамках кримінального провадження №0001131 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, до ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення середньої тяжкості та є особою раніше не судимою, міг бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий суддя при вирішенні питання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чиномне врахував тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним та даних про його особу.

Крім того, наявність підозри у вчиненні ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення, в рамках кримінального провадження якого, запобіжний захід останньому не обирався, не може слугувати підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001131 від 16 вересня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг захисників стосовно істотних порушень кримінального процесуального закону судом першої інстанції знайшли своє підтвердження під час здійснення апеляційного розгляду, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням згідно п.2 ч.3 ст.407 КПК України нової ухвали суду апеляційної інстанції.

Розглядаючи клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , є обґрунтована підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, яке відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, та наявні достатні підстави вважати, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України є реальним.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, постійне місце роботи, де характеризується позитивно, що підтверджується наданою характеристикою, має ряд хронічних захворювань, на підтвердження чого, захисниками надані виписки з історій хвороб, має на утриманні доньку та хвору матір, а також, чисельні нагороди, відзнаки та грамоти за трудові досягнення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого та застосування у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України та вважає, що саме цей запобіжний захід зможе забезпечити виконання підозрюваною процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст.177 КПК України.

Керуючись ст.ст.181, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2016 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 - скасувати.
Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою клопотання слідчого СВ Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Застосувати щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 22 січня 2017 року, звільнивши з-під варти в залі суду.
Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п.1, 2, 3, 8, 9 ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; не залишати місце постійного проживання, розташоване за адресою:АДРЕСА_1 , цілодобово, без дозволу слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.
Ухвалу про застосування до запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду:
____________ ____________ ______________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4