Справа №480/1912/16-к 14.12.2016
Провадження: № 11-кп/784/964/16 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: умовно-дострокове звільнення від ОСОБА_1
відбування покарання Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноармійськ Донецької області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, раніше неодноразово судимого:
6). 13.09.2000 року Красноармійським міським судом Донецької області за ст. 17, ст. 94 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі;
7). 07.02.2013 року Димитровським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 129, ч. 1, 2 ст. 70, КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі,
учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_7
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Ухвалою суду в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відмовлено.
В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт зазначає, що відбуває покарання в Ольшанській ВК-53 з грудня 2015 року, має заохочення, за що отримав пом`якшення режиму утримання. Вказує, що є особою похилого віку, фактично відбув більшу частину призначеного покарання, визнав вину, має невиліковні хвороби (інсульт, гіпертонія, туберкульоз).
Встановлені судом першої інстанції обставини.
При розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання, судом першої інстанції встановлено, що на момент розгляду справи невідбутий засудженим строк складає 1 рік 6 місяців 15 днів.
Дослідивши матеріали особової справи засудженого, районний суд встановив, що ОСОБА_6 характеризується негативно, не працює, має стягнення, яке погашено в законному порядку.
Зважаючи на сукупність вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на час розгляду клопотання, засуджений ОСОБА_6 не став на шлях виправлення, а тому до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення ухвали без змін, дослідивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого ОСОБА_6 , обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Тобто єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення (крім відбуття визначеної в законі частини строку покарання) є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбуття покарання.
Вироком Димитровського районного суду Донецької області від 07.02.2013 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 129, ст. 70 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку - 13.07.2012 року, кінець строку - 05.05.2018 року з урахуванням змін ст. 72 КК України.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що засуджений ОСОБА_6 за період відбування покарання не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_6 неодноразово судимий за тяжкі злочини, в т.ч. злочини проти життя та здоров`я, визнаний особливо небезпечним рецидивістом, вже звільнявся умовно-достроково звільнявся від відбування покарання, проте висновків не зробив і знову вчиняв тяжкі злочини.
Відповідно до характеристики від 10.10.2016 року за час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_6 характеризується задовільно, дотримується умов відбування покарання та встановлених правил поведінки, режим утримання не порушує, згідно ст. 132 КВК України стягнень не має, на виробництві установи при Ольшанській виправній колонії УДПтСУ в Миколаївській області (№ 53) не працевлаштований через небежання працювати, участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу не приймає, має два заохочення (а.с.п. 7, 8).
Доводи засудженого про те, що йому необґрунтовано відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання на думку апеляційного суду є неспроможними, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що він встав на шлях виправлення і до нього можливо застосувати положення ст. 81 КК України.

Стан здоров`я не є підставою для застосування до осіб умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 532, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,
П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:
Судді: