Справа № 366/3484/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/235/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 28 26.04.2017

УХВАЛА
Іменем України
26 квітня 2017 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Іванківського районного суду Київської області від 26 грудня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Іванківського районного суду Київської області від 26 грудня 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Першотравневе, Овруцького району, Житомирської області, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 267-1 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Речові докази: автомобіль марки «Шевроле Авео» д.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 залишено у його користуванні; 10 листів металу різних розмірів, товщиною 5 мм, які передані на зберігання до кімнати речових доказів знищені.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

06.11.2016 року, ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік будинку № 25 по вул. Кірова в м. Чорнобиль, яке відноситься до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме зони відчуження, серед закинутих будинків виявив 10 листів металу різних розмірів, які він привласнив собі з метою подальшого їх переміщення за межі зони відчуження, без передбаченого законом дозволу та без проведення дозиметричного контролю до себе до дому в смт. Першотравневе, Овруцького району, Житомирської області, та використання їх у побуті.
В подальшому, приблизно о 19 год., ОСОБА_7 , привласнені ним 10 листів металу сховав до багажного відділення свого автомобіля марки Шевроле Авео, д.н.з. НОМЕР_1 та повіз у напрямку КПП «Дитятки» з метою переміщення їх за межі зони відчуження без передбаченого законом дозволу і без проведення дозиметричного контролю до місця свого проживання в смт. Першотравневе, Овруцького району, Житомирської області.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив закінчений замах на переміщення будь-яким способом за межі зони відчуження без надання передбаченого законом дозволу і проведення дозиметричного контролю, промислової продукції, тобто вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення зазначає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з порушенням судом норм матеріального права, що призвело до незастосування закону України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню (ст. 96-1 КК України) щодо конфіскації засобу вчинення злочину, а саме, автомобіля «Шевроле Авео» д.н.з. НОМЕР_1 , який визнано речовим доказом відповідно до вимог ст. 98 КПК України, є засобом вчинення кримінального правопорушення та власністю обвинуваченого.
В зв`язку з цим прокурор просить вирок суду змінити та відповідно до ст. 96-1 КК України застосувати спеціальну конфіскацію в дохід держави автомобіля «Шевроле Авео» д.н.з. НОМЕР_1 , який визнано речовим доказом. В решті вирок суду залишити без змін.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, яка апеляційну скаргу прокурора підтримала та просила задовольнити;

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які проти апеляційної скарги прокурора заперечували та просили залишити вирок суду без змін;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Встановленні судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.15, ч.1 ст. 267-1 КК України учасниками судового провадження не оспорюються, а тому у відповідності до вимог ст. 404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, прийшов до обґрунтованого висновку, про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 267-1 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На думку колегії суддів призначене покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про незастосування судом першої інстанції при прийнятті рішення по справі ст. 96-1 КК України щодо конфіскації автомобіля «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_1 , який визнано речовим доказом відповідно до вимог ст. 98 КПК України та є засобом вчинення кримінального правопорушення і власністю обвинуваченого, слід зазначити наступне.
Відповідно до положень ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених КК України, за умови вчинення умисного злочину або суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшуканні, виготовленні, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

За змістом ст. 110 КПК України процесуальні рішення органів досудового розслідування приймаються у формі постанов.

Однак, постанови слідчого про те, що автомобіль марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 визнаний речовим доказом у справі, матеріали кримінального провадження не містять. В обґрунтування своїх апеляційних вимог, прокурором не додано відповідного документу і до апеляційної скарги.

Крім цього, згідно ст.9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Захисту прав і основних свобод людини», а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції з захисту прав людини, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Перша і найбільш важлива вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу до власності має бути законним. Також передбачається, що держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів.

Як у справі «Бакланов протии Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен протии Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Крім того, у справі «Ізмайлов протии Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

На думку колегії суддів, в даному випадку застосування спеціальної конфіскації порушує вимоги статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції з захисту прав людини, оскільки покарання, яке призначене ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 267-1 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн. істотно нижче ніж вартість майна, яке на думку прокурора підлягає конфіскації, тобто не співрозмірне між собою.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 та правильність прийнятого ним рішення в частині залишення автомобіля «Шевроле Авео» д.н.з. НОМЕР_1 в користуванні обвинуваченого, а також про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424, 426 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Київської області;-

у х в а л и л а :
Вирок Іванківського районного суду Київської області від 26 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 267-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
СУДДІ /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
/підпис/ ОСОБА_4