Справа № 559/1560/16-к
Провадження №1-кп/559/145/2016
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2016 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області
в особі головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дубно кримінальне провадження по обвинуваченню
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі - КК України);
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дубно, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 296 КК України;
17.04.2016 близько 07:00 год. ОСОБА_4 , маючи умисел на проникнення до житла за відсутності визначених законом підстав, через незачинені двері, за відсутності дозволу потерпілого та інших членів сім`ї, протиправно зайшов до житлового будинку ОСОБА_6 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , тобто вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 162 КК України, а саме: незаконне проникнення до житла ОСОБА_6 .
В подальшому 17.04.2016. ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі та спричинення тілесних ушкоджень, порушили щодо ОСОБА_6 вимоги ст. ст. 19, 29, 33 Конституції України, згідно з якими ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, а саме: перебуваючи за воротами господарства ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , скориставшись безпорадним станом ОСОБА_6 , підійшов до останнього, та, маючи умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_6 , зв`язав йому ноги капроновим шнуром, тим самим позбавив його можливості вільно пересуватися і вибирати місце свого перебування. ОСОБА_7 та ОСОБА_5 умисно, проти волі потерпілого, силоміць повели ОСОБА_6 городами поза будинками. В подальшому, пройшовши через город громадянки ОСОБА_8 , яка проживає за адресою АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 завів потерпілого до будинку останньої, де заштовхав ОСОБА_6 в кухню будинку. Під час руху ОСОБА_7 та ОСОБА_5 наносили потерпілому численні удари по тілу та голові. З будинку ОСОБА_8 потерпілий спробував вирватися та втекти, але через те, що у нього були зв`язані ноги, а у ОСОБА_9 в руках був капроновий шнур, це йому не вдалося. Після цього, на прохання ОСОБА_8 покинути її будинок, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 силоміць, тримаючи ОСОБА_6 за капроновий шнур, яким в нього були зв`язані ноги, витягли ОСОБА_6 за межі території її господарства - на АДРЕСА_3 та продовжили спричиняти потерпілому тілесні ушкодження. В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 повели ОСОБА_6 , проти його волі, вулицею до стадіону с. Квітневе. Під час того як потерпілого вели по стадіону, ОСОБА_6 , скориставшись нагодою, заховався за приміщення туалету, що знаходиться на стадіоні, та почав розв`язувати зав`язаний на ногах капроновий шнур. Побачивши, що потерпілий зник з поля зору, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 зайшли за приміщення туалету та виявивши, що в цей час ОСОБА_6 намагається розв`язати капроновий шнур, почали наносити удари потерпілому по різних частинах тіла з метою не допустити того, щоб ОСОБА_6 зміг звільнитися. Тобто ОСОБА_7 та ОСОБА_10 вчинили злочин, передбачений ч.2 ст. 146 КК України, а саме: незаконне позбавлення волі, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Перебуваючи за воротами ОСОБА_6 , де в той момент знаходився ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, наніс потерпілому один удар рукою в область грудної клітки, від якого ОСОБА_6 втратив рівновагу та впав на землю, коли останній перебував на землі, ОСОБА_5 продовжував наносити численні удари руками та ногами в область тіла ОСОБА_6 , тим самим спричиняючи йому тілесні ушкодження, а ОСОБА_7 , скориставшись безпорадним станом ОСОБА_6 , підійшов до останнього та зв`язав йому ноги.
Грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ще супроводжувалося особливою зухвалістю, нехтуючи загально прийнятими нормами моралі, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, під час перебування у громадському місці, бажаючи самоствердитися за рахунок приниження іншої особи, з хуліганських мотивів, ОСОБА_5 , разом з ОСОБА_12 , ведучи зі зв`язаними ногами ОСОБА_6 по вулиці до будинку ОСОБА_8 та в подальшому вулицею Залізнична до стадіону, що знаходиться в с. Квітневе, безпричинно висловлювався нецензурною лайкою та погрозами спричинення тілесних ушкоджень, продовжуючи умисно наносити тілесні ушкодження по різних частинах тіла ОСОБА_6 .
На крик потерпілого на стадіоні вийшла громадянка ОСОБА_13 , яка проживає поряд зі стадіоном, та почала сваритися з ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , вимагаючи припинити висловлюватися нецензурною лайкою та спричиняти тілесні ушкодження ОСОБА_6 , або вона викличе працівників поліції.
Окрім ОСОБА_13 , на стадіон вийшов зі свого господарства ОСОБА_14 , який також почав вимагати від ОСОБА_9 та ОСОБА_5 припинити протиправну поведінку та відпустити ОСОБА_6 .
Скориставшись тим, що послабився зав`язаний на ногах капроновий шнур, а також те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 відійшли від ОСОБА_6 , останній, біля 8-ї години, вивільнивши одну ногу та з зав`язаним на іншій нозі капроновим шнуром, побіг до громадянки ОСОБА_15 , яка проживає неподалік стадіону.
Забігши о 8 год. до ОСОБА_15 , ОСОБА_6 розповів їй, що з ним трапилося та вона надала йому одяг переодягнутись, оскільки в нього були порвані штани та футболка, а на обличчі були наявні садна та крововиливи. Від ОСОБА_15 потерпілий пішов додому, де викликав швидку допомогу.
В результаті дій ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , ОСОБА_6 згідно висновку експерта від 30.04.2016 №78, отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних крововиливів і саден на голові, шиї, грудній клітці і спині, припухлості правої ступні і нижньої третини гомілки, які згідно п.2.3.1.а „Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995р.) мають ознаки легких з короткочасним розладом здоров`я. Тілесні ушкодження, згідно вказаного висновку, є характерними для зв`язування ніг та затягуванням петлі зі значною силою, та контакту травмуючого предмету із тілом потерпілого близько 20-ти разів.
Таким чином, 17.04.2016., ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, нехтуючи загально прийнятими нормами моралі, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, під час перебування у громадському місці, бажаючи самоствердитися за рахунок приниження іншої особи, з хуліганських мотивів, безпричинно висловлювались нецензурною лайкою та погрозами спричинення тілесних ушкоджень, продовжуючи наносити тілесні ушкодження по різних частинах тіла ОСОБА_6 , тобто вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.296 КК України, а саме: хуліганство - грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене групою осіб.
Допитаний обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у висунутому звинуваченні визнав у повному обсязі, щиро покаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинених ним злочинів. Пояснив, що хотів покарати ОСОБА_6 за крадіжку каструль, які на його думку здійснив потерпілий, оскільки той посуд був дуже дорогий для покійної матері, яка колись (за радянських часів) працювала старшою кухаркою. Після смерті матері, а саме: з 13 жовтня 2015 року виношував план помсти ОСОБА_6 . Сина попросив допомогти, бо розумів що у свої 52 роки один не справиться з молодим ОСОБА_6 . Син погодився. Зранку 17.04.2016 прийшли до будинку ОСОБА_6 . З собою взяв капроновий шнур, заздалегідь приготований для того, щоб сплутати потерпілого. Зайшов у будинок потерпілого без дозволу, через незачинені двері, розбудив ОСОБА_6 і примусив вийти з будинку на вулицю, після чого вдарив його, били разом з сином, повалив на землю, сів на ОСОБА_6 зверху, сплутав ноги капроновим шнуром. Потерпілий вирвався і побіг (поскакав через сплутані ноги) до будинку покійної ОСОБА_8 , де намагався сховатись, звідти також його виштовхав на вулицю. Потерпілий на вулиці впав у калюжу, поки він лежав його також пару разів вдарили, потім підняли, і водили його по селі на прив`язі, один кінець капронового шнуру тримав у руках, а іншим були сплутані ноги ОСОБА_6 , тримав на прив`язі, щоб ОСОБА_6 не втік, бо він дуже швидко бігає. Водили потерпілого, б`ючи його по тулубі і нецензурно лаючи, робили це з метою опозороти. Повели ОСОБА_6 на стадіон с. Квітневе це за 500-700 м., на стадіоні їх бачили ОСОБА_14 і ОСОБА_16 . Привели потерпілого на стадіон і сіли відпочити, бо втомились від емоцій. А в цей час ОСОБА_6 сховався за туалетами. Тоді обвинувачений разом зі своїм сином знову почав бити потерпілого, щоб не втік. Під час подій був тверезий. Усвідомлює, що вчинив неправильно, кається, вважає, що може виправитись без ізоляції від суспільства.
Допитаний обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у висунутому звинуваченні визнав у повному обсязі, щиро покаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинених ним злочинів і узгоджуються з показами обвинуваченого ОСОБА_4 . Пояснив, що знав про план і погодився допомогти батьку за 3-4 дні до події. Вранці, близько 07.00 год., 17.04.2016 пішли до будинку ОСОБА_6 , в будинок зайшов ОСОБА_11 , звідки вивів потерпілого. На вулиці батько вдарив потерпілого, потім і ОСОБА_5 наніс декілька ударів. ОСОБА_6 впав, йому ОСОБА_4 сплутав ноги капроновим шнуром, який приніс з собою, обвинуваченому було відомо, що капроновий шнур спеціально взяли, щоб зв`язати потерпіого. До ОСОБА_8 ОСОБА_6 йшов сам, а шнурок тягнувся по землі. Батько вивів стусанами з дому ОСОБА_8 потерпілого, капроновий шнур був у руках батька, і сам ОСОБА_5 пару разів вдарив потерпілого кулаком по спині і тулубу. Ще ОСОБА_6 падав у калюжу. Після чого батько взяв другий кінець капронового шнура в руки і повели ОСОБА_6 через село до стадіону за 500-700 м. від будинку ОСОБА_8 . По дорозі використовували нецензурну лексику. На стадіоні їх бачили жінка і чоловік. Ще пару разів вдарили там потерпілого. Потерпілий заховався біля туалетів, намагався розплутатись, його знову пару разів вдарили, щоб він не втік. Люди побачили і почали до них кричати, після чого ОСОБА_6 втік. Усвідомлював, що такими діями принижують особу. Погодився на усе це заради батька, не намагався його відмовити. Розуміє, що такі дії не співрозмірні з громадським порядком і встановленими в суспільстві правилами. Щиро кається. Просить суворо не карати. Вважає, що може виправитись без ізоляції від суспільства. В житті не агресивний, алкоголь не вживає. Більше подібної поведінки не допускатиме.
Від потерпілого ОСОБА_6 до суду надійшла заява, згідно якої просить розглядати справу у його відсутність. Претензій матеріального і морального характеру до обвинувачених не має. Не заперечує проти розгляду справи у порядку, передбаченому ст. 349 КПК України. Відносно міри покарання покладається на розсуд суду (а.с. 38).
Враховуючи те, що обвинувачені та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.
За таких обставин суд вважає доведеним, що о 07.00 год. 17 квітня 2016 року ОСОБА_4 вчинив незаконне проникнення до житла, а тому ці її дії кваліфікує за ч. 1 ст. 162 КК України. Суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 17.04.2016 здійснили незаконне позбавлення волі, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань, вчинене за попередньою змовою групою осіб, дії кваліфікує за ч.2 ст. 146 КК України. Крім того, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 17.04.2016 вчинили хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене групою осіб, що суд кваліфікує за ч.2 ст. 296 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно із ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості та злочинами середньої тяжкості; дані про особу винного, який раніше не судимий (а.с. 106), проживає один (а.с.109), характеризується позитивно (а.с. 110), на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває (а.с. 112). Висновок органу пробації щодо ОСОБА_4 суд не може врахувати через його відсутність, оскільки згідно листа начальника Дубенського міжрайонного відділу КВІ управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області №19/15/06/2232 від 28.11.2016, досудову доповідь органу пробації щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не складено, оскільки станом на 28.11.2016 центральним органом виконавчої влади, що формує державну політику у сфері пробації, не надано будь-яких інструкцій, наказів, вказівок щодо порядку складання досудової доповіді, визначення її форму та змісту. На території Дубенського району Рівненської області орган пробації не створений. Виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, здійснюється у відповідності до кримінально-виконавчого законодавства кримінально-виконавчою інспекцією (а.с. 42). Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують його покарання, не встановлено.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно із ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості; дані про особу винного, який не судимий в силу статті 89 КК України (а.с. 113), характеризується позитивно (а.с. 123), на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває (а.с. 121). Висновок органу пробації щодо ОСОБА_5 суд не може врахувати через його відсутність, як зазначено вище. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують його покарання, не встановлено.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 162, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 296 КК України, а ОСОБА_5 в межах санкцій ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 296 КК України, зі звільненням їх від відбування покарання з іспитовим строком, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нового злочину.
Запобіжні заходи обвинуваченим не обирались, судові витрати відсутні.
Питання речових доказів підлягає вирішенню в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ч. 9 ст. 100, ст. 349, ст.ст.366-371, 373-376 КПК України, суд, -
З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч. 2 ст. 146 та ч.2 ст.296 КК України і призначити покарання:
- за ч.1 ст.162 КК України 1 (один) рік обмеження волі;
- за ч.2 ст.146 КК України 4 (чотири) роки обмеження волі;
- за ч.2 ст. 296 КК України 3 (три) роки обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю злочинів, остаточно призначити 4 (чотири) роки обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки із покладанням обов`язків, передбачених п.1-2 ч.1, п.1-2 ч.2 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч.2 ст.296 КК України і призначити покарання:
- за ч.2 ст.146 КК України 3 (три) роки обмеження волі;
- за ч.2 ст. 296 КК України 2 (два) роки обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю злочинів, остаточно призначити 3 (три) роки обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1,5 (півтора) роки із покладанням обов`язків, передбачених п.1-2 ч.1, п.1-2 ч.2 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази у справі: мотузку, яка знаходиться у камері зберігання речових доказів Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, - знищити.
На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Дубенський міськрайонний суд.
Суддя: