Справа №487/6669/16-к 09.03.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря: ОСОБА_4

Учасники судового провадження:
прокурор- ОСОБА_7
захисник- ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доповнення до неї.
В апеляційні скарзі та доповненні до неї прокурор просить ухвалу суду скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
_____________________________________________________________________Провадження № 11-кп/784/248/17 Головуючий першої інстанції:
Категорія: ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_9
Доповідач апеляційного суду:
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та доповнення до неї.
Прокурор вказує, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації, дотримано у повному обсязі із зазначенням зокрема часу, місця, способу та наслідків кримінального правопорушення, мотиву його вчинення і, як наслідок, обвинувачення ОСОБА_6 не викликає сумнівів, а висновки суду є помилковими.
Заперечення на апеляційні скарги
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений, звертає увагу на порушення вимог ч.1 ст.84, п.1,2 ч.1 ст.91, ч.1 ст.92, ч.1 ст.9 КПК України та вказує про те, що його вина не підтверджується матеріалами справи. Також ОСОБА_6 зазначає про побиття та тримання в нелюдських умовах під час його затримання.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 грудня 2016 року до суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 .
У підготовчому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі зазначеного обвинувального акту.
Суд в ухвалі вказує, що обвинувальний акт у кримінальному проваджені, відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, має містити виклад обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулюванням обвинувачення.
Однак, на думку суду, обвинувальний акт не містить обов`язкової складової частини, визначеної п.5 ч.2 ст.291 КПК України, а саме формулювання обвинувачення.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини
Суд заслухав пояснення прокурора який просив апеляційну скаргу задовольнити, захисника який просив апеляційну скарги залишити без задоволення, вивчив матеріали кримінального провадження та обговорив доводи апеляційної скарги, прийшов до таких висновків.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Згідно вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно ст. 458 КПК України висновки Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України.
Верховний Суд України у своїй постанові № 5-328 кс 16 від 24 листопада 2016 року, виклав правову позицію стосовно питання про повернення обвинувального акту з підстав відсутності формулювання обвинувачення відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Вказаною постановою зазначено, що суду належить встановити, чи має таке недотримання вимог кримінального процесуального закону наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.
Мотивуючи вказаний висновок Верховний Суд врахував наступне.
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини (справа "Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи.
Крім цього Верховний Суд в постанові посилається на рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття "обвинувачення" національними судами.
Цією ж постановою Верховний Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновка слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Фактичні обставини кримінального правопорушення викладені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 , на думку апеляційного суду, є достатніми для повного розуміння обвинуваченим суті висунутого обвинувачення, що є необхідним для підготовки захисту.
Також, наведені в обвинувальному акті фактичні обставини відповідають вказаним у ч.2 ст.291 КПК Країни вимогам та дають повне уявлення стосовно кожного елементу складу кримінального правопорушення, що у свою чергу залишає поза сумнівом обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.
Окрім цього є вірним і доводи апелянта про те, що вимоги закону передбачені ст.291 КПК України дотримано в повному обсязі оскільки в обвинувальному акті зазначені, всі обов`язкові ознаки об`єктивної сторони інкримінованого злочину і за своїм змістом акт є достатньо зрозумілим і конкретним.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акта прокурору є необґрунтованим.
У зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала суду підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження поверненню в суд першої інстанції для розгляду по суті.
Керуючись ст.ст. 291,404,405,407 КПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Заводського відділу місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 - задовольнити.
Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2017 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, повернуто прокурору - скасувати.
Обвинувальний акт повернути до Заводського районного суду м. Миколаєва для виконання вимог ст. ст. 314-316 КПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3