АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/199/17 Справа № 205/5889/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Дніпропетровської області в м. Дніпрі в порядку дистанційного судового провадження, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 жовтня 2016 року, якою
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхньодніпровськ, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мекав за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого вироком Заводського районного суду міста Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі.
відмовлено в клопотанні про умовно-дострокове звільнення, -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 жовтня 2016 року, було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 в застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції, дійшов висновку, що ОСОБА_7 раніше був неодноразово судимий за умисні тяжкі злочини у сфері обігу наркотичних засобів і психотропних речовин до позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив, свою правову поведінку та відношення до суспільства не змінив, та знову вчинив ряд умисних тяжких злочинів проти власності і здоров`я людини, за які на даний час і відбуває покарання. Крім того, судом взято до уваги і той факт, що засуджений раніше вже звільнявся умовно-достроково з місць позбавлення волі, проте належних висновків для себе не зробив, не виправдав покладену довіру суду, і знову вчинив умисні злочини, тому вказані відомості не можуть характеризувати засудженого як такого, що мав сумлінну поведінку і ставлення до праці під час всього часу відбуття покарання.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про її скасування і просить ухвалити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання умовно-достроково. Вказує на те, що він дізнався, що є невиліковно хворий, що вплинуло на неможливість його виходу у промислову зону, щоб довести своє виправлення працею. Також вказує на те, що має хронічні захворювання.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали в повному обсязі доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.3 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст. 81 КК України).

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання про звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_7 правильно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання і перебування в місцях попереднього ув`язнення, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених, та дійшов до правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б в своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 , стосовно того, що він невиліковно хворий та має хронічні хвороби, не знайшла свого підтвердження в частині того, що його захворювання перешкоджають відбуванню ним призначеного судом покарання та праці, окрім того, сам по собі даний факт не є підставою у розумінні вищевказаних положень закону для умовно-дострокового звільнення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання, за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 70 КК України, раніше був неодноразово судимий за умисні тяжкі злочини у сфері обігу наркотичних засобів і психотропних речовин до позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив, свою правову поведінку та відношення до суспільства не змінив, та знову вчинив ряд умисних тяжких злочинів проти власності і здоров`я людини, за які на даний час і відбуває покарання.

Також, засуджений ОСОБА_7 , раніше вже звільнявся умовно-достроково з місць позбавлення волі, проте належних висновків для себе не зробив, не виправдав покладену довіру суду, і знову вчинив умисні злочини. Із наданої характеристики на засудженого не слідує, що його поведінка та ставлення до праці про доведення засудженим свого виправлення. Сам факт відсутності притягнення засудженого ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності не є достатньою правовою підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Беручи до уваги ступінь, тяжкість вчинених засудженим кримінальних правопорушень, встановлених вище обставин, характеристики на засудженого, колегія суддів вважає, що поведінка ОСОБА_7 не свідчить про виправлення останнього.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність оскаржуваного рішення та не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 жовтня 2016 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області :
_______________ ______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4