Справа № 461/884/17
Провадження № 1-кс/461/788/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2017 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , з участю ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_4 в інтересах якої діє ОСОБА_3 на постанову слідчого слідчого відділу Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 від 06.01.2017 року про відмову у визнання потерпілим ,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 в інтересах якої діє ОСОБА_3 звернулись до слідчого судді із скаргою, відповідно до якої просять скасувати постанову слідчого слідчого відділу Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 від 06.01.2017 року про відмову у визнання ОСОБА_4 потерпілою особою у кримінальному провадженні № 0004381 від 28.09.2016 року, та залучення до вказаного кримінального провадження, в якості представника потерпілої, її батька ОСОБА_3 .

В обґрунтування скарги покликаються на те, що 30.12.2016 року вони звернулись до слідчого із заявою про визнання ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні та залучення ОСОБА_3 в якості представника потерпілої, де одночасно вказав про нанесену шкоду. Однак 06.01.2017 року слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 була винесена постанова про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про визнання потерпілою у кримінальному провадженні № 0004381 від 28.09.2016 року. Вказує на те, що слідчим не враховано поданих ними документів, які підтверджують завдану шкоду, натомість невірно оцінено інформацію, та винесено завідомо незаконну постанову. Просив скаргу задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у скарзі. Просить скаргу задовольнити.

Слідчий СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, наслідки неявки; однак його неявка не перешкоджає розгляду скарги відповідно до вимог ст.306 КПК України.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги та письмові докази, вважаю, що скаргу слід задовольнити з наступних підстав..

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 303 КПК України рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення слідчого про закриття кримінального провадження, можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Нормою статті 304 ч.1 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою ст.303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до ст.306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, її представника, захисника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого або прокурора не є перешкодою у розгляді скарги.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріали справи, що слідчим відділом Галицького ВП ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004381, внесеному до ЄРДР 28.09.2016 року.

30.12.2016 року ОСОБА_4 в інтересах якої діє ОСОБА_3 звернулись до слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 із заявою про визнання ОСОБА_4 потерпілою у даному кримінальному провадженні та залучення її батька - ОСОБА_3 в якості законного представника потерпілої.

Слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 06.01.2017 року винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про визнання її потерпілою та залучення до кримінального провадження № 0004381, в якості законного представника потерпілої, її батька ОСОБА_3 .

Згідно ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Відповідно до ч.2 ст.55 КПК України , права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Частиною 5 ст.55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 при подачі заяви про вчинення кримінального правопорушення, по якому внесено відомості до ЄРДР і здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004381, вказано про нанесену шкоду. Зокрема, скаржники заявляють, що йдеться про матеріальну та моральну шкоду.

Як убачається із оскаржуваної постанови слідчий зазначає, що в ході досудового розслідування, на даний час, ним не здобуто достатніх даних про завдання ОСОБА_4 зазначеним кримінальним правопорушенням майнової, матеріальної або моральної шкоди.

Вважаю, що оскаржувана постанова про відмову у визнанні потерпілим від 06.01.2017 року є недостатньо обґрунтованою і прийнята без з`ясування всіх обставин справи. Слідчий не навів мотивів свого рішення; не провів допиту, в якості свідка ОСОБА_4 та не надав їм належної оцінки з врахуванням всіх обставин справи в їх сукупності.

Як вбачається із п.1 ч.2 ст.56 КПК України під час досудового розслідування потерпілий має право на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання його потерпілим.

Згідно ч.3 ст.110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови.
Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Постанови слідчого і прокурора - це процесуальні документи, якими оформляються їх рішення під час провадження досудового розслідування. Загальні для всіх постанов слідчого і прокурора вимоги, конкретизуються в статтях КПК, які регламентують порядок складання і зміст постанов про проведення певної процесуальної дії.

Норма ч.3 статті 110 КПК України не передбачає преюдиціального значення для прокурора та слідчого.
В даному випадку, винесення постанови слідчим, у випадку, коли він визнає це за необхідне являється оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи від обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання слідчого.

Таким чином, набуття особою процесуального статусу потерпілого у кримінальному провадженні, здійснюється лише на підставі вільного волевиявлення особи, яке відбувається у активній формі.

Що стосується вимоги скаржника про зобов`язання слідчого винести постанову про визнання ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні не підлягає до задоволення, оскільки винесення слідчим, прокурором постанови про визнання особи потерпілим КПК України не передбачає.

Водночас, як випливає із змісту п.1 ч.2 ст.56 КПК України, законодавець наголошує, що потерпілий має право «на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання його потерпілим». Визнання може бути здійснено лише шляхом прийняття постанови про це.

Відтак, слідчий, який відповідно до ст.40 КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, вправі відповідно до норми ч.3 ст.110 КПК України, винести своє процесуальне рішення у формі постанови, коли визнає це за необхідне.

Слідчий суддя в межах своїх повноважень, визначених нормами КПК України, якщо цього прямо не вимагає закон, не вправі зобов`язувати слідчого, як самостійну процесуальну особу, приймати конкретні процесуальні рішення у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 22, 55, 303, 304, 306, 318-380 КПК України, слідчий суддя,-

у х в а л и в :

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову слідчого слідчого відділу Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 від 06.01.2017 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою та залучення до кримінального провадження № 0004381 в якості законного представника потерпілої - ОСОБА_3 .

Зобов`язати слідчого слідчого відділу Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 , в порядку ст.ст. 55, 56, 110 КПК України, вирішити питання процесуальної участі в статусі потерпілої ОСОБА_4 та залучення, в якості законного представника потерпілої ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0004381 від 28.09.2016 року.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .