Справа № 209/44/17
Провадження № 1-кп/209/116/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2017 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

законного представника

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001927, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ, українця, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

20.09.2016 Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ст. 186 ч. 2,ст. 190 ч. 1, 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі на підставі ст.75, 76 КК України до відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном строком на 3 роки.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, останній раз 20.09.2016 р. Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст.186 ч.2, ст. 190 ч.1, 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі на підставі ст. 75, 76 КК України до відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном строком на 3 роки.

Повторно, 06.09.2016 о 19.00 годині ОСОБА_4 , знаходячись на футбольному полі, розташованому біля колишньої середньої школи №41 за адресою: пр. Перемоги у м. Кам`янське, побачив неповнолітнього ОСОБА_6 , 2005 р.н., який грався з м`ячем та періодично діставав зі своєї сумки мобільний телефон, після чого у нього виник прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний намір направлений на відкрите викрадення чужого майна, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_4 приблизно о 19.20 годин (більш точний час під час судового розгляду не встановлено) підійшов до н/л ОСОБА_6 та під приводом дізнатися котра година, скориставшись тим, що неповнолітній ОСОБА_6 почав діставати з кишені своєї сумки свій мобільний телефон марки «Fly IQ 239», ІМЕІ1 № НОМЕР_1 , ІМЕІ2 № НОМЕР_2 , та дочекавшись поки він візьме його до своїх рук, ОСОБА_4 правою рукою вирвав із рук неповнолітнього мобільний телефон, що належить останньому, а лівою рукою, відштовхнув н/л ОСОБА_6 в область грудної клітини. Далі ОСОБА_4 , заволодівши мобільний телефон марки «Fly IQ 239», ІМЕІ1 № НОМЕР_1 , ІМЕІ2 № НОМЕР_2 , що належить останньому, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2814 від 21.11.2016 складає 783,00 (сімсот вісімдесят три) гривні, з місця злочину зник, чим заподіяв потерпілому н/л ОСОБА_6 матеріального збитку на вищевказану суму.

Повторно, 07.09.2016 приблизно о 16.00 годин (більш точний час під час судового розгляду не встановлено), ОСОБА_4 , знаходячись на футбольному полі, що розташоване біля ліцею №2 по пр. Перемоги м. Кам`янське, де побачив неповнолітнього ОСОБА_8 , 2007 р.н., який гуляв на вищевказаному футбольному полі, після чого ОСОБА_4 , виник прямий умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Реалізувуючи свій злочинний намір та цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_4 підійшов до н/л ОСОБА_8 та попросив у останнього мобільний телефон нібито для здійснення телефонного дзвінку, в дійсності не маючи наміру повертати мобільний телефон, тобто обманувши останнього, на що н/л ОСОБА_8 погодився та запропонував останньому пройти з ним за місцем роботи матері для того, щоб він взяв у неї її мобільний телефон, після чого ОСОБА_4 та н/л ОСОБА_8 , направилися місцем роботи матері неповнолітнього в кафе «Парус», що розташоване по пр. Перемоги у м. Кам`янське, де дійшовши до торгівельного кіоску «Салтівський», що розташований по пр. Перемоги у м. Кам`янське, що знаходиться неподалік кафе «Парус», ОСОБА_4 зупинився та почав чекати на повернення н/л ОСОБА_8 з мобільним телефоном. Далі приблизно о 20.00 годині н/л ОСОБА_8 , взявши у своєї матері мобільний телефон марки «Нокія XL Dual Sim RM1030» ІМЕI1 № НОМЕР_3 , ІМЕІ2 № НОМЕР_4 повернувся на місце, де на нього чекав ОСОБА_4 та передав у руки останнього мобільний телефон марки «Нокія XL Dual Sim RM1030» ІМЕI1 № НОМЕР_3 , ІМЕІ2 № НОМЕР_4 , вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2814 від 21.11.2016 складає 2016,67 гривень (дві тисячі шістнадцять гривень шістдесят копійок), що на праві власності належить ОСОБА_9 .

Отримавши вищевказаний мобільний телефон шляхом обману, ОСОБА_4 розвернувся до ОСОБА_8 спиною та зробив вигляд, що здійснює телефонний дзвінок, після чого, не обертаючись, з місця злочину втік, маючи реальну можливість розпорядитися викраденим на власний розсуд, тим самим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на вищевказану суму.

Повторно, 06.10.2016 приблизно о 10.20 годин (більш точний час під час судового розгляду не встановлено), ОСОБА_4 , знаходячись на першому поверсі дитячого відділення 1-ї міської лікарні м. Кам`янське, розташованої за адресою: б-p. Будівельників, 23 у м. Кам`янське, де побачив дитячу коляску, залишену без нагляду, після чого у нього виник прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, яке перебувало у вищевказаній поліклініці, та на праві власності належить ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний намір та цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_4 , 06.10.2016 приблизно о 10.20 годин (більш точний час під час судового розгляду не встановлено) скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, з корисливих мотивів, із коридору, що розташований на першому поверсі дитячого відділення 1-ї міської лікарні м. Кам`янське, викрав дитячу зимову коляску «Capella S 901», рожево-коричневого кольору, що на праві власності належить ОСОБА_10 , вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2814 від 21.11.2016 складає 2100,00 (дві тисячі сто гривень 00 копійок) гривень, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 , матеріального збитку на вищевказану суму.

Заволодівши викраденим майном, та отримавши реальну можливість ним розпоряджатись, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Повторно 04.11.2016 о 16.00 годин ОСОБА_4 , знаходячись у 2-му під`їзді буд. АДРЕСА_2 , де у нього виник прямий умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, яке перебувало у раніше йому знайомого н/л ОСОБА_11 , 2003 р.н., яке на праві власності належить останньому.

Реалізувати свої злочинні наміри та цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_4 04.11.2016 о 16.00 годин, знаходячись на 2-му поверсі буд. АДРЕСА_2 , попрохав нібито для здійснення дзвінку своїй дівчині у н/л ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Meiru М2 note М571Н» ІМЕІ1 № НОМЕР_5 , ІМЕІ2 № НОМЕР_6 , на що останній погодився та передав до рук ОСОБА_4 свій мобільний телефон. Далі ОСОБА_4 , продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, скориставшись довірливими стосунками з раніше знайомим н/л ОСОБА_11 шляхом зловживання довірою запропонував н/л ОСОБА_11 піднятися на 4-й поверх під приводом забрати квіти для його дівчини, на що останній погодився та піднявся на вищевказаний поверх. Після чого ОСОБА_4 , скориставшись відсутністю н/л ОСОБА_11 , вийшов з під`їзду будинку з мобільним телефоном марки «Меіru М2 note М571Н» ІМЕІ1 № НОМЕР_5 , ІМЕІ2 № НОМЕР_6 , вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2814 від 21.11.2016 складає 2975,00 гривень (дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять гривень 00 копійок), що на праві власності належить н/л ОСОБА_11 .

Заволодівши викраденим майном та отримавши реальну можливість ним розпоряджатись ОСОБА_4 з місця злочину зник, тим самим заподіяв н/л ОСОБА_11 матеріального збитку на вищевказану суму.

Дії обвинуваченого на стадії досудового розслідування кваліфіковані:
-по епізоду від 06.09.2016 року із потерпілим ОСОБА_6 , за ч.2 ст. 186 КК України;
-по епізоду від 07.09.2016 року із потерпілою ОСОБА_9 за ч.2 ст. 190 КК України;
-по епізоду від 06.10.2016 року із потерпілою ОСОБА_10 за ч.2 ст. 185 КК України;
-по епізоду від 04.11.2016 року із потерпілим ОСОБА_11 за ч.2 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 частково визнав свою вину, а саме визнав обставини, визнав свою вину у вчинені кримінальних правопорушень, погодився із правильністю правової кваліфікації діянь та визнав цивільні позови повністю по наступних епізодах:
-по епізоду від 07.09.2016 року із потерпілою ОСОБА_9 за ч.2 ст. 190 КК України;
-по епізоду від 06.10.2016 року із потерпілою ОСОБА_10 за ч.2 ст. 185 КК України;
-по епізоду від 04.11.2016 року із потерпілим ОСОБА_11 за ч.2 ст. 190 КК України.

Дав суду показання, які відповідають інкримінованим йому фактичним обставинам цих кримінальних правопорушень.
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин зазначених кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.
Обвинувачений не визнав фактичні обставини та не погодився із правовою кваліфікацією по епізоду від 06.09.2016 року із потерпілим ОСОБА_6 , за ч.2 ст. 186 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи по епізодах: від 07.09.2016 року із потерпілою ОСОБА_9 за ч.2 ст. 190 КК України; від 06.10.2016 року із потерпілою ОСОБА_10 за ч.2 ст. 185 КК України; від 04.11.2016 року із потерпілим ОСОБА_11 за ч.2 ст. 190 КК України. Також погоджуються із кваліфікацією цих кримінальних правопорушень, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи в цій частині, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин по епізодах: від 07.09.2016 року із потерпілою ОСОБА_9 за ч.2 ст. 190 КК України; від 06.10.2016 року із потерпілою ОСОБА_10 за ч.2 ст. 185 КК України; від 04.11.2016 року із потерпілим ОСОБА_11 за ч.2 ст. 190 КК України, які ніким не оспорюються.
В судовому засіданні був визначений обсяг та порядок дослідження доказів із врахуванням вищезазначеного.
Вина обвинуваченого, за наслідками судового розгляду, по:
-по епізоду від 07.09.2016 року із потерпілою ОСОБА_9 за ч.2 ст. 190 КК України;
-по епізоду від 06.10.2016 року із потерпілою ОСОБА_10 за ч.2 ст. 185 КК України;
-по епізоду від 04.11.2016 року із потерпілим ОСОБА_11 за ч.2 ст. 190 КК України,

підтверджується, визнанням обвинуваченим своєї вини в цій частині, визнання фактичних обставин та кваліфікації, а також показами обвинуваченого.
Отже в цій частині, суд погоджується із кваліфікацією зазначених діянь обвинуваченого органом досудового розслідування:
-по епізоду від 07.09.2016 року із потерпілою ОСОБА_9 за ч.2 ст. 190 КК України, як шахрайство, вчинене повторно;
-по епізоду від 06.10.2016 року із потерпілою ОСОБА_10 за ч.2 ст. 185 КК України, як крадіжка, вчинена повторно
-по епізоду від 04.11.2016 року із потерпілим ОСОБА_11 за ч.2 ст. 190 КК України, як шахрайство, вчинене повторно.
Щодо епізоду від 06.09.2016 року із потерпілим ОСОБА_6 , за ч.2 ст. 186 КК України.
В судовому засіданні був допитаний потерпілий малолітній ОСОБА_6 . Він надав суду наступні покази. Із обвинуваченим до подій 06.09.2016 року знайомий не був. 06.09.2016 року близько 19-20 години він знаходився на стадіоні школи №41 в м.Кам`янське. Грав в футбол із друзями. Обвинувачений так само грав із ними в футбол. Грали хвилин 20. Потім друзі пішли і він залишився грати із обвинуваченим. Обвинувачений спитав котра година. Потерпілий дістав із сумки телефон щоб подивитись яка година. Сумка була у потерпілого на правому боці. Дав обвинуваченому подивитись на телефоні яка година, не ввіддаючи із рук. Телефон знаходився у правій руці. В цей час обвинувачений вихопив у нього із руки належний йому мобільний телефон і відштовхнув потерпілого. Поштовх був несильный. Обвинувачений побіг в сторону ліса. Потерпілий побіг додому. Телефон був чорного кольору, марки «Fly». Також потерпілий додатково показав, що він надавав в судовому засіданні тіж самі покази як і слідчому на досудовому розслідуванні. Потерпілий впевнено додатково підтвердив, що обвинувачений ОСОБА_12 телефон із руки в нього вихопив. Телефон добровільно обвинуваченому не давав. В обвинуваченому опізнав того хлопця, який 06.09.2016 року забрав у нього телефон. На питання, щодо призначення покарання обвинуваченому залишив на розсуд суду.
В судовому засіданні був допитаний обвинувачений ОСОБА_4 , який надав суду наступні покази. Що 06.09.2016 року він знаходився на футбольному полі біля школи №41 по проспекту перемоги в м.Кам`янське. Обвинувачений разом із неповнолітнім ОСОБА_6 та іншими хлопцями грав в футбол. Десь хвилин 15-20. Потім обвинувачений підійшов до ОСОБА_6 і попросив у нього телефон, щоб зателефонувати матері. Потерпілий ОСОБА_6 дав йому телефон, обвинувачений нікому не телефонував, а просто робив вигляд що телефонує. Пояснив ОСОБА_6 футбольну тактику і пішов на іншу сторону воріт. Коли обвинувачений помітив, що потерпілий його втратив із виду, обвинувачений пішов в бік каналу і скрився за будівлею. Після того пішов геть із телефоном. Телефон був марки «Fly». Пояснив, що спочатку все ж таки звернувся до потерпілого із запитанням: «Котра година?». Потерпілий діставав телефон із сумки, яка була у потерпілого. Потерпілого не відштовхував. Телефон потерпілого був у лівій руці. Вважає, що потерпілий його обмовляє, чому - не знає.
В судовому засіданні був досліджений письмовий доказ протокол огляду місця події від 06.09.2016 року (т.2 а.с. 9). Відповідно до змісту протоколу було досліджено стадіон в м.Кам`янське, розташований між буд. №16 по проспекту Наддніпрянському та буд. №63 по проспекту Перемоги. В ході огляду підозрілих предметів та речей не виявлено. Встановлено, що стадіон огородження не має.
В судовому засіданні був досліджений письмовий доказ протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.11.2016 року (т.2 а.с. 36). Відповідно до змісту якого, потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що може опізнати особу, який в нього забрав з рук мобільний телефон 06.09.2016 року. При цьому, він опізнав особу на фотознімку №2. Проте, в змісті протоколу, або доданих до нього документах відсутні дані, хто саме зображений на фотознімку №2. Тому суд приймає даний доказ до уваги, лише в частині підтвердження тієї обставини, що потерпілий ОСОБА_6 на стадії досудового розслідування пояснював, що може опізнати особу, яка заволоділа його телефоном, а також те, що телефон був забраний із рук потерпілого.
В судовому засіданні було досліджено висновок судово-товарознавчої експертизи №2814 від 21.11.2016 року (т.2 а.с. 40-46). Відповідно до змісту якої, експертизою зроблено висновок, що вартість мобільного телефону марки Fly IQ 239, імей № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , станом на 06.09.2016 року складає 783(сімсот вісімдесят три) гривні 33 коп.
В судовому засіданні було досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 12.12.2016 року, за участі потерпілого ОСОБА_6 (т.2 а.с. 50-53). Відповідно до змісту якого потерпілий ОСОБА_6 показав місце і те як відбулись події 06.09.2016 року. При цьому, в змісті зазначеного протоколу, на арк. 51 зазначено, що слідчим експериментом встановлено, що потерпілий на слідчому експерименті, за участі статиста, показав, як знаходячись на стадіоні біля школи №41 в м.Кам`янське він, на прохання невідомого хлопця повідомити котра година, витягнув із своєї сумки мобільний телефон. А той, в свою чергу правою рукою вирвав у нього із руки мобільний телефон, а лівою відштовхнув потерпілого у грудну клітину. Після того обвинувачений побіг із мобільним телефоном потерпілого в напрямку лісу, тобто кінець 10-го мікрорайону.
В судовому засіданні було досліджено Витяг із ЄРДР по кримінальному провадженню №0001927 (т.2 а.с.1). Відповідно до змісту, якого встановлено, що до реєстру були внесені відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_13 із попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.186 КК України. При цьому, в фабулі зазначено, що невідома особа заволоділа мобільним телефоном шляхом ривку.
В судовому засіданні були досліджені документи, які характеризують особу обвинуваченого (т.2 а.с. 175-180). Відповідно до змісту яких встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога та/або психіатра не знаходиться (т.2 а.с. 176), раніше судимий вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.09.2016 року (т.2 а.с. 178) за ст. 186 ч.2, ст.190 ч.1, 70 ч.1 КК України із звільненням від відбування покарання за ст. 75 КК України. За місцем проживання скарг від мешканців не надходило (т.2 а.с. 179)
В судовому засіданні було досліджено зміст досудової доповіді складеної органом пробації за дорученням суду. Враховано її зміст.
Суд приходить до висновку що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України по епізоду від 06.09.2016 року із потерпілим ОСОБА_6 доведена при судовому розгляді.
Суд погоджується із правовою кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_4 даною органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 186 КК України, як грабіж, вчинений повторно.
Мотиви за яких суд прийшов до таких висновків наступні. Потерпілий ОСОБА_6 , як на стадії досудового розслідування так і на стадії судового провадження надав однакові за змістом покази щодо дій обвинуваченого. А саме те, що він із самого початку стверджував про те, що обвинувачений відкрито вирвав у нього із рук мобільний телефон. Добровільно він йому його не давав. Письмовими доказами по справі також підтверджуються слова потерпілого, зокрема такі дії він показав на слідчому експерименті 12.12.2016 року. Його покази є послідовними та не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності. Суд, також звертає увагу на вік потерпілого, який є малолітнім. Суд ставиться критично до можливості надання ним неправдивих, але при цьому чітких та послідовних показів на стадії як досудового розслідування так і судового слідства.
Правопорушення було вчинене із корисливого мотиву із прямим умислом.
З огляду на це, суд ставиться критично до показів обвинуваченого, щодо того, що потерпілий добровільно віддав йому свій мобільний телефон. Суд вважає, що таким чином обвинувачений намагається уникнути кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості та тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі і за аналогічні корисливі злочини, злочини є умисними, деякі злочини вчинив в період відбування покарання з випробуваням з іспитовим строком, офіційно не працює, цивільні позови по справі заявлені всіма потерпілими окрім потерпілого ОСОБА_11 , шкода потерпілим не відшкодована, обвинувачений не перебуває на обліку у лікаря нарколога, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, за місцем мешкання характеризується позитивно, потерпілі не наполягають на суворому покаранні.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає його: щире каяття по кримінальних правопорушеннях передбачених ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 190 КК України.
До обтяжуючих покарання обставин відноситься:
-кримінальні правопорушення по епізоду від 06.10.2016 року із потерпілою ОСОБА_10 за ч.2 ст. 185 КК України та по епізоду від 04.11.2016 року із потерпілим ОСОБА_11 за ч.2 ст. 190 КК України були вчинені особою з рецидивом злочинів - п.1 ч.1 ст. 67 КК України.
-вчинення злочину щодо малолітнього п. 6 ч.1 ст. 67 КК України за епізодом від 06.09.2016 року із потерпілим ОСОБА_6 , за ч.2 ст. 186 КК України.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п.2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, за наявності рецидиву злочину.
В підпункті 6 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зазначено, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.
Враховуючи вищенаведене, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого може бути досягнуто лише в умовах ізоляції останнього від суспільства із призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей з частковим приєднанням покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.09.2016 року.
Суд враховує при призначені покарання за сукупністю злочинів пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року в якому вказано, що передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції.
При призначені покарання за злочини, вчинені до постановлення вироку Дніпровським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.09.2016 року судом враховано, що зазначеним вироком ОСОБА_4 призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України. ОСОБА_4 був звільнений від відбуття покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.
Суд враховує пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року в якому вказано, що у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Отже, в цій частині суд не застосовує положення ч. 4 ст. 70 КК України.
При призначені покарання за сукупністю злочинів, суд вважає за необхідне застосувати ч.1 ст.70 КК України - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, і остаточно за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.09.2016 року.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст.69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи в сумі 195,00 гривень, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ч.2 ст.124 КПК України.
Потерпілою ОСОБА_9 було заявлено цивільний позов, в якому остання просить стягнути з ОСОБА_4 спричинену їй матеріальну шкоду у розмірі 2016 гривень, 00 копійок Обвинувачений ОСОБА_4 визнав цивільний позов у повному обсязі. Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав цивільний позов в повному обсязі, з нього на користь потерпілої ОСОБА_9 підлягає стягненню 2016 гривень, 00 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Потерпілою ОСОБА_10 було заявлено цивільний позов, в якому остання просить стягнути з ОСОБА_4 спричинену їй матеріальну шкоду у розмірі 2100 гривень, 00 копійок Обвинувачений ОСОБА_4 визнав цивільний позов у повному обсязі. Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав цивільний позов в повному обсязі, з нього на користь потерпілої ОСОБА_10 підлягає стягненню 2100 гривень, 00 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Законним представником потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_6 було заявлено цивільний позов, в якому останній просить стягнути з ОСОБА_4 спричинену ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 783 гривні, 33 копійки. Обвинувачений ОСОБА_4 визнав цивільний позов у повному обсязі. Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав цивільний позов в повному обсязі, з нього на користь потерпілого ОСОБА_6 підлягає стягненню 783 гривні, 33 копійки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Долю речових доказів, вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 370, 371 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання :
- за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.190 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

- за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.09.2016 року остаточно до відбування призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років та 2 (двох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01 грудня 2016 року по день ухвалення даного вироку 27.04.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 відраховувати з моменту його затримання - з 01 грудня 2016 року.
Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , задовольнити повністю.
Стягнути з засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь потерпілої ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , 2016 (дві тисячі шістнадцять) гривень, 00 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 , задовольнити повністю.
Стягнути з засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь потерпілої ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , 2100(дві тисячі сто) гривень, 00 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 , заявленого в його інтересах його законним предстаником ОСОБА_7 , задовольнити повністю.
Стягнути з засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь потерпілого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , 783(сімсот вісімдесят три) гривні, 33 копійки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи в сумі 195 гривень 00 копійок.
Речові докази у справі: копії документів на мобільний телефон марки «Флай», імей № НОМЕР_5 , імей № НОМЕР_1 , НОМЕР_7 зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Речові докази у справі: копії документів на мобільний телефон марки «Нокія XL Duai Sim RM1030», імей № НОМЕР_3 , імей 2 № НОМЕР_4 зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Речовий доказ: цифровий диск формату DVD-R «TITANUM», білого кольору, на 4.7 Gb з камери приміщення ломбарду «Імперіал», що розташований по бул. Будівельників, 5 у м.Кам`янське - зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Речові докази у справі: копії документів на мобільний телефон марки «Meiru M2 note», імей № НОМЕР_5 , імей № НОМЕР_6 зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Речовий доказ у справі: мобільний телефон марки «Meiru M2 note», імей № НОМЕР_5 , імей № НОМЕР_6 , вилучений у ОСОБА_14 та повернутий законному представникові потерпілого ОСОБА_15 повернути власнику - потерпілому ОСОБА_11 .
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.
Вирок суду може бути оскаржений учасниками процесу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Обмеження права оскарження даного вироку визначені ст.394 Кримінального процесуального кодексу України.
Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його проголошення.
Суддя ОСОБА_1