Номер провадження: 11-сс/785/1004/17
Номер справи місцевого суду: 520/6408/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурорів: ОСОБА_6 і ОСОБА_7

адвоката: ОСОБА_8

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2017 року, якою у рамках кримінального провадження № 0000047 від 23.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, задоволено клопотання слідчого СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:
Оскарженою ухвалою, в рамках кримінального провадження № 0000047 від 23.05.2017 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, було задоволено клопотання слідчого СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про накладення арешту на нерухоме майно: об`єкти нежитлової нерухомості у вигляді підвального приміщення, площею 29,2 кв.м. та нежитлового приміщення мансардного поверху (горище), площею 368, 5 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_9 .

Приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку про обґрунтованість клопотання, наявність достатніх підстав вважати, що зазначені у клопотанні приміщення, можуть бути предметом злочину, в цілях, забезпечення в подальшому відшкодування шкоди, завданої внаслідок можливого вчинення кримінального правопорушення територіальній громаді м. Одеси та забезпечення повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування, клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з постановленою слідчим суддею ухвалою, власником майна ОСОБА_9 було подано апеляційну скаргу із вимогою про її скасування. При цьому апелянт зазначає, що він учасником вказаного кримінального провадження не є, про підозру йому повідомлено не було, право власності на арештоване нерухоме майно набуте за рішенням суду, існування арешту обмежує його право власності.

Також апелянт зазначає, що клопотання слідчого, в порушення вимог ст. 171 КПК України, не обґрунтовано належними доказами про необхідність накладення арешту на майно, однак слідчий суддя не дотримався вимог ч. 1 ст.16, ст. 173 КПК України і прийняв рішення про накладення арешту на вказане нерухоме майно.

З цих підстав апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді і відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурорів, які заперечували проти її задоволення, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, поданої особою, яка на сьогоднішній день не має процесуального статусу в кримінальному провадженні, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно матеріалів клопотання слідчого про накладення арешту та апеляційної скарги, ОСОБА_9 є власником підвального приміщення, площею 29,2 кв.м. та нежитлового приміщення мансардного поверху (горище), площею 368,5 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 . Таким чином, апелянт фактично є особою, право власності на об`єкти нерухомості якої обмежено оскаржуваною ухвалою слідчого судді.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ч. 1 ст. 328 ЦК України регламентовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Таким чином, враховуючи положення закріплені в ст. 41 Конституції України ст. 174, п.10 ч. 1 ст. 393 КПК України, ОСОБА_9 є особою, яка має право на звернення з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства та зміст і форма кримінального провадження, які повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Рішення слідчого судді суду першої інстанції не може бути визнано законним та обґрунтованим та підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Згідно положень ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст.167 КПК України.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Вказаних вимог закону при розгляді клопотань про накладення арешту на майно слідчий суддя районного суду не дотримався.

Апеляційний суд визнає безпідставними посилання слідчого судді, як на обґрунтування накладення арешту на об`єкти нерухомості, на положення ч. 2 ст. 170 КПК України, в частині відповідності вказаного майна критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, оскільки вказане майно не відповідає вимогам п. 1, 2, 3, 4 зазначеної норми закону.

Зміст мотивувальної частини оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя формально віднісся до розгляду клопотання слідчого, оскільки мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя навів як підстави накладення арешту на майно наявність достатніх підстав вважати, що зазначені у клопотанні приміщення, можуть бути предметом злочину, в цілях, забезпечення в подальшому відшкодування шкоди, завданої внаслідок можливого вчинення кримінального правопорушення територіальній громаді м. Одеси та забезпечення повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування, клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Проте, слід зазначити, що дане кримінальне провадження внесено в ЄРДР за фактом вчинення злочину з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 190 КК України, підозра будь-якій особі не пред`являлася, докази того, що апелянт є учасником вказаного провадження відсутні.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та відсутності в матеріалах долучених до клопотання слідчого достатніх даних, які б давали підстави вважати, що арештовані об`єкти нерухомості, були набуті ОСОБА_9 внаслідок незаконних дій, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування такий засіб забезпечення кримінального провадження не може бути застосований до майна апелянта, оскільки застосування такого заходу не відповідає положенням Конституції України, кримінальному процесуальному закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З урахуванням тих матеріалів, які надані апеляційному суду, враховуючи пояснення прокурора під час апеляційного провадження, апеляційний суд вважає, що слідчий, з урахуванням долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження, не мав законних підстави ініціювати питання про накладення арешту на майно в порядку ч. 3 ст. 170 КПК України.

Апеляційний суд визнає безпідставними доводи прокурора та слідчого, що вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є єдиним способом поновлення справедливості та може забезпечити хід розслідування по даному кримінальному провадженню та, що саме такі заходи будуть сприяти швидкому завершенню досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

За таких обставин, покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, апеляційний суд визнає необґрунтованими, а ухвалу слідчого судді - такою, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_9 підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з прийняттям нової ухвали, якою клопотання слідчого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 117, 167-173, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 02 червня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , про накладення арешту об`єкти нежитлової нерухомості у вигляді підвального приміщення, площею 29,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 22850499) та нежитлового приміщення мансардного поверху (горище), площею 368, 5 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 22850090) скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , про накладення арешту на об`єкти нежитлової нерухомості у вигляді підвального приміщення, площею 29,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 22850499) та нежитлового приміщення мансардного поверху (горище), площею 368, 5 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 22850090).

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4