АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0002166 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у провадженні на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 12.07.2013 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357, ст. 290, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки;
- 27.11.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі;
- 02.12.2014 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років 7 місяців позбавлення волі, 27.01.2016 року звільненого по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

_________________________________________________________________
Справа №11-кп/796/15/2017 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_1
в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Також цим вироком ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 289 КК України за епізодом 15 лютого 2016 року, визнано невинуватим та виправдано, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що 09 березня 2016 року близько 05 год. особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, разом із ОСОБА_7 приїхали на автомобілі БМВ, державний номерний знак НОМЕР_1 , до будинку 1-а по вул. Григоренка в м. Києві, де у них виник злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, обравши об`єктом свого злочинного посягання автомобіль ЗАЗ Віда, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_7 вступив у попередню змову із особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з метою незаконного заволодіння вищевказаним транспортним засобом.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення повторного незаконного заволодіння транспортним засобом, групою осіб, ОСОБА_7 із особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, діючи за заздалегідь розробленим злочинним планом, розподіливши між собою ролі, переконавшись, що за їхніми злочинними діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 направився до автомобіля ЗАЗ Віда, державний номерний знак НОМЕР_2 , де шляхом злому замків, проник до автомобіля. В цей момент особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи у автомобілі БМВ, державний номерний знак НОМЕР_1 , спостерігав за прилеглою територією, з метою попередження виявлення злочину. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , перебуваючи в салоні автомобіля ЗАЗ Віда, державний номерний знак НОМЕР_2 , шляхом пошкодження замка запалення завів автомобіль, що належить ОСОБА_9 , та поїхав до особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, який знаходився неподалік у автомобілі БМВ, державний номерний знак НОМЕР_1 , тим самим незаконно заволодів вищевказаним автомобілем.

Після чого, ОСОБА_7 сів у автомобіль БМВ, державний номерний знак НОМЕР_1 , а особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, у автомобіль ЗАЗ Віда, державний номерний знак НОМЕР_2 , та з місця вчинення злочину зникли, а викраденим розпорядились на власний розсуд, однак пізніше були затримані працівниками поліції.

Таким чином, судом ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Крім того, стороною обвинувачення ОСОБА_7 було висунуто обвинувачення в тому, що 15 лютого 2016 року близько 04 год. ОСОБА_10 разом із ОСОБА_7 приїхали на автомобілі БМВ, державний номерний знак НОМЕР_1 , до будинку 7/3 по вул. Ентузіастів в м. Києві, де у них виник злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, обравши об`єктом свого злочинного посягання автомобіль Део Ланос, державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_11 . Після чого, ОСОБА_7 вступив у попередню змову із ОСОБА_10 , з метою незаконного заволодіння вищевказаним транспортним засобом.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, групою осіб, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_10 , діючи за заздалегідь розробленим злочинним планом, розподіливши між собою ролі, переконавшись, що за їхніми злочинними діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 направився до автомобіля Део Ланос, державний номерний знак НОМЕР_3 , де шляхом злому замків, проник до автомобіля. В цей момент ОСОБА_10 , перебуваючи у автомобілі БМВ, державний номерний знак НОМЕР_1 , спостерігав за прилеглою територією, з метою попередження виявлення злочину. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , перебуваючи в салоні автомобіля Део Ланос, державний номерний знак НОМЕР_3 , шляхом пошкодження замка запалення завів автомобіль, що належить ОСОБА_11 , та поїхав до ОСОБА_10 , який знаходився неподалік у автомобілі БМВ, державний номерний знак НОМЕР_1 , тим самим незаконно заволодів вищевказаним автомобілем.

Після чого, ОСОБА_7 на автомобілі Део Ланос, державний номерний знак НОМЕР_3 , а ОСОБА_10 на автомобілі БМВ, державний номерний знак НОМЕР_1 , з місця вчинення злочину зникли, а викраденим розпорядилися на власний розсуд.

Такі дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення були кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Проте, суд, оцінивши надані сторонами докази, прийшов до висновку про ненадання стороною обвинувачення достатніх та переконливих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_7 15.02.2016 року цього злочину, а тому за недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення визнав його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 289 КК України за епізодом 15 лютого 2016 року та виправдав.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , вважаючи вирок суду в частині засудження ОСОБА_12 по епізоду від 09.03.2016 року за ч. 2 ст. 289 КК України таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, винесеним з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить його в цій частині скасувати та постановити ухвалу про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при ухваленні оскаржуваноговироку суд припустився порушень вимог ст. 411 КПК України, що вплинуло на помилкове вирішення питання про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні 09 березня 2016 року злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Зокрема, докази, які суд поклав в основу своїх висновків, не підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а містять істотні суперечності, які мають істотне значення для кримінального провадження, але суд не зазначив цього у вироку, і взагалі не взяв цього до уваги, а також безпідставно не взяв до уваги доводи сторони захисту, які могли істотно вплинути на його висновки.

При цьому, суд безпідставно не взяв до уваги показання свідка захисту ОСОБА_13 щодо перебування разом з нею ОСОБА_12 і непричетності останнього до вчинення злочину, які не містять жодних протиріч, є послідовними, логічними і такими, що узгоджуються між собою, та їх не спростовано, а неправдивість не доведено, і поклав в основу обвинувачення показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які містять обвинувальний ухил та пов`язані з тим, що вказані свідки є зацікавленими в результатах даного кримінального провадження, оскільки є працівниками міліції та раніше здійснювали затримання ОСОБА_12 . Окрім того, їх показання не містять конкретних даних про спрямованість умислу обвинуваченого на вчинення заволодіння транспортним засобом, при цьому, під час спостереження за автомобілем БМВ, дані свідки, незважаючи на пряму вказівку на це у дорученні слідчого, не здійснювали жодної фото- та відео- фіксації та у зв`язку з незаконним заволодінням автомобілем ЗАЗ затримали лише ОСОБА_16 , а ОСОБА_17 був затриманий за місцем свого проживання, що ніяк не підтверджує участь ОСОБА_12 у вчиненні злочину.
Також у вироку в частині засудження ОСОБА_12 суд, як на доказ його винуватості, послався на протоколи огляду місця події, однак жодний протокол огляду місця події не свідчить і не може свідчити про причетність ОСОБА_12 до вчинення заволодіння транспортним засобом 09.03.2016 року, будь-яких слідів чи доказів його присутності на місці події не виявлено, а тому протоколи огляду місця події від 09.03.2016 не можуть бути належними доказами вини ОСОБА_12 .
Крім того, судом неправильно застосовано до ОСОБА_12 закон України про кримінальну відповідальність, а саме - ч. 2 ст. 289 КК України по епізоду від 09.03.2016, так як наявні у справі докази не дають суду змоги встановити об`єктивну та суб`єктивну сторони цього злочину в діях ОСОБА_12 .
Тому, на думку апелянта, судом при постановленні вироку було порушено принципи кримінального судочинства, що закріплені у ст.ст. 9, 17 та 22 КПК України, та в порушення вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, належним чином не встановлено чи мало місце діяння - незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб, повторно, у діях ОСОБА_12 , чи був наявний у його діях склад цього злочину, чи винен він у цьому злочині, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , вважаючи вирок суду в частині його засудження по епізоду від 09.03.2016 року незаконним, просить його скасувати та постановити ухвалу про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що дана справа сфабрикована та має замовний характер, оскільки докази, які суд поклав в основу своїх висновків, насправді не підтверджують його винуватість, так як вони базуються лише на показаннях свідків, які є працівниками міліції та затримували його ще в 2014 році і під час обшуку у нього ними було вилучено багато цінних речей, більшість з яких після його затримання пропало, вони навіть не вносились в протокол, а іншу половину йому так і не вдалося повернути, незважаючи на неодноразові скарги в прокуратуру і в поліцію, а самі працівники міліції ОСОБА_18 та ОСОБА_14 неодноразово йому погрожували. В подальшому, після звільнення з місць позбавлення волі, він знову мав конфлікт з цими працівниками міліції, тому він впевнений, що це є основною причиною даного його звинувачення.

Крім того, зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_13 , яка повідомила, що в момент злочину, він знаходився з нею, а щодо показань свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_14 , то вони написані ідентично і одразу помітно, що їх писала одна особа. При цьому, вони мають сумнівні відомості, оскільки, як повідомив свідок ОСОБА_18 , він впізнав його в нічний час, на значній відстані від себе, через тонування в лобовому склі автомобіля БМВ, що є фізично неможливим.
Тому, на думку апелянта, докази сторони обвинувачення, досліджені під час судового розгляду, не підтверджують і не можуть підтверджувати його вину.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що призначаючи покарання, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини справи та призначити особі, яка вчинила злочин, покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Разом з тим, судом невмотивовані обставини, з яких він прийшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_12 , при застосуванні до нього мінімального покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, незважаючи на підвищену суспільну небезпечність цього злочину, оскільки незаконне заволодіння транспортними засобами не лише порушує майнові права, а й знижує безпеку руху, призводить до людських жертв, пошкоджень транспортних засобів і комунікацій, та при цьому не враховано особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має стійку антисуспільну спрямованість, так як нeoднopaзoво раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини у сфері незаконного заволодіння транспортними засобами, однак на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив злочинну діяльність, незважаючи на те, що раніше відбував покарання у вигляді позбавлення волі за аналогічні злочини.

Крім того, апелянт просить врахувати те, що предметом злочинного посягання обвинуваченого були автомобілі, та обставини вчинення тяжких злочинів, затримання підозрюваних, які, усвідомлюючи, що їхні дії були фактично викриті співробітниками поліції, намагались уникнути затримання, втікаючи на викраденому автомобілі, наражаючи тим самим на небезпеку інших водіїв та пішоходів, створюючи аварійні ситуації на дорозі, в результаті чого і сталась ДТП та було пошкоджено викрадений автомобіль, що свідчить про їх стійку злочинну спрямованість та бажання уникнути відповідальності за вчинені злочини.
При цьому, спосіб заволодіння транспортними засобами свідчить про те, що обвинувачений заздалегідь планував свою злочинну діяльність, вчиняв злочини згідно заздалегідь розподілених ролей, що підвищує ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, а їх вчинення для обвинуваченого є джерелом отримання прибутків для задоволення власних життєвих потреб, оскільки він нещодавно звільнився з місць позбавлення волі.
Крім того, судом при призначенні покарання обвинуваченому не було враховано і характеристику обвинуваченого, видану начальником Бориспільської ВК №119, згідно якої ОСОБА_7 на шлях виправлення не стає, тому переведення його до дільниці соціальної реабілітації не можливе, що свідчить про те, що, навіть перебуваючи в місцях позбавлення волі, він не бажав ставати на шлях виправлення та обирати лінію законослухняної поведінки в подальшому.

Тому на думку апелянта, в пост злочинній поведінці обвинуваченого відсутні будь-які обставини, що пом`якшують покарання останнього, оскільки з показів та поведінки останнього не вбачається його бажання до виправлення та законослухняної поведінки.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційних скарг сторони захисту та їх заперечення проти апеляційної скарги прокурора, а також протилежну позицію прокурора, який, підтримуючи апеляційну скаргу прокурора, заперечував проти апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги учасників провадження задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у повторному незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою, такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Твердження сторони захисту, як в суді першої інстанції, так і за змістом апеляційних скарг, про те, що ОСОБА_7 не вчиняв інкримінований йому злочин і у день його вчинення - 09 березня 2016 року перебував разом зі своєю дівчиною ОСОБА_13 , а дане звинувачення зумовлено давнім конфліктом з працівниками міліції ОСОБА_18 та ОСОБА_14 , які раніше здійснювали затримання ОСОБА_7 та є зацікавленими в результатах даного кримінального провадження, були предметом перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються об`єктивними доказами у кримінальному провадженні, які змістовно наведені у вироку.

Зокрема, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, підтверджується:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 в суді першої інстанції про наявність у неї автомобіля «ЗАЗ Віда», державний номерний знак НОМЕР_2 , який в ніч з 08 на 09 березня 2016 року був припаркований біля під`їзду будинку 1-а по вул. Григоренка в м. Києві, а о 6 год. їй зателефонували працівники поліції та повідомили, що її автомобіль знайдено на Кільцевій дорозі у пошкодженому стані. В автомобілі були пошкоджені капот, бампер, крило, а з водійських дверей вийнято серцевину замка, знята обшивка, хоча до викрадення її авто було цілим.

- показаннями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_14 , які є працівниками поліції та брали участь в оперативно-розшукових заходах з приводу угону автомобіля.

При цьому, свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні вказав, що після здійснення в лютому 2016 року угону автомобіля «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_3 , слідчим було надано доручення на проведення слідчих дій. Потерпілим від цього злочину за допомогою трекера було визначено місце знаходження його автомобіля, який знаходився в гаражі, розташованому в Київській області. По встановленню орендатора даного гаража, останній повідомив, що цей автомобіль йому привіз чоловік на ім`я ОСОБА_19 , надав його номер телефону та повідомив, що він їздить на автомобілі «БМВ». Виявлений в гаражі автомобіль було перевірено по базі «Рубеж» і виявилося, що це саме той автомобіль, який було викрадено, а причетні до його викрадення особи користуються автомобілем «БМВ», який під`їжджав до гаража, і слідчим було прийнято рішення щодо проведення негласних розшукових дій щодо автомобіля «БМВ». В ході спостереження за автомобілем «БМВ» ОСОБА_7 та ОСОБА_10 були затримані в процесі здійснення угону іншого автомобіля. При цьому в нічний час доби з адреси вийшов ОСОБА_7 з невідомим на той час чоловіком - ОСОБА_10 та сіли в автомобіль «БМВ», чорного кольору, щодо якого проводилися негласні слідчі дії, і проїхали в двір іншого будинку неподалік. Там ОСОБА_7 підійшов до автомобіля червоного кольору, здійснив якісь дії, після чого автомобіль почав від`їжджати. Після цього, ОСОБА_7 пересів в автомобіль «БМВ», а ОСОБА_10 сів в даний автомобіль червоного кольору. Оскільки на той момент не було можливості їх затримати, то було прийнято рішення переслідувати їх, а затримати в слушний момент. Проїжджаючи по проспекту, вони заблокували автомобіль «БМВ», на якому рухався ОСОБА_7 , та автомобіль червоного кольору - «ЗАЗ Віда», на якому рухався ОСОБА_10 , але при спробі їх затримати, вони намагались втекти. Тоді було прийнято рішення затримати автомобіль «ЗАЗ Віда» та здійснювали переслідування даного автомобіля, за кермом якого знаходився ОСОБА_10 , і останній не впорався з керуванням, наїхав на бордюр та був затриманий.
Такі ж показання щодо здійснення спостереження за автомобілем «БМВ», обставин угону ОСОБА_7 та ОСОБА_10 з використанням цього автомобіля - автомобіля «ЗАЗ Віда», їх переслідування, надав і допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , який до того ж вказав, що за кермом автомобіля «ЗАЗ Віда», який був ними затриманий, знаходився ОСОБА_10 , який повідомив, що він здійснював угон цього автомобіля разом з ОСОБА_7 .

Всупереч тверджень захисника та обвинуваченого, показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_14 суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, як такі, що не лише узгоджуються між собою та не містять суперечностей, але й узгоджуються з іншими доказами у провадженні, дослідженими судом та проаналізованими у вироку, а саме даними, що містяться у:

- прийнятій 22 лютого 2016 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві, за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження №0002166 за фактом незаконного заволодіння 14.02.2016 року приблизно о 17 год. по вул. Ентузіастів, 7/3 в м. Києві автомобілем «ЗАЗ ДЕО», державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_11 , які вказують на використання особами під час вчинення цього злочину автомобіля чорного кольору «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1 , у відповідності до вимог ст. 269 КПК України, постанові про проведення негласних слідчих (розшукових) дій - спостереження за річчю, а саме - автомобілем чорного кольору «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1 , в період часу з 22 лютого 2016 року по 22 березня 2016 року та його дорученні про проведення цієї слідчої дії працівникам ВКП Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві (т. 1 а.п. 161, 162).

- протоколах про проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 06.04.2016 року та від 28.04.2016 року, складених відповідно оперуповноваженим ВКП Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_20 та начальником сектору ВКП Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_18 , відповідно до яких: в ході проведеного в період часу з 22 год. 08.03.2016 року до 10 год. 09.03.2016 року візуального спостереження за автомобілем чорного кольору «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1 , встановлено, що на пр. Григоренка, 1-а в м. Києві з вказаного автомобіля вийшов ОСОБА_7 та підійшов до автомобіля «ЗАЗ Віда», червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , та шляхом пошкодження замка водійських дверей відчинив цей автомобіль, сів за кермом та виїхав з двору. В подальшому ОСОБА_7 пересів за кермо автомобіля «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1 , а ОСОБА_10 сів за кермо автомобіля «ЗАЗ Віда», червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , та приїхали на пр. А. Глушкова, де о 5 год. 40 хв. роз`їхались, і ОСОБА_7 поїхав без спостереження по вул. Ак. Заболотного в напрямку Столичного шосе, а ОСОБА_10 на перехрестя Кільцевої дороги та вул. Зодчих, де о 5 год. 45 хв. був затриманий (т. 1 а.п. 163, а.п. 164-165).

- протоколі огляду місця події від 10.03.2016 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого: в ході огляду ділянки місцевості, розташованої в зеленій зоні парку «Пірогово» за адресою: м. Київ, вул. Заболотного, 21, виявлено, оглянуто та вилучено автомобіль БМВ 318, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 (т. 1 а.п. 123-125).
- протоколах огляду місця події від 09.03.2016 року земельної ділянки на перехресті вул. Зодчих та Великої Кільцевої, на якій розташований автомобіль «ЗАЗ Віда», червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , та знаходиться ОСОБА_10 , в ході якого здійснено огляд та вилучення автомобіля «ЗАЗ Віда», червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , який мав пошкодження, а також оглянуто ОСОБА_10 , у якого вилучено плоскогубці та рукавички (т. 1 а.п. 168-169, 170-171).

- копії лікарського свідоцтва про смерть №198/16 від 30.09.2016 року, як засвідчено факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 , у зв`язку з чим 08 червня 2016 року постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_21 кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 289 КК України закрито у зв`язку із смертю підозрюваного на підставі п. 5 ч.1 ст. 284 КПК України (т.1 а.п. 156-157, 199-201).

За наявності сукупності вищеприведених доказів, які беззаперечно підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні 09 березня 2016 року спільно з особою, матеріали відносно якої виділене в окреме провадження, незаконного заволодіння належного ОСОБА_9 транспортного засобу, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг сторони захисту та не приймає до уваги твердження захисника та обвинуваченого фактично про обмову свідками ОСОБА_18 та ОСОБА_14 обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений.

Та обставина, що ОСОБА_18 та ОСОБА_14 , показання яких в сукупності з іншими доказами по справі доводять винуватість ОСОБА_7 , раніше приймали участь у затриманні останнього по іншій справі та є працівниками правоохоронних органів, всупереч доводів обвинуваченого та його захисника, не може свідчити про їх особисту зацікавленість у засудженні саме ОСОБА_7 , оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, котрі б свідчили про неправомірність дій цих працівників під час здійснення негласної слідчої дії - візуального спостереження за автомобілем «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1 , в ході якого і було встановлено осіб, які ним користуються та використовували при вчиненні злочину - ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , їх переслідування після вчинення злочину та затримання.

Також при наявності вищевказаних беззаперечних доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом - автомобілем «ЗАЗ Віда», червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 , судом першої інстанції обґрунтовано не було прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_13 з огляду й на те, що остання є дівчиною ОСОБА_7 , з якою він тривалий час зустрічається, а отже, може свідчити на його користь з метою ухилитися від відповідальності за вчинене.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що в процесі досудового розслідування та при розгляді провадження в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення, наведені у вироку докази зібрані у відповідності до вимог КПК України, обґрунтовано визнані належними і допустимими та такими, що доводять винуватість ОСОБА_7 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою, а отже дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України.

Що стосується покарання, то, як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна, дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, а отже, таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання і попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким, конкретні обставини його вчинення та його наслідки, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочину, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, не одружений, не перебуває на обліках у відповідних лікарів-спеціалістів, має постійне місце проживання, його характеристики та стан здоров`я, відсутність пом`якшуючих його покарання обставин, а рецидив злочину, як обставину, що його обтяжує, та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, та правильно визначив розмір такого покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі, і не застосував додаткове покарання - конфіскацію майна, яке за санкцією ч. 2 ст. 289 КК України не є обов`язковим.

Отже, покарання ОСОБА_7 судом призначено з урахуванням всіх тих обставин, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, і підстав для його збільшення лише на 6 місяців, як запропоновано прокурором, колегія суддів не вбачає.

Переконливих доводів щодо необхідності призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна в апеляційній скарзі прокурора не наведено, а його твердження про вчинення ОСОБА_7 злочинів, пов`язаних з незаконним заволодінням транспортними засобами, як джерело отримання прибутків для задоволення власних життєвих потреб, є виключно припущенням, яке ґрунтується на даних, які стосуються попередніх судимостей обвинуваченого, використання яких, відповідно до ст. 88 КПК України, є неприпустимим.

За викладеним вище, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у провадженні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у провадженні залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

____________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3