АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 06 грудня 2016 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду задоволено клопотання старшого слідчого СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_8 та накладено арешт на нерухоме майно, що на праві власності належить ОСОБА_9 (і.п.н. НОМЕР_1 ), а саме: автостоянка номер НОМЕР_2 , секції «Б», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 13, заборонивши особам, у володінні яких може перебувати вищевказане майно, розпоряджатися ним будь-яким чином.
Вирішуючи питання про арешт вищевказаного майна, слідчий суддя врахував обставини вчинення ймовірного злочину, так як вони викладені в клопотанні слідчого, правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170, 171 КПК України, та прийшов до висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно, що на праві власності належить ОСОБА_9 , з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, що передбачена санкцією інкримінованої ОСОБА_6 ч. 5 ст. 191 КК України в якості обов`язкового додаткового покарання.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Так, захисник в апеляційні скарзі посилається на дані державного реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якого об`єкти нерухомості, а саме автостоянка номер НОМЕР_2 , секції «Б», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 13, станом на 27 жовтня 2016 року перебувала у власності лише громадянки ОСОБА_9 , яка не є учасником кримінального провадження.

Також звертає увагу суду на той факт, що відчуження майна, на яке було накладено арешт ухвалою слідчого судді, відбулось до 27 жовтня 2016 року і станом на цей час будь - якої заборони щодо відчуження зазначеного нерухомого майна не існувало. Ця обставина підтверджується матеріалами справи.
Разом з тим, зазначає, що правочини між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було укладено у повній відповідності до вимог чинного законодавства України у зв`язку з чим остання є добросовісним набувачем вищевказаногонерухомого майна.

Крім того, слідчим у клопотанні не наведено жодного доказу, що майно на яке накладається арешт підпадає під хоча б одну ознаку передбачену ст. 96-2 КПК України, а тому суд не мав правових підстав накладати арешт на нерухоме майно ОСОБА_9 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК Україна.
Звертає увагу суду захисник і на те, що ОСОБА_9 не є учасником кримінального провадження відносно ОСОБА_6 та не має в ньому жодного процесуального статусу і тому до неї не може бути застосовано конфіскацію майна. У зв`язку з наведеним правові підстави накладання арешту на її майно у відповідності до п. 3 ч. 2. ст. 170 КПК України відсутні.

Наголошує автор апеляційної скарги і на тому, що ОСОБА_9 не є підозрюваною у кримінальному проваджені. Крім того, станом як на час розгляду судом клопотання слідчого про накладення арешту так і на час підготовки даної апеляційної скарги цивільний позов в матеріалах справи відсутній.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги і необхідності задоволення її в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районні Головного управління ДФС у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 09 квітня 2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 00000077, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи КП «Кіровгелогія» в період 2012 - 2014 років, зловживаючи своїм службовим становищем, розтратили чуже майно, а саме грошові кошти КП «Кіровгеологія», в особливо великих розмірах шляхом перерахування їх на рахунки ТОВ «Сібол» () та ТОВ «Київкапіталбуд» (), які мають ознаки фіктивності.

Впродовж часового проміжку з 25 червня 2012 року по 31 грудня 2014 року КП «Кіровгеологія», на виконання договорів з окремих видів робіт (роботи зі створення геолого-тематичної продукції) з ДГП «Геолекспертиза», надало висновки з проведених геологічних експертиз за відповідними адресами об`єктів Надрокористувачів.

За вказані висновки з проведених геологічних експертиз в період з 25 червня 2012 року по 31 грудня 2014 року, ДГП «Геолекспертиза» на користь КП «Кіровгеологія» було перераховано грошові кошти в сумах, які вказані в актах прийомів - передач.

З метою реалізації злочинного умислу, направленого на розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в особливо великих розмірах, ОСОБА_6 достовірно знаючи, що виконання окремих видів робіт (роботи зі створення геолого-тематичної продукції), необхідних для отримання в подальшому Надрокористувачами дозволів, виконується власними силами КП «Кіровгеологія», без залучення будь - яких сторонніх фізичних та юридичних осіб, уклав договори з Товариствами з обмеженою відповідальністю «Сібол» та «Капіталбуд» (далі - ТОВ «Сібол», ТОВ «Київкапіталбуд», які мають ознаки фіктивності.

Реалізувавши свій злочинний умисел, направлений на розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в особливо великих розмірах, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні КП «Кіровгеологія» за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 8/9, в період з січня 2012 по 01 листопада 2013 року, здійснив розтрату майна КП «Кіровгеологія», а саме грошових коштів в сумі 17 959 626 грн., що є особливо великим розміром.

З метою відшкодування збитків завданих інтересам держави, забезпечення пред`явлення цивільного позову та виконання вироку суду, необхідно накласти арешт на майно, що належить підозрюваному ОСОБА_6 , а саме на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

24 вересня 2016 року в присутності ОСОБА_9 (колишня дружина ОСОБА_6 ,) інших сторін кримінального провадження в Печерському районному суді м. Києва було розглянуто клопотання щодо обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

За результатами розгляду клопотання щодо обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 , останньому 24 вересня 2016 року було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Для відшкодування збитків завданих інтересам держави, забезпечення пред`явлення в майбутньому цивільного позову та виконання вироку суду до Печерського районного суду м. Києва були подані клопотання про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 , а саме на його нерухоме майно.

Однак, підозрюваний ОСОБА_6 достовірно знаючи про повідомлення йому про підозру за ч. 5 ст. 191 КК України, санкцією якої є конфіскація майна, вчинив дії на відчуження майна, що належить йому на праві власності, а саме: автостоянка номер НОМЕР_2 , секції «Б», що за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 13.

Операції з відчуження вказаного вище майна підозрюваного ОСОБА_6 були вчинені 24 вересня 2016 року, тобто після повідомлення останньому про підозру у вчинення особливо тяжкого злочину, санкція якої передбачає конфіскацію майна.

Таким чином, дії ОСОБА_6 , які пов`язані з укладенням договору дарування на користь колишньої дружини ОСОБА_9 щодо нерухомого майна, а саме: автостоянки № НОМЕР_2 , секції «Б», за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 13, свідчить про навмисне відчуження власного майна на користь близьких осіб з метою не відшкодування збитків, які останній завдав інтересам держави.

Відповідно до ч. 5 ст. 191 КК України за скоєння вказаного злочину передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Таким чином, з метою виконання вироку в частині конфіскації майна належить накласти арешт на вищевказане нерухоме майно.

26 жовтня 2016 року старший слідчий СУ ФУ ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_7 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, що на праві власності належить ОСОБА_9 , а саме: автостоянка № НОМЕР_2 , секції «Б», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 13.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року вищевказане клопотання слідчого задоволено.

Задовольняючи клопотання старшого слідчої групи, внесене в межах кримінального провадження № 00000077, про накладення арешту на зазначене вище майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого ОСОБА_8 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують правові підстави, передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення можливої конфіскації.

З таким рішенням слідчого судді не можливо погодитися з огляду на наступні обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Проте, колегія судді вважає, що слідчий суддя, прийшовши до помилкового висновку про необхідність накладення арешту на вищевказане майно з метою забезпечення можливої конфіскації, як виду покарання, оскільки вказане майно належить лише ОСОБА_9 на праві приватної власності .

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 не є в даному кримінальному провадженні ні підозрюваною, ні обвинуваченою, а тому до неї не може застосовуватися конфіскація майна, як вид покарання.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна, винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали - про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_9 , з метою конфіскації майна, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року, - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_8 та накладено арешт на нерухоме майно, що на праві власності належить ОСОБА_9 (і.п.н. НОМЕР_1 ), а саме: автостоянка № НОМЕР_2 , секції «Б», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 13, заборонивши особам, у володінні яких може перебувати вищевказане майно, розпоряджатися ним будь-яким чином - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_8 про накладення арешт на нерухоме майно, що на праві власності належить ОСОБА_9 (і.п.н. НОМЕР_1 ), а саме: автостоянка № НОМЕР_2 , секції «Б», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 13, -відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/4049/2016 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1