Номер провадження: 11-кп/785/497/17
Номер справи місцевого суду: 514/374/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретар ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляції прокурора і представника потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на вирок Тарутинського районного суду Одеської області від 15.09.2015 р., яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка і жителька АДРЕСА_1 , громадянка України, з неповною середньою освітою, неодружена, раніше не судима,

визнаний невинуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдана у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину.

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до вироку районного суду, ОСОБА_9 органами досудового розслідування обвинувачувалась у тому, що близько 17 години 26.09.2013 року, зустрівши ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які прибули на території її домоволодіння по АДРЕСА_1 , де на ґрунті неприязних стосунків, що виникли через розподіл спадкового майна, в ході сварки, умисно заподіяла останнім тілесні ушкодження. Так, тримаючи у правій руці сокиру для вирубування кукурудзи, ОСОБА_9 двома руками штовхнула ОСОБА_10 в результаті чого заподіяла останній легкі тілесні ушкодження у вигляді садна нижньої губи справа, а потім умисно вдарила ОСОБА_11 сокирою завдала удар в обличчя, чим спричинила їй легкі тілесні ушкодження у вигляді незначної набряклості лівої щоки, садна від кута рота зліва, синця по внутрішній поверхні слизистої лівої щоки, синця по задній поверхні середньої третини лівого плеча.

Виправдовуючи ОСОБА_9 , районний суд прийшов до висновку, що в ході судового розгляду не доведено її винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. При цьому суд у вироку зазначив, що в судовому засіданні не було доведено умислу ОСОБА_9 на заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, а те, що тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_10 заподіяла саме ОСОБА_9 , не доведено органами досудового розслідування зібраними доказами.

В апеляції прокурор, вважає безпідставними посилання суду у вироку на, начебто, неповноту досудового розслідування, яким не перевірено доводи обвинуваченої про те, що з сокирою вона йшла по вулиці і це бачив сусід, а також не було проведено слідчого експерименту за участю потерпілих, оскільки наявність в руках у неї сокири для вирубування кукурудзи на момент прибуття потерпілих ніким не оспорювалась. А потерпілі і ОСОБА_9 давали суду показання з приводу спричинення їм тілесних ушкоджень саме цією сокирою. Інших мотивів, які б свідчили про недоведеність винуватості ОСОБА_9 у скоєнні злочину у вироку суд не вказав. Прокурор зазначає, що відносно до висновків судово-медичних експертиз потерпілим завдано легких тілесних ушкоджень, а потерпіла ОСОБА_11 пояснила суду, що не бачила як і чим завдала ОСОБА_9 удари її матері, однак бачила, як ОСОБА_9 зняла сокиру з плеча і замахнулась на матір. Вона відштовхнула ОСОБА_9 від матері і в цей момент обухом сокири останньої їй було заподіяно пошкодження лівої сторони обличчя і задньої поверхні плеча. Вказуючи на відповідність виявлених у потерпілих тілесних ушкоджень показанням потерпілих і свідка ОСОБА_12 , який був очевидцем події, прокурор просив про повторне дослідження деяких доказів, а саме: допитати свідка ОСОБА_12 , дослідити висновки судово-медичних експертиз №220,221, а також висновки комісійних судово-медичних експертиз № 387,388 та протокол огляду речового доказу з додатками. Просить виправдувальний вирок суду скасувати та ухвалити обвинувальний вирок, яким визнати ОСОБА_9 винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн і звільнити її на підставі ч. 5 ст. 74 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності; речовий доказ сокиру знищити та в задоволенні позовних вимог потерпілих відмовити.

В апеляції представник потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 також просить скасувати вирок суду і ухвалити обвинувальний вирок, яким визнати ОСОБА_9 винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання, про яке визначене стороною обвинувачення; а також стягнути з обвинуваченої на користь обох потерпілих по 30000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування завданої їй матеріальної шкоди.

При цьому також наводить показання потерпілих і свідка ОСОБА_12 , висновки судових експертиз на обґрунтування винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину. Також адвокат вказує, що обидві потерпілі зазнали значних душевних страждань від дій ОСОБА_9 , які викликали цілий переживань, нервозність, емоційну напругу і т.ін., а на лікування отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 витратила 6168.65 грн, що підтверджується фіскальними чеками аптечних установ.

Вислухавши доповідача, прокурора про задоволення його апеляції, потерпілих і їх представника про задоволення апеляції їх представника, обвинувачену про залишення вироку суду без змін, вивчивши викладені в апеляціях доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляції прокурора і представника потерпілих підлягають частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції з наступних підстав.

На виконання вимог ч. 3 ст. 404 КПК України і вказівок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі від 14.02.2017 року апеляційним судом за клопотанням прокурора повторно досліджено докази по кримінальному провадженню висновки судово-медичних експертиз щодо характеру і локалізації тілесних ушкоджень у потерпілих, протокол огляд речового доказу сокири та повторно допитаний очевидець події кримінального правопорушення свідок ОСОБА_12 .

Так, відповідно до показань свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_9 в ході сварки штовхала потерпілу ОСОБА_10 своїм тілом, а потім замахнулась на неї сокирою для вирубування кукурудзи, яка була у неї в правій руці. В цей час до них підбігла ОСОБА_11 з наміром захистити від удару матір, однак удар сокирою прийшовся їй в обличчя. Він чітко бачив, що ОСОБА_9 замахувалась сокирою на ОСОБА_10 і удар здійснювався нею у напрямку зверху вниз, вираз обличчя ОСОБА_9 був загрозливим, вона діяла з метою завдати потерпілим тілесних ушкоджень.

Відповідно до досліджених апеляційним судом протоколу огляду речового доказу сокири для вирубування кукурудзи і висновків судово-медичних експертиз (т. 1 а.п. 105-106,107-108,156-168,170-180) тілесні ушкодження у вигляді садна лівої щічної області з переходом на область рота з крововиливом у слизову оболонку по внутрішнім поверхням лівої щоки, синця лівого плеча в області верхньої третини по задній поверхні, що виникли у потерпілої ОСОБА_11 могли бути спричинені за обставин, на які вказала потерпіла.

Показання свідка ОСОБА_12 відповідають показанням потерпілих і висновку судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Зазначені обставини дають підстави апеляційному суду вважати, що зазначені легкі тілесні ушкодження ОСОБА_9 спричинила потерпілій ОСОБА_11 умисно. На наявність вказаних обставин вказали в ході розгляду апеляцій прокурор і представник потерпілих.

За таких обставин доводи апеляційних скарг про неправильну оцінку доказів судом першої інстанції, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, що перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, тобто порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, і необхідність скасування вироку належить визнати обґрунтованими.

Разом з тим, прийняти рішення про ухвалення обвинувального вироку апеляційний суд позбавлений можливості у зв`язку з допущеними порушеннями судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону України щодо обвинувального акту.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до вимог ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Згідно положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу вагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (справа «Камасінскі проти Австрії» рішення від 19.12.1989 року). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та ін. проти Австрії».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001 року у справі «Даллос проти Угорщини». Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції ( зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також «Даллос проти Угорщини»).

Однак, як вбачається з обвинувального акту відносно ОСОБА_9 , він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому викладені лише обставини, які встановлені слідчим за результатами досудового розслідування і дана правова кваліфікація кримінального правопорушення, однак в ньому відсутнє формулювання обвинувачення.

Разом з тим, суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні не звернув на це уваги і призначив судовий розгляд на підставі зазначеного обвинувального акту.

Цим фактично порушено право обвинуваченої на захист, оскільки за відсутності висунутого їй обвинувачення вона була позбавлена можливості захищатися в суді.

Зазначені порушення згідно до ч. 1 ст. 412 КПК України також є істотними, адже перешкодили суду ухвалити законний та обґрунтований вирок, і такими, що відповідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційні скарги прокурора і представника потерпілих підлягають частковому задоволенню, а вирок, як постановлений з істотними порушеннями закону, підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання, в ході якого суду першої інстанції необхідно перевірити відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.

Виходячи з того, що апеляційний суд не має можливості усунути виявлені порушення в судовому засіданні і ухвалити судове рішення відповідно до встановлених в судовому засіданні апеляційного суду обставин, а допущені місцевим судом вищезазначені порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили прийняти рішення відповідно до вимог закону, не передбачені у ст. 415 КПК України в якості підстав для скасування вироку та призначення апеляційним судом нового судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність керуватися в даному конкретному випадку вимогами ст. 7, ч. 6 ст. 9 КПК України для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора і представника потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 частково задовольнити, а вирок Тарутинського районного суду Одеської області від 15.09.2015 року відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження зі стадії підготовчого судового засідання у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5