Справа № 357/659/17
1-кп/357/326/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.02.2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізона у кримінальному провадженні №0000006 від 16.01.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оріховець Сквирського району Київської області, громадянина України, раніше не судимого, із середньою спеціальною освітою, розлученого, 9 квітня 2013 року прийнятий на військову службу за контрактом військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , молодший сержант, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що в умовах особливого періоду , який встановлений з 18 березня 2014 року в Україні і що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій відповідно до ст.ст. 1,4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президент України «Про часткову мобілізацію»: від 17.03.2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII; від 06.05.2014 року № 454/2014р. затвердженого Законом України від 06.05.2014 року № 1240-VII ; від 21.07.2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 року № 1595-VIІ; від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 14.01.2015 року № 1 13-VI11, будучи 9 квітня 2013 року згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_3 (з 1 травня 2014 року військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) (по стройовій частині) №309, прийнятим на військову службу за контрактом, призначеним на посаду кулеметника 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону цієї ж військової частини, що дислокується по АДРЕСА_1 та 30 квітня 2015 року відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №123 призначеним командиром відділення взводу технічного забезпечення 3 механізованого батальйону, а 5 травня 2015 року наказом командира НОМЕР_4 окремої гвардійської механізованої бригади (по особовому складу) №80-РС йому було присвоєне військове звання молодший сержант, під час проходження військової служби, як військовослужбовець Збройних Сил України, був повинен керуватисявимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, однак, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентують його діяльність, молодший сержант ОСОБА_5 3 травня 2016 року, діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, умисно, без поважних причин, в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 та до 13 січня 2017 року ухилявся від обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків, після чого 13 січня 2017 року добровільно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби) - злочині, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України.

Обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаявся.

07.02.2017 року сторони кримінального провадження, прокурор військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 з одного боку, та обвинувачений ОСОБА_5 з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості на наступних умовах:

обвинувачений ОСОБА_5 , розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, а саме обмеження свого права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і 424 КПК України, та відмову від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 цього Кодексу (зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь), а також будучи обізнаним про наслідки невиконання угоди, які полягають у праві прокурора при невиконанні угоди протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, а у разі умисного невиконання ним угоди - бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 389- 1 КК України, взяв на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України та погодився на призначення йому за цією статтею покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 місяців арешту.

У судовому засіданні прокурор, розуміючи, що наслідком укладення та затвердження угоди для нього буде обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення, будучи обізнаним про своє право у випадку невиконання обвинуваченим угоди про визнання винуватості протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, просив угоду затвердити.

Вислухавши учасників кримінального провадження, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, на підставі такого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування, прокурором, оскільки своїми умисними діями, які виразились в нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби) , ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.

Злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, відповідно до ст.12 ч.4 КК України є тяжким злочином.

Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України, підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, відсутні.

Таким чином, враховуючи, що умови угоди не суперечать закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб чи держави, виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань можливе, суд вважає, що підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити з застосуванням ст.69 КК України, що узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості та не суперечить вимогам закону, так як ОСОБА_5 щиро розкаюється у вчиненому злочині, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, свого психологічного стану, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, є учасником бойових дій, що визнається судом обставинами, які пом`якшують відповідальність обвинуваченого за вчинене, тобто маються підстави для застосування вимог ст.69 КК України при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_5 .

Згідно ст.469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо злочинів невеликої, середньої тяжкості чи тяжких злочинів.

Речові докази по справі, судові витрати відсутні, запобіжний захід обвинуваченому не обирався і підстав для застосування запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не вбачаться.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374 ,469, 474,475 КПК України , суд -

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 07.02.2017 року, укладену у кримінальному провадженні №0000006 від 16.01.2017 року за ст.407 ч.4 КК України між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, на підставі якої із застосуванням ст.69 КК України призначити узгоджене між сторонами покарання у виді у виді 3 місяців арешту, який відбувати на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Строки відбування покарання вираховувати з часу затримання ОСОБА_5 ..

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд з підстав, передбачених ст.394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1