АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1527/2017 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

селищі Жердова Броварського району Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 01 серпня 2007 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 15, ч. 3

ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком

2 роки;

- 20 травня 2008 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 2

ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк

5 років та 31 березня 2013 року звільнений по відбуттю строку покарання;

на вирок Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року у кримінальному провадженні № 0005546,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Судом також стягнуто із ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. та вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановив суд першої інстанції у вироку, 19 серпня 2016 року, приблизно о 01 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в дворі житлового будинку АДРЕСА_2 , помітив відкрите на провітрювання вікно офісного приміщення на першому поверсі зазначеного будинку, а тому вирішив таємно викрасти чуже майна з проникненням у це приміщення. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, ОСОБА_6 , переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, заліз на підвіконник та за допомогою фомки зламав навісний замок на решітці, після чого незаконно проник до офісного приміщення відділу житлово-комунального господарства Печерської районної державної адміністрації у м. Києві. Далі ОСОБА_6 проник до першого приміщення кімнати офісу, в якому викрав два ноутбука: марки «Lenovo G555», вартістю 10 000 грн., який належить ОСОБА_8 та марки «Asus X 71 SL», вартістю 5 000 грн., який належить ОСОБА_9 , після чого через вікно залишив офісне приміщення, спричинивши потерпілим матеріальної шкоди на вказану суму.

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3

ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості у вчиненні кримінального правопорушення і правильність кваліфікації діяння, а також не ставлячи під сумнів правильність висновків суду в частині вирішення цивільного позову, просить змінити вирок суду першої інстанції, пом`якшивши призначене йому покарання.

За доводами апеляційної скарги обвинувачений вважає, що суд призначив йому занадто суворе покарання, оскільки не врахував ту обставину, що він є інвалідом третьої групи і за висновком лікаря на даний час потребує хірургічного втручання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційних вимог, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно і поєднаному з проникненням у приміщення, що відповідає юридичній кваліфікації діяння за ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів не переглядає, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорюються. До того ж колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

З цих ще підстав колегія суддів не перевіряє рішення суду в частині цивільного позову у кримінальному провадженні.

Що стосується покарання, то на переконання колегії суддів, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначено покарання у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України і висновки суду в цій частині у вироку є вмотивованими, а доводи апеляційної скарги - безпідставні та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як убачається з кримінального провадження та слідує з вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, окрім ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким, врахував щиросердне каяття обвинуваченого, що визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позицію потерпілої, якій моральні збитки ОСОБА_6 не відшкодував, а також прийняв до уваги стан здоров`я обвинуваченого, бо він є інвалідом третьої групи та дані про його особу, зокрема, що він раніше неодноразово судимий, суспільно корисною працею не займався, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра.

Зваживши сукупність усіх обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, яке він повинен відбувати реально, в умовах ізоляції від суспільства.

Всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого, всі обставини провадження та дані про його особу були враховані судом першої інстанції, а те, що він є інвалідом третьої групи дало суду підстави для призначення ОСОБА_6 , за відсутності в законі за вчинений ним злочин альтернативних видів покарань, мінімального розміру покарання у виді позбавлення волі. При цьому необхідно вказати, що будь-яких даних про те, що стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює відбування ним покарання у виді позбавлення волі в провадженні не має.

Оскільки як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, не встановлено принаймні двох обставин, які б пом`якшували ОСОБА_6 покарання, законних підстав для застосування положень ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.

З огляду на характер вчиненого злочину, його фактичні обставини і тяжкість, враховуючи особу винного, який після відбуття покарання в місцях позбавлення волі за попереднім вироком, під час не знятих і непогашених судимостей знову вчинив умисний корисливий злочин, отже не бажає стати на шлях виправлення, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства та вважає, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, а тому, враховуючи наведене, і не вбачає підстав для застосування положень ст. 75 КК України.

Оскільки переконливих аргументів щодо суворості призначеного покарання обвинувачений в апеляційній скарзі не навів, колегія суддів, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4