Справа № 182/4654/16-к
Провадження № 1-кп/0182/189/2017
У Х В А Л А
15.02.2017 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку в залі суду у м. Нікополь кримінальні провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.06.2014 за № 0000366, 29.12.2014 за № 0001197 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , дата народження:
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Кисличувате, Томаківського району
Дніпропетровської обл., зареєстрованого та проживаючого у
АДРЕСА_1
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 393 КК України
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3
(у режимі відеоконференцзв`язку з ДУВП №4)
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в :
У провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебувають кримінальні провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.06.2014 за № 0000366, 29.12.2014 за № 0001197 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 393 КК України.
Стосовно обвинуваченого було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 16.02.2017.
Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше 60 днів, оскільки продовжують існувати ризик, передбачений ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду, що підтверджується тим, що ОСОБА_3 у грудні 2014 року, перебуваючи під вартою, втік з-під варти, чим вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 393 КК України.
Обвинувачений заперечував проти продовження строків тримання під вартою, вважаючи, що ризики, зазначені прокурором, існували в минулому і на даний час не існують та просив змінити запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту. При цьому зазначив, що він більше двох років тримається під вартою, хоча вагомих доказів його вини ні в ході досудового слідства, ні в ході судового розгляду, прокурором надано не було; має стійкі соціальні зв`язки дружину, дитину, веде підсобне господарство, обробляє власні земельні ділянки.
Захисники обвинуваченого підтримали клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, посилаючись на практику ЄСПЛ та недоведеність прокурором існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Прокурор категорично заперечував проти зміни запобіжного заходу.
Вислухавши думку сторін судового провадження, суд приходить до наступного.
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ „Нечипорук і Йонкало проти України від 21.07.2011 року, „Осаковський проти України від 17.07.2014 року та ін).
Як встановлено в судовому засіданні, обираючи дану міру запобіжного заходу, слідчий суддя враховував ті обставини, що існують ризики того, що підозрювана особа може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, здійснювати тиск на свідків, також була врахована тяжкість вчиненого ним злочину, репутація обвинуваченого. На даний час, на думку суду, ризик, що обвинувачений може здійснювати тиск на свідків, відсутній. Оскільки потерпіла та майже всі свідки допитані, а ті свідки, які допитані, пояснили суду, що тиск на них та їх рідних з боку обвинуваченого та його родини відсутній. Що стосується ризику перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, то на даний час цей ризик відпав. Разом з тим, прокурором обґрунтовано доведено, що існує ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки ОСОБА_3 , перебуваючи під вартою, у грудні 2014 року, вчинив втечу з-під варти, чим вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 393 КК України.
Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини, зі спливом певного часу обґрунтована підозра у вчиненні злочину перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи, а утримання під вартою протягом тривалого часу не відповідає принципові захисту від свавілля встановленому параграфом 1 ст. 5 Конвенції, а сама тяжкість обвинувачення не може бути виправданням тривалих періодів утримання під вартою. У випадку коли ризику ухилення обвинуваченого від суду можна запобігти за допомогою застави чи іншого запобіжного заходу, обвинуваченого має бути звільнено з-під варти.
Цю правову позицію Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював у своїх рішеннях (рішення від 06.11.2008 р. у справі „Євлоєв проти України, рішення від 17.07.2014 р. у справі „Осаковський проти України та інш.). Обмеження при розгляді клопотання лише переліком законних (стандартних) підстав для його застосування є порушенням вимог п.4 ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ „Харченко проти України).
Крім того, при продовженні строків тримання під вартою суди зобов`язані враховувати стан здоров`я обвинувачених, про що неодноразово зазначав ЄСПЛ (рішення від 16.05.2013 р. у справі „Барило проти України, рішення від 14.03.2013 р. у справі „Салахов та Іслямова проти України та інш).
На думку суду, прокурором недостатньо доведено, що запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду неможливо шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою.
Тому, враховуючи особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, дружину та неповнолітню дитину, а також те, що висновком УЗД підтверджено наявність у обвинуваченого хронічних захворювань, що він зобов`язується не ухилятись від суду, а також те, що він тривалий час утримується під вартою, а на даний час доставка спецконтингенту до Нікопольського міськрайонного суду ускладнена через закриття ІТТ, суд вважає необхідним змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Керуючись ст. 177, 181, 331 КПК України, суд -
п о с т а н о в и в :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисників про зміну запобіжного заходу задовольнити. В задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою щодо обвинуваченого відмовити.
Змінити щодо ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.
Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися із с. Кисличувате, Томаківського району, в якому він проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
ОСОБА_3 звільнити з-під варти негайно.
Копію ухвали про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту надіслати для виконання до Томаківського відділу поліції Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській обл.
Строк дії ухвали - не більше ніж два місяці, тобто до 15.04.2017 і у разі необхідності може бути продовжений за клопотанням прокурора. Після закінчення строку ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Попередити обвинуваченого, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може біти застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Контроль за виконанням запобіжного заходу здійснює прокурор.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1