Справа № 146/79/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" березня 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
а участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-
07 січня 2017 року біля 09:00 год ОСОБА_6 , перебуваючи в в приміщенні кухні будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , в ході виниклої словесної суперечки із своєю колишньою дружиною ОСОБА_4 , умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, наніс їй один удар своєю лівою рукою в область правого плеча, після чого, дерев`яним ручним масажером, який тримав в своїй правій руці наніс один удар в область сідниць ОСОБА_4 , заподіявши їй тілесні ушкодження, у вигляді синців правого плечового суглобу і сідниць, які згідно висновку експерта № 7 від 10 січня 2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В судовому засіданні ОСОБА_6 вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому і вважає, як і інші учасники судового розгляду за можливе при дослідженні доказів по справі обмежитись його допитом, допитом потерпілої та характеризуючими матеріалами.
З`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає обсяг доказів, що підлягають дослідженню визначити допитом обвинуваченого, потерпілої та характеризуючими даними.
По суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_4 доводиться йому колишною дружиною. 07 січня 2017 року прийшовши додому між ним та потерпілою виникла словесна суперечка, під час якої остання, виражалася в його адресу грубими словами та принижувала його. Не витерпівши образ, він наніс їй один удар в область плеча, проте, ОСОБА_4 й надалі продовжувала принижувати його, в ході чого він деревяним масажером, який тримав у руці, наніс один удар потерпілій по сідницям.
Допитана в судовому засідані потерпіла ОСОБА_4 пояснила суду, що з обвинуваченим ОСОБА_6 раніше перебували у шлюбу, який в липні 2016 року було розірвано, проте після розірвання шлюбу продовжували проживати в одному будинку. 07 січня 2017 року біля 09:00 год між нею та обвинуваченим ОСОБА_6 виникла словесна суперечка, в ході якої ОСОБА_6 наній їй один удар рукою в область плеча та удар дерев`яним масажером по сідницям. При призначенні міри покарання ОСОБА_6 просила застосувати до обвинуваченого максимальну міру покарання.
Дії ОСОБА_6 державним обвинуваченням вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації покарання.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищевикладене, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що відносяться до злочинів невеликої тяжкості, обставини що пом`якшують покарання обвинуваченому, відсутність обставин, які обтяжуть покарання, особу обвинуваченого, судимостей немає, на диспансерному психіатричному та на наркологічному обліку не перебуває, який має на утриманні четверо неповнолітніх дітей, компрометуючі матеріали відсутні, позицію державного обвинувача та потерпілої щодо міри покарання обвинуваченому, суд дійшов висновку, що до ОСОБА_6 слід застосувати покарання у виді громадських робіт.
Підстав для застосування запобіжних заходів, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України суд не вбачає.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 370-374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.
До вступу вироку у законну силу запобіжний захід ОСОБА_6 не обирати.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Томашпільський районний суд Вінницької області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1