АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
13 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Біла Церква, Київської області, з вищою освітою, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,?
за участі:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представника цивільного відповідача ОСОБА_5
Від представника цивільного відповідача ОСОБА_5 надійшла апеляційна скарга, в якій він просить суд апеляційної інстанції скасувати вирок Дарницького районного суду міста Києва від 15.12.2016 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції для належного та повного розгляду справи.
Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 15.12.2016 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік. На підставі ч.4 ст.53 КК України ОСОБА_8 розстрочити виплату штрафу по 340 (триста сорок) гривень щомісяця протягом року, починаючи з 1 січня 2017 року. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» 25 700 гривень на користь ОСОБА_9 матеріальної шкоди та суму моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 10 000 гривень моральної шкоди.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, в обґрунтування своєї апеляційної скарги, представник цивільного відповідача посилається на те, що суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову вийшов за межі позовних вимог, заявлених ОСОБА_9 та стягнув з ПрАТ «УТСК» матеріальну та моральну шкоду. Крім того, як стверджує апелянт, зміст вироку свідчить про значну неповноту (повну відсутність) судового розгляду в частині вирішення цивільного позову та грубе порушення норм матеріального права, зокрема у сфері обов`язкового страхування. Судом проігноровано пояснення представника цивільного позивача щодо порядку виплат страхового відшкодування та визначення його розміру, а саме в частині того, що від потерпілої до ПрАТ «УТСК» з моменту ДТП не надходило жодних повідомлень, заяви чи документу про ДТП. При цьому апелянтом наголошено, що доказів на стягнення витрат в розмірі 25700 грн. нічим не підтверджено, оскільки відповідно до доданих фінансових документів (чеків), витрати підтверджуються лише на суму 20064,79 грн., при тому, що всупереч ст.24 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-праової відповідальності власників наземних транспортних засобів», витрати потерпіла підтверджує виключно чеками (накладними) про придбання ліків, а не документами відповідного закладу охорони здоров`я. Також в апеляції наголошується, що розмір моральної шкоди в оскаржуваному рішенні суду жодним чином не обґрунтовано і він не відповідає вимогам Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-праової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема ст.26-1, у відповідності до якої її розмір повинен ставити 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, тобто 1375 грн.

Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.
Як встановлено судом першої інстанції, 12.01.2016 приблизно о 07 годині 40 хвилин ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21114», д.н.з. НОМЕР_1 в порушення вимог п. 18.1 ПДР, рухаючись проїзною частиною вул. Харківське шосе зі сторони метро Харківська в напрямку вул. Тростянецької, зі швидкістю приблизно 40 км/год., під час наближення до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований неподалік будівлі №179-а по вул. Харківське шосе в м. Києві, який позначений відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою ПДР, проявив неуважність, а саме не переконався, що на даному пішохідному переході відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода небезпека, а також несвоєчасно зреагував на пішохода, який, маючи перевагу в і здійснював перехід зазначеної проїзної частини безпосередньої по розмітці нерегульованого пішохідного переходу (зліва направо, відповідно до траєкторії руху автомобіля), який існував для нього як небезпека, внаслідок цього скоїв наїзд на вказаного пішохода.

Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а заподіянні пішоходу ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості у виді закритої травми правої гомілки, перелом латерального мищелка великогомілкової кістки, обширна підшкірно-міжм`язова гематома.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника цивільного відповідача, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, думку потерпілої та прокурора, які заперечили проти існуючої апеляційної скарги та вважали за необхідне залишити оскаржуваний вирок без змін, думку обвинуваченого, який також підтримав наявну апеляцію та просив суд її задовольнити, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга представника цивільного відповідача не підлягає задоволеню, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, оскільки відповідає фактичним обставинам по справі, обґрунтований сукупністю розглянутих в судовому засіданні доказів, які досліджені, належно оцінені судом та детально викладені у вироку. Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження, обрана міра покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, учасниками не оскаржуються, тому, відповідно до вимог ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються, адже ніким не ставляться під сумнів.

Що стосується апеляційної скарги представника цивільного позивача ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів виходить з наступного.
Так, згідно з вимогами ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог абз.7 п.2) ч.3 та абз.6 п.2) ч.4 ст.374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються як підстави для задоволення цивільного позову, так і рішення про цивільній позов.

Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, вказавши норму матеріального права, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Вказані вимоги судом першої інстанції були дотримані у повному обсязі.

Так, задовольняючи частково у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 , суд першої інстанції обґрунтовано послався на вимоги п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно яких при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з положенням ч.1 ст.128КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 застрахована у ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу ВАЗ 21114, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до якого страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну життю і здоров`ю на одного потерпілого складає 100 000 (сто тисяч) гривень.

Зважаючи на наведене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 25 700 грн. на користь ОСОБА_9 . Зазначений розмір матеріальної шкоди, яку було понесено останньою на лікування, підтверджується: медичною довідкою (а.с. 75), копією карти виїзду швидкої медичної допомоги (а.с. 78), копією журналу реєстрації амбулаторних хворих (а.с. 125-132), квитанціями та чеками резервування лікарських прелпаратів (а.с. 31-33, 36-37, 39-43, 45), довідкою щодо вартості стаціонарного лікування (а.с. 76).

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при вирішені цивільного позову неналежним чином досліджено докази понесених ОСОБА_9 витрат на лікування, так як на відповідно до доданих чеків витрати підтверджуються лише на суму 20 064, 79 грн., то вони є необґрунтованими та спростовуються доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, які були повторно дослідженні апеляційним судом, в результаті чого встановлено, що всі понесені ОСОБА_9 витрати були пов`язані з отриманими нею травмами в результаті ДТП, що мала місце 12.01.2016, а тому підлягають відшкодуванню.

Разом з тим, посилання представника цивільного відповідача на те, що від потерпілої до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» не надходило повідомлення про ДТП та заяви про страхове відшкодування, за даних обставин не є визначальним, поза як подію ДТП, особу яка винна у вчиненні ДТП, шкоду, що було завдано потерпілій та причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями ОСОБА_8 та завданої ОСОБА_9 шкодою встановлено в судовому порядку, у зв`язку з чим судом і було зобов`язано ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» відшкодувати потерпілій понесені нею витрати на лікування в межах страхового полісу.

Стосовно доводів ОСОБА_5 про необґрунтованість визначення судом першої інстанції розміру моральної шкоди, так як він не відповідає Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то колегія суддів наголошує, що згідно правил ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Більше того, визначаючи розмір завданої ОСОБА_9 моральної шкоди на суму 15 000 грн., суд першої інстанції обґрунтував його у вироку у відповідності до положень ч.3 ст.23 ЦК України, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Натомість, апеляційна скарга представником цивільного відповідача вносилась з підстав неповноти судового розгляду та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, ОСОБА_5 вказує, що цивільному відповідачу не було надіслано додатків до цивільного позову, що потягло за собою неналежну підготовку до справи, а також те, що суд розглядаючи цивільний позов вийшов за межі позовних вимог, заявлених ОСОБА_9 , стягнувши таким чином зі страхової компанії матеріальну та моральну шкоду.

Зазначене не може розцінюватись судом як істотне порушення вимог КПК України, оскільки ч.2 ст.412 КПК України дає вичерпний перелік підстав, коли рішення скасовується у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону.

З огляду на те, що інших порушень, які б свідчили про наявність при розгляді даного кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваного вироку Дарницького районного суду міста Києва від 15.12.2016 відносно ОСОБА_8 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, як того просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 15.12.2016, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двосот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік, ? залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції .

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/759/2017
Категорія: ч.1 ст. 286 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_10
Доповідач ОСОБА_1