Справа № 736/669/15-к
Номер провадження 1-кс/736/72/15

У Х В А Л А
22 травня 2015 року м. Корюківка

Слідчий суддя Корюківського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , за участі представника скаржника адвоката ОСОБА_3 , ст. слідчого Корюківського РВ УМВС ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , заявника ОСОБА_6 та представник заявника ОСОБА_7
14 травня 2015 року, переможець електронних торгів ОСОБА_8 , з метою отримання станка орендував транспортний засіб Мерседес Бенц державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та прибув за адресою: м. Корюківка, вул. Садова, 4.
Під час проведення виконавчої дії відповідно до Закону України Про виконавче провадження, а саме передачі майна переможцю торгів ОСОБА_8 , начальником відділу державної виконавчої служби Корюківського районного управління юстиції складено Акт державного виконавця про передачу реалізованого майна покупця від 14 травня 2015 року.
В скарзі зазначено, що в процесі навантаження верстата на автомобіль, приїхав інший наряд працівників міліції, які повідомили про те, що особою, в якої перебував на відповідальному зберіганні верстат, а саме ОСОБА_10 , подано заяву про вчинення кримінального правопорушення. В зв`язку з поданою ОСОБА_10 заявою про вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_8 запропонували проїхати до Корюківського РІВ УМВС України в Чернігівській області разом з придбаним Майном, яке знаходилося на транспортному засобі.
Представник скаржника зазначає про те, що працівниками міліції не було повідомлено ОСОБА_8 в якому саме процесуальному статусі він проходить по даній кримінальній справі, у зв`язку з чим він, разом з придбаним майном, повинен проїхати до Корюківського РВ УМВС України в Чернігівській області; йому не було запропоновано користуватися під час давання показань та участі у проведенні процесуальних дій правовою допомогою адвоката; не було роз`яснено прав та обов`язків, передбачених КПК України в залежності від процесуального статусу особи в кримінальному провадженні; не було вручено жодного процесуального документу, як наприклад виклику.
ОСОБА_8 було повідомлено про те, що по даному кримінальному провадженні він перебуває у статусі свідка та відповідно допитано.
З тверджень представника скаржника також, ОСОБА_8 без будь-яких на те правових підстав зобов`язали, залишити Майно на території Корюківського РВ УМВС України в Чернігівській області та видали довідку від 14 травня 2015 року, в якій повідомлялось про те, що автомобіль Мерседес Бенц державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належний ОСОБА_12 з чотирьохстороннім верстатом знаходяться на території Корюківського РВ УМВС України в Чернігівській області 14 та 15 травня 2015 року.
Тобто, працівниками Корюківського РВ УМВС України в Чернігівській області були грубо порушені права ОСОБА_8 гарантовані статтею 41 Конституції України, де встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
15 травня 2015 року, ОСОБА_8 повторно звернувся до слідчого органу внутрішніх справ з вимогою припинити протиправні дії щодо безпідставного утримання майна та транспортного засобу на території Корюківського РВ УМВС України в Чернігівській області. Однак, вимога залишена слідчим ОСОБА_4 без задоволення, в зв`язку з чим ОСОБА_8 , вимушений був 15 травня 2015 року, перебувати на території районного відділу міліції, чим порушено право на вільне пересування гарантовано статтею 33 Конституції України.
Біля 18 години 00 хвилин 15 травня 2015 року ОСОБА_8 , мав намір забрати своє майно з території Корюківського РВ УМВС України в Чернігівській області та відвезти за місцем призначення, однак в цей час на територію міліції в`їхав навантажувач та перекрив виїзд з території на якій перебував Мерседес Бенц, в зв`язку з чим ОСОБА_8 повторно звернувся до слідчого з вимогою щодо усунення перешкод у вільному пересуванні та можливості виїхати із зазначеної території. Однак вимога була проігнорована. Тобто, працівниками Корюківського РВ УМВС України в Чернігівській області продовжувалось порушення прав ОСОБА_8 на вільне пересування та володіння, користування і розпорядження своєю власністю.
Разом з тим, 15 травня 2015 року, слідчим було виготовлено постанову про визнання предмету в якості речового доказу та приєднання до матеріалів кримінального провадження. Відповідно до даної постанови слідчий ОСОБА_4 постановив Майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_8 визнати в якості речового доказу та приєднати його до матеріалів кримінального провадження та зберігати майно на території Корюківського РВ УМВС України в Чернігівській області.
Крім зазначеної постанови, яка винесена ст. слідчим ОСОБА_4 також складено протокол огляду предмету від 15 травня 2015 року, який розпочато о 18 годині 10 хвилин та закінчено огляд о 20 годині 00 хвилин.
Таким чином майно, що знаходилось на транспортному засобі, було в примусовому порядку знято та залишено на зазначеній території, а ОСОБА_8 вручено Постанову від 15 травня 2015 року про визнання предмету в якості речового доказу та приєднання його до матеріалів кримінального провадження та Протокол огляду предмету від 15 травня 2015 року. Однак, як вказано вище, майно було вилучено у ОСОБА_8 ще 14 травня 2015 року.
В скарзі також зазначено, що КПК України не передбачає такого процесуального документа, як постанови слідчого органу внутрішніх справ про визнання предмету, який належить свідкові, в якості речового доказу та приєднання його до матеріалів кримінального провадження.
Представник скаржника стверджує про те, що в статті 16 КПК України конкретизовано таку засаду виконавчого провадження як недоторканність права власності: 1. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. 2. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.
Стаття 84 КПК України містить визначення доказів. Так, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Також в скарзі зазначено про те, що стаття 85 КПК України встановлює правило належності доказів: "1. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів"
Стаття 98 КПК України містить визначення поняття Речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В п.1 ст.100 КПК України передбачено, що речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
В п.6 ст.100 КПК України встановлено, що Речові докази, які не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: 1) повертаються власнику або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан; 4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.
Згідно ч.1 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
В пункті 1-2 статті 168 КПК України передбачений порядок тимчасового вилучення майна. Так, тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Стаття 169 КПК України встановлює правила припинення тимчасового вилучення майна. Тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Частина 5 статті 171 КПК України встановлює: клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Частина 6 статті 173 КПК України встановлює, що ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.
Враховуючи положення підпункту 3 пункту 1 ст.169 КПК України, можна стверджувати про те, що наразі настали обставини припинення тимчасового вилучення майна у ОСОБА_8 ..
Однак вилучене майно не повернуто ОСОБА_8 Корюківським РВ УМВС України.
Відповідно ч.1 п.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Згідно ч.1 ст.304 КПК України, скарги на дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Згідно з вищевикладеним представник скаржника ОСОБА_8 просить слідчого суддю, скаргу задовольнити, та зобов`язати Корюківський РВ УМВС України в Чернігівській області повернути йому, тобто, ОСОБА_8 , вилучений відповідно до протоколу огляду предмета від 15 травня 2015 року, який складений ст. слідчим Корюківського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4 , верстат чотирьохсторонній п`ятишпиндельний СРР 240/543, який виготовлений компанією Griggio.
У судовому засіданні представник скаржника просив слідчого суддю задовольнити скаргу. Також пояснив, що відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Ст. слідчий ОСОБА_4 та прокурор в судовому засіданні пояснили, що, вони заперечують у задоволенні вимог скаржника, просять слідчого суддю у задоволенні скарги відмовити.
Згідно ч.1 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
В пункті 1-2 статті 168 КПК України передбачений порядок тимчасового вилучення майна. Так, тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Стаття 169 КПК України встановлює правила припинення тимчасового вилучення майна. Тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Частина 5 статті 171 КПК України встановлює: клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Частина 6 статті 173 КПК України встановлює, що ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.
Ухвалою слідчого судді Корюківського районного суду від 18.05.2015 року у задоволенні клопотання ст. слідчого СВ Корюківського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, а саме про накладення арешту на чотирьохсторонній п`ятишпиндельний верстат на якому мається позначка ROJEK CPF240/ НОМЕР_2 , котрий знаходиться на території Корюківського РВ УМВС за адресою: АДРЕСА_2 було відмовлено.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може противоправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що скаргу ОСОБА_8 до Корюківського РВ УМВС України в Чернігівській області про визнання неправомірною бездіяльності старшого слідчого Корюківського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна слід задовольнити.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.167-173, 303-310 КПК України суд,-
Зобов`язати Корюківський РВ УМВС України в Чернігівській області повернути ОСОБА_8 , вилучений відповідно до протоколу огляду предмета від 15 травня 2015 року, який складений ст. слідчим Корюківського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4 , верстат чотирьохсторонній п`ятишпиндельний СРР 240/543, який виготовлений компанією Griggio.
Ухвала, відповідно до ч.3 ст.307 та ст.309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1