Справа № 415/4847/15-к
Провадження № 11-кп/782/257/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7.12.2016 р. м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника Лисичанського МВ КВІ ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сєвєродонецьку Луганської обл. матеріали за апеляційною скаргою прокурора Лисичанської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Лисичанського міськсуду Луганської обл. від 29.07.2016 р., -

в с т а н о в и в:

Вироком Лисичанського міськсуду Луганської обл. від 8.07.2014 р. ОСОБА_8 засуд-жено за ст. ст. 15 ч. 2, 190 ч. 4, 190 ч. 3, 190 ч. 4, 358 ч. 3, 70 ч.1 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки. На ОСОБА_8 , від-повідно до вимог ст. 76 КК України покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на пості-йне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-викона-вчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєс-трації в кримінальну-виконавчу інспекцію.

Ухвалою Лисичанського міськсуду Луганської обл. від 29.07.2016 р. було залишено без за-доволення подання Лисичанського МВ КВІ УДПтСУ в Луганській обл. про направлення звільне-ного від покарання з випробуванням ОСОБА_8 для відбування покарання, призначеного ви-роком Лисичанського міськсуду від 8.07.2014 р.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції вказав, що на час повторного розгляду клопотання відсутні підстави для доцільності направлення засудженого для відбування призначе-ного покарання, оскільки місцезнаходження ОСОБА_8 не відомо, а тому у суду не має дос-татніх даних про причини його неявки для реєстрації в КВІ, що на думку суду свідчить про те, що подання є передчасним. Також, суд вказав, що у поданні відсутні матеріали які б підтверджували з яких причин не були виконані приводи засудженого до КВІ, якщо такі приводи здійснювались. А також, суд зазначив, що відсутність ОСОБА_8 у судовому засіданні призводить до пору-шення його процесуальних прав, передбачених ст. ст. 42 та 43 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурора зазначено, що при розгляді подання судом допущена непо-внота судового розгляду та неправильне застосування Закону України про кримінальну відповіда-льність, вважає, що ухвала підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 166 КВК України, у разі ухи-лення засудженого, якого звільнено від відбування покарання з випробуванням, від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, кримінально-виконавча інспекція застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покаран-ня з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання. Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`яз-ків, який було покладено на нього судом. Поважними причинами неявки засудженого до криміна-льно-виконавчої інспекції визнаються: несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обстави-ни, що фактично позбавляють його можливості своєчасного прибуття за викликом і які докумен-тально підтверджені.

Також вказує, що відповідно до ст. 78 ч. 2 КК України та Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» у випадку невиконан-ня засудженим покладених на нього обов`язків або якщо він систематично вчинює правопорушен-ня, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях випра-влення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно з ч. 3 ст. 166 КВК України, невиконанням обов`язків вважається коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків покладених на нього судом.

Суд не перевірив належним чином поважність або неповажність причин неявки засуджено-го до Лисичанської МВ КВІ, не врахував обставини неодноразової перевірки за адресою мешкання засудженого, якими встановлено, що засуджений за даною адресою не проживає протягом трива-лого часу, що підтверджує умисне ухилення ОСОБА_8 від виконання покладених судом обов`язків.

Судом не було надано оцінку тим обставинам, що з 29.07.2015 р. засудженого ОСОБА_8 оголошено у розшук, що, на думку прокурора, є доказом невиконання ним покладених судом обов`язків та свідчить про невиконання вироку суду.

Також, судом не досліджені обставини та причини зміни ОСОБА_8 свого місця проживання без повідомлення КВІ.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_8 не виконав покладені судом обов`язки, виї-хав на постійне місце проживання до Російської Федерації, можливо змінив громадянство Украї-ни. Відомо, що у травні 2015 р. він перебував в республіці Кіпр у місті Пафос.

Крім того, в ухвалі суду зазначено, що в поданні Лисичанського МВ КВІ ставиться питання про направлення ОСОБА_8 для відбування покарання у зв`язку з неявкою для реєстрації у встановлений строк без поважних причин, однак дане мотивування суду не відповідає обставинам справи, оскільки засуджений ухилився від виконання вироку та постановки на облік у КВІ, змінив постійне місце мешкання, а постанова про встановлення днів явки на реєстрацію ОСОБА_8 не виносилась.

Також, під час розгляду подання КВІ в судовому засіданні був присутній представник засу-дженого адвокат ОСОБА_9 , який був повідомлений про дату, час та місце проведення судово-го засідання по вказаній справі, крім того, здійснює представництво інтересів засудженого за до-говором про надання юридичної допомоги від 14.07.2016 р., згідно якого між адвокатом ОСОБА_10 та громадянкою України ОСОБА_11 укладено договір про надання правової допо-моги громадянину Російської Федерації ОСОБА_8 . Відповідно до вказаних обставин, пред-ставник засудженого зобов`язаний повідомити ОСОБА_8 про час судового засідання та за-значити у разі наявності причини неявки засудженого. Судом під час розгляду подання не з`ясо-вано причини неявки ОСОБА_8 та поважність вказаних причин.

Таким чином, прокурор вважає, що судом відповідно до ст. 372 КПК України не враховані вище перелічені обставини та необґрунтовано відмовлено у задоволенні подання про скасування іспитового строку посилаючись на його передчасність та просить скасувати вищезазначену ухвалу у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального та кримінального процесуального зако-нодавства України та неповнотою судового розгляду, просить призначити новий розгляд подання у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила скасувати ухвалу суду з підстав які вказані в апеляції, представника КВІ, який повідомив, що ОСОБА_8 знятий з обліку в КВІ 14.09.2015 р. після розгляду їх подання, а тому у КВІ ві-дсутні підстави для подальшого здійснення контролю за відбуванням покарання, вважав, що у по-данні КВІ від 6.08.2015 р. повністю викладені обставини ухилення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, обговоривши доводи апеляції, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмо-тивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Об- ґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверд-жені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно п. 8 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати пи-тання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

За змістом ч. 3 та 4 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається суддею згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст. ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.

У судове засідання викликається засуджений, його захисник, законний представник, проку-рор. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбут-тя.

Відповідно до положень ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на тери-торії України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Однією з основних засад кримінального провадження, згідно до п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК Украї-ни, є забезпечення права на захист. Зміст цієї засади відображено у ч. 2 ст. 20 цього Кодексу, яка передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, об-винуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обрано-го ним або призначеного захисника, а також у ч. 1 ст. 20 КПК України, яка встановлює, що засуд-женому має бути надано право надати усні або письмові пояснення, брати особисту участь у кри-мінальному провадженні, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК Укра-їни.

Право підозрюваного, обвинуваченого на захист є конституційною гарантією, яка закріпле-на положеннями ст. ст. 59 та 63 Конституції України та є однією з основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України.

Так, забезпечення права людини на захист від обвинувачення у вчиненні злочину закріпле-но у ст. 11 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 р. та у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і осново-положних свобод від 1.11.1950 р., ратифікованою Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.

Разом з тим, як вбачається з повідомлення старшого інспектора з ОД Укрбюро Інтерполу ГУНП в Луганській обл. від 2.05.2016 р. №37/80/111/16/255, ОСОБА_8 був затриманий 1.05.2016 р. у м. Пафос Республіки Кіпр та був переданий 2.05.2016 р. до Районного суду м. Пафо-са з метою початку його екстрадиції (а.с.32-34).

Суд, ухвалюючи рішення, виходив з того, що відсутність ОСОБА_8 у судовому за-сіданні під час розгляду подання КВІ про його направлення для відбування покарання безумовно призведе до порушення процесуальних прав засудженого, передбачених ст. ст. 42 та 43 КПК Укра-їни, в тому числі на участь в судовому засіданні.

З урахуванням цих положень, а також того, що місцевий суд позбавлений не в змозі переві-рити викладені у поданні КВІ доводи через відсутність можливості вислухати засудженого у судо-вому засіданні, апеляційний суд вважає, що місцевий суд дійшов до обгрунтованого висновку про залишення без задоволення подання КВІ.

Що стосується доводів апеляції прокурора про те, що суд неправильно вказав на підставу звернення КВІ, то апеляційний суд погоджується з цим доводом, адже ОСОБА_8 взагалі не з`явився до КВІ для постановки на облік після набрання вироку стосовно нього законної сили, але на думку апеляційного суду це не впливає на законність підстав, з яких суд відхилив клопотання, а саме з метою забезпечення засудженому права на захист.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що посилання апеляції прокурора на неправильне за-стосування закону України про кримінальну відповідальність не відповідає обставинам, які роз-гладалися та були встановлені судом першої інстанції з огляду на ті обставини, з яких суд відхи-лив подання, а саме забезпечення засудженому права на захист в зв`язку з неможливістю повідо-мити засудженого про час та місце судового розгляду.

Також, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляції прокурора про те, що участі представника засудженого ОСОБА_9 було цілком достатньо для дотримання вимог ст. ст. 42 та 43 КПК України та забезпечення права на захист засудженого, тому що участь адвоката в су-довому розгляді ніяк не може замінити особу засудженого, тому що відповідно до договору ( а. пр. 85) ОСОБА_9 мав надати тільки необхідну правову допомогу в межах Закону України «Про ад-вокатуру» та КПК України.

Таким чином, підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає, не наведено їх і в апеляції прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:
Ухвалу Лисичанського міськсуду Луганської обл. від 29.07.2016 р., якою відмовлено у за-доволенні подання Лисичанського МВ КВІ УДПтСУ в Луганській обл. про направлення засудже-ного ОСОБА_8 для відбування покарання у місця позбавлення волі, при-значеного вироком Лисичанського міськсуду Луганської обл. від 8.07.2014 р. залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора Лисичанської місцевої прокуратури Луганської обл. ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розг-ляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді