ВИРОК
Іменем України
03.03.2017 року м. Львів
Франківський районний суд м.Львова, в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001204 від 18 квітня 2016 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, громадянки України, розлученої, із середньо-технічною освітою, працюючої керівником ПП «ІТ», раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні завідомо неправдивого показання як представник потерпілого, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України.
ОСОБА_5 під час провадження судового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000228 від 31.01.2015, перебуваючи в службовому кабінеті №30 Франківського ВП ГУ НП у Львівській області, що за адресою: м.Львів, вул.Ген.Чупрнки, 65, 06.02.2016 року в період часу з 11 год. 30 хв. до 12 год. 45 хв. в ході допиту в якості представника потерпілого, діючи умисно, будучи письмово попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, дала завідомо неправдиві пояснення про те що, ОСОБА_6 таємно заволодівши печаткою ПП «І.Т.», уклав фіктивні договори оренди із ФОП ОСОБА_8 , ТзОВ «Щирецькі ковбаси», ТзОВ «Овація» в період 2012 -2014 років. На протязі зазначеного часу отримував наручно від вищезгаданих орендарів готівкові кошти в якості оплати за оренду без жодних правових підстав. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , 12.03.2015, в період проведення одночасного допиту між нею як представником потерпілого та свідком ОСОБА_9 , будучи письмо попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, дала завідомо неправдиві показання, повідомивши, що не давала ОСОБА_6 доручення на право бути представником ПП «І.Т.» ні як засновник та ні як директор даного підприємства. При цьому ОСОБА_5 ознайомившись зі змістом представленої їй довіреності від 24.01.2012, виданої ПП «І.Т.» в особі засновника приватного підприємства ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_6 про уповноваження останнього бути уповноваженим представником ПП «І.Т.», повідомила, що підпис від її імені як засновника ПП «.І.Т.», схожий на її підпис, але даний підпис виконаний не нею, що вона ніколи не надавала ОСОБА_6 довіреності на право діяти як від її імені так і від імені ПП «І.Т.».
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому їй дачі завідомо неправдивих показань в якості представника потерпілого, не визнала. Дала показання, про те, що припускає, що могла як засновник ПП «І.Т.» здійснити підпис на довіреності на час перебування із ОСОБА_6 в шлюбі, проте не може пригадати обставин, за яких нею могла бути надана така довіреність. Надалі, 29 січня 2016 року нею було подано до Франківського ВП ГУНП у Львівській області заяву про відмову від обвинувачення в кримінальному провадженні.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_5 є його колишньою дружиною. В 2012 році виникли проблеми з ПП «Овація», дружина не мала часу цим займатися, і надала йому довіреність. На підставі даної довіреності оформляв всі документи, став свій підпис і печатку.
Суд констатує, що у судовому засіданні сторонам було забезпечено передбачені ст. 22 КПК України права щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Під час судового розгляду стороною обвинувачення в якості доказу вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 384 КПК України, суду надано протокол допиту від 06.02.2015 року представника потерпілого ОСОБА_5 в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000228 від 31 січня 2014 року; протокол одночасного допиту осіб від 13.03.2015 року представника потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_6 в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000228 від 31 січня 2014 року.
Разом із тим, суд вважає, що вищевказані докази не доводять вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, та при цьому виходить з такого.
Протокол допиту від 06.02.2015 року представника потерпілого ОСОБА_5 в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000228 від 31 січня 2014 року за своїм змістом співпадає з показами наданими ОСОБА_5 в судовому засіданні, і так само є недостатнім доказом вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення.
Наданий стороною обвинувачення протокол одночасного допиту осіб від 13.03.2015 року представника потерпілого ОСОБА_5 , з участю адвоката ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_6 , з участю адвоката ОСОБА_7 в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000228 від 31 січня 2014 року не є достатнім доказом вини ОСОБА_5 , враховуючи надані її покази в судовому засіданні, про те, що остання не може чітко вказати чи надавала та підписувала довіреність ОСОБА_6 .
Згідно з ч. 1 ст. 384 КК України відповідальність за завідомо неправдиві показання, у тому числі свідка, полягає у повідомленні недостовірних відомостей про обставини та факти, що мають значення для вирішення справи. Злочин може бути вчинено лише шляхом активної поведінки і необхідно, щоб свідок повідомляв які-небудь неправдиві відомості, що стосуються тих чи інших обставин справи.
Суд приходить до висновку, що у даній справі стороною обвинувачення не надано і не здобуто під час судового розгляду доказів, які б достовірно вказували на дачу обвинуваченим завідомо неправдивих показань та мету скоєння інкримінованого правопорушення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ч. 3 ст. 63 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
В силу вимог ч. ч. 1, 3 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діях обвинуваченого є склад злочину. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
У відповідності до п. 23 Пленуму ВС України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму ВС України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29.06.1990 р. № 5, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.
Обвинувачення інкриміноване органом досудового слідства в обвинувальному акті дача завідомо неправдивих показань, будувалися тільки на припущеннях, доводах потерпілого, а також показах обвинуваченої під час допиту в якості представника потерпілолго у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000228 від 31 січня 2014 року, , які не підтверджені будь-якими іншими доказами.
Згідно положень ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Враховуючи викладене суд не бере до уваги показання обвинуваченої на досудовому слідстві.
Суд за наявності наданих стороною обвинувачення доказів не може прийти до висновку поза будь-яких сумнівів, що ОСОБА_5 під час допиту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000228 від 31.01.2015 дала завідомо неправдиві показання, а тому тлумачить усі сумніви на користь обвинуваченого.
Також, суд зважає, що на момент розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 384 КК України, Постановою старшого слідчого СВ Франківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 від 10.03.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000228 від 18 листопада 2015 року, закрито у зв`язку з відмовою представника потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
За таких обставин, оцінюючи досліджені по справі докази у їх сукупності з точки зору допустимості, достовірності і достатності, суд прийшов до переконання, що вони не доводять пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, а тому його слід виправдати в інкримінованому йому злочині, з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, а саме за відсутністю в його діях складу злочину.
Цивільний позов у справі не заявлено, речових доказів, судових витрат немає. Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, -
З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати невинною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, та виправдати за відсутністю в її діях складу цього злочину.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області через Франківський райнний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1