Справа № 737/900/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/400/2017
Категорія - ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 червня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№0000125 за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , та прокурора на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , одружений, освіта професійно-технічна, не працює, учасник бойових дій, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 ухвалено рахувати з дня його затримання з 03 квітня 2016 року, зарахувавши цей строк до покарання за правилами, передбаченими ч.5 ст. 72 КК України, тобто з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишено без змін - у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_7 150000 грн. моральної шкоди, а на користь потерпілого ОСОБА_13 - 90000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати у сумі 1804 грн. 18 коп.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 03 квітня 2016 року, близько 21.50 год., ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою умисного вбивства, умисно наніс десять ударів ножем у різні частини тіла потерпілому ОСОБА_14 , а саме: чотири удари в область грудної клітини, один удар в область шиї, два удари в область живота та три удари в область лівої ноги, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих колото-різаних ран грудної клітини та шиї з ушкодженням лівої легені, двох проникаючих колото-різаних ран черевної порожнини з ушкодженням сальника кишківника та правої долі печінки, трьох колото-різаних ран лівої нижньої кінцівки, трьох непроникаючих колото-різаних ран грудної клітини, які згідно висновку судово-медичної експертизи №293 від 16 травня 2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_14 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , близько 22.10 год., у будинку за вищевказаною адресою, від масивної крововтрати, що виникла внаслідок множинних колото-різаних ран лівої нижньої кінцівки, грудної клітини та живота з ушкодженням внутрішніх органів.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_11 та його захисники ОСОБА_9 і ОСОБА_10 подали апеляційну скаргу, в якій просили змінити вирок місцевого суду, перекваліфікувати дії ОСОБА_11 на ст.118 КК України, та призначити йому покарання в межах санкції вказаної статті, у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Також просили зарахувати у строк відбування покарання обвинуваченому строк його попереднього ув`язнення з 03 квітня 2016 року, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, а також зменшити суми відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих, ухваливши рішення щодо стягнення із ОСОБА_11 на користь потерпілих по 10000 грн. кожному. В обґрунтування скарги послались на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Сторона захисту не погодилась із кваліфікацією кримінального правопорушення, так як ОСОБА_11 завдав тілесних ушкоджень потерпілому, захищаючи свою матір від неправомірної поведінки останнього. Вказали, що судом не було взято до уваги та не надано відповідної оцінки показанням єдиного свідка події матері обвинуваченого. Вказали на безпідставне посилання у вироку, як на доказ вини ОСОБА_11 , на показання свідка ОСОБА_15 Послались на обставини, неправильно використані судом та взяті до уваги у протилежному значенні, ніж це було насправді, зокрема, що стосується ножа, яким було нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_14 . Також послались на доданий до апеляційної скарги консультативний висновок спеціаліста у галузі психології, згідно якого була надана психологічна оцінка діям ОСОБА_11 , та у висновку зазначено, що не виключається можливість, що індивідуально-психологічні особливості обвинуваченого (участь у бойових діях у зоні АТО, стан після перенесення гострої реакції на стрес та інші фактори) могли суттєво вплинути на його поведінку та емоційні реакції під час скоєння ним інкримінованого діяння. Зазначили, що місцевий суд прийшов до хибного висновку про скоєння ОСОБА_11 умисного вбивства в ході раптово виниклого конфлікту з потерпілим, тоді як фактичні обставини свідчать, що мотивом його дій був захист охоронюваних законом прав та інтересів обвинуваченого та його матері від суспільно небезпечного посягання, межі якого він перевищив.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій ОСОБА_11 , доведеність його вини, просив скасувати вирок місцевого суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та призначити ОСОБА_11 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 років. В обґрунтування скарги зазначив, що місцевим судом при призначенні покарання ОСОБА_11 не в повній мірі було враховано обставини скоєння кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_11 і його захисників, які підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав, а апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення; прокурора, котрий просив задовольнити подану ним скаргу, а апеляційну скаргу сторони захисту - залишити без задоволення; потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які погодились з позицією прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Висновок місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у скоєнні умисного вбивства визнав частково та пояснив, що тілесні ушкодження ОСОБА_14 завдав, захищаючи свою матір та себе від неправомірних посягань останнього. Під час спільного вживання спиртних напоїв, за місцем проживання обвинуваченого, між ним та потерпілим виникла суперечка з приводу війни на Донбасі, оскільки він брав участь у бойових діях поблизу м. Дебальцево, а ОСОБА_14 сказав на нього «вояка хренов». Із кімнати вийшла мати ОСОБА_16 , зробила їм зауваження та почала виганяти потерпілого з хати. В цей час ОСОБА_14 схватив її однією рукою за руку, а іншою взяв на столі один з ножів з чорною ручкою та замахнувся на матір. Сприйнявши реально погрозу матері з боку потерпілого, ОСОБА_11 схопив його за руку, у якій був ніж, потягнув ОСОБА_14 на себе, унаслідок чого останній відпустив матір. Потім обвинувачений схопив на столі другий ніж, і відбиваючись від ОСОБА_14 , ударив його ножем два рази у ліву ногу та один раз у шию, після чого повалив потерпілого на підлогу. Зазначив, що пам`ятає лише як наніс три удари ножем, але допускає, що їх могло бути й більше. Потім мати завела ОСОБА_11 у ванну кімнату, де він був хвилин десять. Коли вийшов з ванної, то потерпілий лежав на підлозі, він почав спиняти кров у ОСОБА_14 , прикладав рушник до живота. ОСОБА_11 наполягав на тому, що вчинив убивство ОСОБА_14 при перевищенні меж необхідної оборони.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість повністю знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, потерпіла ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції підтвердила свої показання, які надавала в місцевому суді, де зазначила, що 03.04.2016 року, близько 16.00 год., її син їздив з товаришем ставити сітки, після чого повернувся додому. О 19 годині його бачили біля бару, потім бачили, як він з ОСОБА_11 та ще двома чоловіками пішли випивати у «берег». Бармен говорила, що обвинувачений у барі перевертав стіл. Син у неї один, не одружений, проживав разом з нею, допомагав по господарству, так як вона інвалід і домашньої роботи сама не може виконувати.

Допитана в місцевому суді в якості свідка ОСОБА_15 показала, що вдень 03.04.2016 року бачила у центрі села чоловіка, який був п`яний, нецензурно лаявся, кричав, що переріже всю вулицю. Вказала, що це був ОСОБА_11 . О 01 год. 05 хв. їм повідомили про смерть ОСОБА_14 . Наступного дня вона приходила до матері обвинуваченого просити гроші на похорон, і остання їй говорила, що коли вона зайшла на кухню, то хлопці боролися. Син їй сказав відійти, бо і її заріже. Мати ОСОБА_11 говорила, що обвинувачений і на свою дружину кидався, тому вона його і забрала з м. Бровари у село.

Свідок ОСОБА_17 , яка працює фельдшером швидкої допомоги, в суді першої інстанції показала, що ввечері 03.04.2016 року виїздила на виклик в село Ковчин. Потерпілий лежав біля вхідних дверей будинку, на спині. Спочатку вона запідозрила перелом хребта, але потім побачила у нього ножові поранення у черевну порожнину, три біля серця, на спині. У потерпілого не було ознак життя, відсутній пульс, відсутнє дихання, тому вона констатувала смерть. У кімнаті обстановка не була порушена, крові не було. Чоловік та жінка, які були в будинку, допомоги для себе не просили, видимих тілесних ушкоджень на них не було.

Свідок ОСОБА_11 у місцевому суді показала, що 03 квітня 2016 року, близько 16 год., її син вийшов у село та повернувся близько 18 год. удвох із ОСОБА_18 . Обидва були п`яні, з собою принесли пляшку горілки, сиділи на кухні, випивали. Вона була в іншій кімнаті, дивилась телевізор. Близько 19 год. почула у кухні крики та вийшла до них. ОСОБА_19 сидів за столом ближче до вікна, ОСОБА_20 ближче до виходу. Вона підійшла, стала між ними, сварка була з приводу війни на Донбасі. Вона почала виганяти ОСОБА_21 з будинку, але той сказав, що нікуди не піде, схопив її за руку лівою рукою, а у правій тримав ніж. У цей час підскочив її син і сказав потерпілому, щоб той кинув ножа. Потім ОСОБА_11 її відштовхнув за себе, схопив ОСОБА_21 за руку з ножем. Потерпілий махав ножем на її сина, тоді той зі столу також узяв ніж та ударив ним ОСОБА_14 у ногу, потім ударив у шию позаду, далі ударів вона не бачила, бо вони удвох крутились. Потім вони упали на підлогу, її син був зверху. Вона його відтягнула та завела до ванної. Хвилин через 15 вони вийшли, ОСОБА_19 , який лежав біля умивальника, уже лежав біля дверей. ОСОБА_11 двічі телефонував у «швидку», але ніхто не відповідав. Також він надавав допомогу потерпілому, прикладав до ран рушника, розмовляв із ним. Вважає, що її син обороняв і себе, і її від нападу ОСОБА_14 .

Проте, колегія суддів вказані свідчення оцінює критично, так як ОСОБА_11 є матір`ю обвинуваченого, а тому прямо зацікавлена в тому, щоб її син уник покарання за скоєний злочин.

Окрім показів потерпілої та свідків, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами:

- протоколом огляду місця події від 03 квітня 2016 року, згідно якого під час огляду приміщення будинку АДРЕСА_2 , де проживає мати обвинуваченого ОСОБА_11 , у кухні, на підлозі виявлено труп чоловіка з колото-різаними ранами грудної клітини та живота. На столі виявлено ніж, який в подальшому було вилучено (т.1, а.к.п.111-119);

- протоколом огляду місця події від 06 квітня 2016 року, згідно якого у ході огляду господарства по АДРЕСА_2 , у кухні, при вході біля дверей виявлено килим з плямами речовини бурого кольору, офісний стілець, на тканині якого виявлена пляма бурого кольору. У кухні розташований умивальник, на якому виявлено кухонний ніж з рукояткою темного кольору, на підлозі, яка вкрита лінолеумом під столом, виявлені плями речовини бурого кольору. У ході огляду господарства вилучено килим розміром 50х30см з плямами бурого кольру, фрагмент тканини офісного стілця, кухонний ніж, фрагмент ліноліуму зі слідами речовини бурого кольору (т.1, а.к.п.120-125);

- протоколом огляду від 01 липня 2016 року, згідно якого були оглянуті: ніж - вилучений 04 квітня 2016 року у ході огляду місця події буд. АДРЕСА_2 , ніж - вилучений 06 квітня 2016 року в ході ОМП цього ж будинку, дактилокарта на гр. ОСОБА_11 та таблиця до висновку експерта № 1367, 087 (б) (т.1, а.к.п.166);

- висновком № 1367, 087(б) комплексної судової імунологічної та дактилоскопічної експертизи від 15 червня 2016 року, згідно якого на лезі ножа, вилученого в ході огляду місця події від 04 квітня 2016 року виявлено кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_14 , походження її від ОСОБА_11 виключається. (т.1, а.к.п.188-197);

- висновком № 84 судової імунологічної експертизи від 22 квітня 2016 року, згідно якої у слідах на килимку, на фрагменті лінолеуму, на фрагменті тканини, вилучених під час огляду місця події, виявлена кров людини, походження якої від потерпілого ОСОБА_14 не виключається (т.1, а.к.п.181-185);

- висновком № 293 судово-медичної експертизи від 04.04.2016 року, згідно якого смерть ОСОБА_14 настала в період з 20.30 год. вечора до 00.30 год. ночі, 03 квітня 2016 року, від масивної крововтрати, що настала внаслідок множинних колото-різаних ран лівої нижньої кінцівки, грудної клітини та живота з ушкодженням внутрішніх органів. На трупі ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження, що утворились прижиттєво незадовго до смерті: дві проникаючі колото-різані рани грудної клітини та шиї з ушкодженням лівої легені, дві проникаючі колото-різані рани черевної порожнини з ушкодженням сальника кишківника та правої долі печінки; трьох колоторізаних ран лівої нижньої кінцівки, трьох непроникаючих колото-різаних ран грудної клітки, що виникли внаслідок не менше десятьох травматичних впливів одностороннє-гострим колюче-ріжучим предметом, що має чітко виражений обушок "П-подібного" перетину, із дещо загостреними ребрами яким, в тому числі, міг бути ніж й однозначно дані тілесні ушкодження не могли виникнути при падінні з висоти власного зросту на площину. Всі перелічені вище колото-різані ушкодження супроводжувалися вираженою кровотечею, яка призвела до масивної крововтрати, тому при оцінці ступеня тяжкості всі ці ушкодження оцінюються в комплексі. Отже вищевказаний комплекс тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. У крові трупа ОСОБА_14 виявлено етанол в концентрації 2,3 г/л, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння, щодо живої особи. Тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_21 могли бути отримані ним протягом відносно короткого проміжку часу, що може вимірюватись хвилинами. Не виключено, що під час отримання всього комплексу тілесних ушкоджень ОСОБА_14 міг відчувати фізичний біль, до моменту втрати свідомості внаслідок масивної крововтрати. Десять колото-різаних ран виникли внаслідок не менше як десятьох травматичних впливів одностороннє-гострим колюче-ріжучим предметом, що має чітко виражений обушок "П-подібного" перетину, із дещо загостреними ребрами яким, у тому числі, міг бути ніж (т.1, а.к.п.156-159);

- висновком № 1367, 087 (х) комплексної судової імунологічної та дактилоскопічної експертизи від 15 червня 2016 року, згідно якого на руків`ї ножа, вилученого в ході огляду місця події від 06 квітня 2016 року, крові не виявлено, виявлено піт, який може належати потерпілому ОСОБА_14 та підозрюваному ОСОБА_11 тільки за умови змішування (т.1, а.к.п.188-197);

- протоколом освідування ОСОБА_11 від 05 квітня 2016 року, згідно якого під час огляду лікарем хірургом на передній частині гомілки правої ноги виявлено свіжий крововилив під шкіру розміром 8х4 см. Більше тілесних ушкоджень не виявлено (т.1, а.к.п.133);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 07 вересня 2016 року за участю свідка ОСОБА_11 , згідно якого у ході проведення слідчої дії остання надавала показання, що потерпілий та ОСОБА_11 на кухні розпивали спиртні напої, вона була у іншій кімнаті. Коли почула, що між ними почався конфлікт, вийшла та стала їх заспокоювати. Потерпілий, сидячи на стільці, схопив її за праву руку. Вона сказала, щоб він встав та йшов додому. Він встав, схопив ніж зі столу, кричав, що навчить, як воювати, трохи виставив ніж. На її захист ОСОБА_11 устав, підійшов до потерпілого та схопив його за одяг, а потім за руку, від чого потерпілий її руку випустив. Син наказав ОСОБА_14 викинути ножа. Потерпілий махав ножем, а обвинувачений ухилявся, стояли один проти одного. Тоді ОСОБА_11 схопив правою рукою другий ніж. Потерпілий махав ногами, обвинувачений ударив його нижче коліна, зробив підсічку, наніс удар ножем у шию. Далі син повалив потерпілого на підлогу і між ними відбулась боротьба біля газової плити, обвинувачений був зверху, потерпілий у той час уже випустив ножа. Вона відтягнула ОСОБА_11 , той підняв біля столу два ножі та кинув їх до умивальника, змив водою кров. Вона забрала обвинуваченого до ванної кімнати заспокоїти, коли вийшли, потерпілий був уже біля дверей, притулений до табурета. Обвинувачений надавав допомогу та ще розмовляв з потерпілим, а вона телефонувала у «швидку» (т.1, а.к.п.177-178);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06 квітня 2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_11 , згідно якого у ході проведення слідчої дії останній надав покази, що вони з потерпілим вживали спиртне за столом у кухні. Коли вийшла мати, потерпілий встав, підійшов до неї, схватив за руку, правою рукою узяв ніж та замахнувся на матір. Підозрюваний схопив його лівою рукою за праву руку, у якій був ніж, у праву руку взяв інший ніж, провів два удари у ногу, зробив підсічку, ударив у потилицю і швирнув ніж, вихватив ніж у потерпілого і кинув обидва ножі в умивальник. Де в цей час була матір, не пам`ятає, так як дивився на ОСОБА_14 , який хотів заподіяти йому тілесні ушкодження. Потерпілий упав серед кухні головою до дверей, обвинувачений його посадив, надав першу допомогу. Приїхала швидка, він був ще живий, у присутності фельдшера швидкої він помер (т.1, а.к.п.152).

- висновком судово-психіатричної експертизи № 323 від 12.05.2016 року, згідно якого у ОСОБА_11 мали місце клінічні ознаки віддалених наслідків перенесеної гострої реакції на стрес у вигляді розладів адаптації з переважним порушенням поведінки та емоції (F43.25 - за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду). ОСОБА_11 за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчинення якого він підозрюється. У ОСОБА_11 на теперішній час мають місце клінічні ознаки віддалених наслідків перенесеної гострої реакції на стрес у вигляді розладів адаптації з переважним порушенням поведінки та емоції (F43.25 - за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), але за його психічним станом примусові заходи медичного характеру йому не показані (т.1, а.к.п.213-217);

- висновком судово-психіатричної експертизи № 481/509 від 16.08.2016 р., згідно якого у ОСОБА_11 на період кримінального правопорушення у вчиненні якого він підозрюється, клініко-психологічних ознак фізіологічного афекту не виявлено (т.1, а.к.п..221-227);

- довідкою Куликівської ЦРЛ від 04.04.2017 р., згідно якої підтверджується факт перебування ОСОБА_11 на момент огляду у стані алкогольного сп`яніння (т.1, а.к.п.127);

- висновком судово-психіатричної експертизи № 324 від 12 травня 2016 року, згідно якого у ОСОБА_11 на теперішній час не виявлено психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю та інших психоактивних речовин з синдромом залежності, у зв`язку з чим відповідне наркологічне лікування йому не показане (т.1, а.к.п.218-220).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.1 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_14 , з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи сторони захисту про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 за ст.118 КК України спростовуються сукупністю досліджених судом доказів та не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

За змістом ч.1 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, зокрема, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, від суспільно-небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

Згідно п.2 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Необхідно з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Пунктом 20 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» передбачено, що умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, а також без ознак, передбачених статтями 116-118 КК України, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч.1 ст.115 КК України.

ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що вчинив умисне убивство ОСОБА_14 на ґрунті виниклих особистих неприязних відносин, з чим погоджується і колегія суддів. Зокрема, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_11 зазначив, що під час спільного вживання спиртних напоїв між ним та потерпілим виникла суперечка з приводу бойових дій на Донбасі, в ході якої ОСОБА_14 обізвав його «вояка хренов», що підтверджує мотив убивства неприязні відносини. Тому доводи обвинуваченого з приводу того, що він скоїв убивство потерпілого при перевищенні меж необхідної оброни, є непереконливими.

Крім того, сама кількість нанесених ОСОБА_11 ударів ножем (десять), більшість з яких (сім) у життєво-важливі органи потерпілого, свідчить не про його захист від неправомірних, на його думку, посягань з боку потерпілого, а саме про намір умисно позбавити життя ОСОБА_14 після заподіяної йому останнім образи. Вказані обставини спростовують факт необхідної оборони з боку ОСОБА_11 , так як після нанесення перших трьох ножових поранень (два у ногу і один у шию) потерпілий упав на підлогу, тобто перестав становити загрозу для життя та здоров`я обвинуваченого та його матері. Однак, останній не залишив місце події, а наніс ще сім ударів ножем вже лежачому ОСОБА_14 , шість з яких у життєво-важливі органи.

Наведене вище дає підстави для висновку, що ОСОБА_11 не перебував у стані необхідної оборони, бо не зазнавав суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_14 , і доказів зворотного в ході апеляційного розгляду судом не здобуто. Намір ОСОБА_11 вчинити розправу над потерпілим домінував під час бійки і був визначальним мотивом завдання ударів потерпілому ножем у життєво важливі органи.

Поєднання обставин, обстановки та умов, за яких було вчинено вбивство ОСОБА_14 , дає підстави вважати, що вчинення цього злочину було викликано бажанням ОСОБА_11 вчинити розправу над потерпілим унаслідок отриманої образи. Сукупність таких обставин виключає кваліфікацію умисного вбивства в стані необхідної оборони.

Відтак, позицію ОСОБА_11 про те, що він учинив убивство потерпілого при перевищенні меж необхідної оборони, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ним відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його відношення до скоєного; дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, є учасником бойових дій, нагороджений орденом "За заслуги" Всеукраїнською громадською організацією "Спілка ветеранів та працівників силових структур України "Звитяга", стан його здоров`я; обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в розмірі більш наближеному до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.1 ст.115 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

З огляду на це, доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_11 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, є непереконливими та спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Твердження сторони захисту про необ`єктивність стягнутих сум моральної шкоди на користь потерпілих не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Місцевим судом достовірно встановлено, що ОСОБА_14 , який помер внаслідок протиправних дій ОСОБА_11 , є рідним сином потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_7 . Відтак, останні зазнали моральних страждань від втрати близької людини, а тому їм безумовно завдана моральна шкода, яка підлягає стягненню з обвинуваченого.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_13 та ОСОБА_7 про стягнення завданої моральної шкоди з обвинуваченого, місцевий суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, на думку апеляційного суду, розмір стягнутого із ОСОБА_11 на їх користь морального відшкодування є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнали потерпілі, внаслідок убивства їх єдиного сина.

Відтак, порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінально-процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 і його захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та прокурора - залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2017 року щодо ОСОБА_11 - без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_11 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 24 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4