Провадження № 1-кп/761/1171/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року

Шевченківський районний суд м. Києва у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю :

прокурора ОСОБА_3 ,

представників потерпілого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

провівши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Києві підготовче судове засідання в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004164 від 9 квітня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Виповзів Козелецького району Чернігівської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

-обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191,ч.3 ст.358 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_2 ,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.3 ст.358 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця

м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою :

АДРЕСА_4 , не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України,

ВСТАНОВИВ :

До Шевченківського районного суду м. Києва 28 квітня 2017 року надійшов обвинувальний акт з додатками щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , яким висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_10 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 267 КК України.

У підготовчому судовому засіданні при з`ясуванні думки учасників судового провадження у відповідності до вимог ст. 314 КПК України, прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, вважаючи, що у справі дотримані всі норми КПК України, підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту прокурору не вбачається.

Представники потерпілого - ДП «Старавто» ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» - адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтримали позицію прокурора, вважаючи, що існують підстави для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта. Заявили клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження заперечень потерпілого на ухвали слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва у кримінальному провадженні №0004164 .

Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_6 не заперечували проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Обвинувачений ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_7 заперечували проти призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_7 просив повернути обвинувальний акт прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України. Вказує на те, що в порушення п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить викладення конкретних обставин кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_10 , які прокурор вважає встановленими. Викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення ОСОБА_10 за ч.2 ст.267 КК України є точною копією опису фактичних обставин кримінального правопорушення і має загальний характер. Зазначає про те, що фактично обвинувачення зведено до того, що ОСОБА_10 обвинувачується лише в тому, що інші особи скоїли злочин. Зазначені недоліки обвинувального акту не дають можливості визначити конкретний обсяг обвинувачення ОСОБА_10 , порушує його право на захист.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав думку захисника ОСОБА_7 щодо невідповідності обвинувального акту вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України та просив повернути обвинувальний акт прокурору.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 3 статті 314 КПК України передбачені рішення, які суд вправі прийняти у підготовчому судовому засіданні. Одним з таких рішень є повернення обвинувального акта прокурору, у разі його невідповідності вимогам КПК України.

Згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

За вимогами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

Таким чином, обвинувальний акт повинен бути викладений у такий спосіб, щоб його зміст відповідав вимогам ст. 291 КПК України за структурою, послідовністю викладення, наявністю обов`язкових елементів: викладення фактичних обставин, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення.

При цьому, виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення не є тотожними поняттями і, виходячи з конструкції норми

п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, мають зазначатися окремо.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що в тексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення Суду від 19 грудня 1989 року в справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82 п. 79).

Також Європейський суд констатував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення Суду від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 52).

Таким чином, обвинувачення повинно бути сформульовано повно, чітко та зрозуміло і узгоджуватися з наведеною правовою кваліфікацією. Це обумовлено, зокрема, необхідністю забезпечення права на захист, оскільки особа повинна знати від якого обвинувачення захищатись, та з огляду на висунуте їй обвинувачення обирати правову позицію захисту.

Наведених вимог кримінального процесуального закону при складенні обвинувального акта в кримінальному провадженні №0004164 від 9 квітня 2015 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 органом досудового розслідування дотримано не було.

Як убачається з обвинувального акта, він не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки його зміст викладено не послідовно,узагальнено, з порушенням закріплених кримінальним процесуальним законом порядку та структури, не містить обов`язкової складової формулювання обвинувачення в розумінні вимог п.13 ч.1 ст.3,п.5 ч.2 ст.291, ст.110 КПК України.

Так,як убачається з обвинувального акту, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.267 КК України, а саме у неналежному виконанні службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_10 ,які прокурор вважає встановленими, в обвинувальному акті викладені наступним чином, дослівно: « ОСОБА_10 неналежно виконував службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, внаслідок чого ним протягом часу з лютого 2012 року по вересень 2014 року за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 53, не було перевірено подорожні листи,відомості обліку видачі палива, тобто первинні документи, за указаний період часу, де відображались відомості з приводу використання товарно-матеріальних цінностей, що призвело до не виявлення фактів внесення виправлень відповідними працівниками ДП «Старавто» ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» та завідомо неправдивих відомостей до первинних документів, складання на їх підставі щомісячних звітів ,що містили недостовірні дані, та привласнення товарно-матеріальних цінностей працівниками ДП «Старавто», а саме талонів для отримання палива, які залишались невикористаними наприкінці звітного періоду (місяця) водіями та іншими працівниками ДП «Старавто» ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.», що експлуатували службовий транспорт і повинні були використовуватись у наступному звітному періоді.», « ОСОБА_10 протягом лютого 2012-вересня 2014 року, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 53, не здійснював належний контроль за додержанням порядку оформлення первинних та бухгалтерських документів, проведенням інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, коштів; не перевіряв складені первинні документи-подорожні листи, відомості обліку видачі палива, не вживав всіх необхідних заходів по запобіганню несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку; не здійснював заходів щодо подання повної правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан, результати діяльності та рух коштів підприємства; не контролював ведення бухгалтерського обліку,зокрема правильність оформлення документації на передачу її в архів ,хоч повинен був та мав реальну можливість належним чином виконати покладені на нього вищезазначені обов`язки ,внаслідок чого і надав, таким чином, можливість заступнику головного бухгалтера ОСОБА_8 за попередньою змовою з комірником ОСОБА_9 привласнити талони для отримання палива. Внаслідок описаних вище неправомірних дій ОСОБА_10 , вчинених через несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків ,передбачених Посадовою інструкцією, що є додатком №1 до Трудового договору №4 від 10 січня 2006 року, ним протягом лютого 2012 року-вересня 2014 року, за адресою : м. Київ, вул. Дегтярівській, 53, не було виявлено порушення в оформленні первинних документів та факти наявності несанкціонованого виправлення записів щодо кількості виданого працівникам ДП «Старавто» ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» палива, а також внесення недостовірних даних до бухгалтерської звітності. Так неналежне виконання ОСОБА_10 своїх службових обов`язків зумовило вчинення протягом лютого 2012 вересня 2014 року заступником головного бухгалтера ОСОБА_8 , комірником ОСОБА_9 та невстановленою слідством особою кримінальних правопорушень, а саме складання завідомо підроблених офіційних документів та привласнення майна ДП «Старавто» ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» на загальну суму 616584 грн., чим спричинено матеріальну шкоду у розмірі, що в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками.»

Тобто,при викладенні у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення відносно ОСОБА_10 ,які прокурор вважає встановленими, фактичні обставини викладені загально,без наведення конкретних фактів та обставин,які б утворювали об`єктивну та суб`єктивну сторону складу злочину,передбаченого ч.2 ст. 267 КК України,такі обставини в своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення ,яке інкримінується ОСОБА_10 ,що в свою чергу не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

В тому числі в обвинувальному акті не зазначені обставини,які є обов`язковими для визначення об`єктивної та суб`єктивної сторони цього складу злочину ,а саме : які конкретні посадові обов`язки і які обов`язкові дії не виконувались ОСОБА_10 ,як головним бухгалтером ДП «Старавто» ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.»,і якими актами вони були встановлені ; які конкретні документи не були перевірені ОСОБА_10 та який він мав безпосередній обов`язок до їх перевірки, в тому числі, коли наступав час виконання такого обов`язку ; які саме виправлення та завідомо неправдиві відомості були внесені до таких документів іншими особами і який обов`язок мав ОСОБА_10 для виявлення цих фактів.

Сформульоване органом досудового розслідування відносно ОСОБА_10 обвинувачення за ч.2 ст. 267 КК України є тотожнім викладеним в обвинувальному акті фактичним обставинам кримінального правопорушення ,які прокурор вважає встановленими.

Відсутність конкретних фактів та обставин щодо умислу ,дій або бездіяльності ОСОБА_10 при викладенні фактичних обставин та формулюванні обвинувачення не дає йому змоги реалізовувати право на захист.

Між тим, такий спрощений підхід є недопустимим, є наслідком висновку про відсутність обвинувачення, як складової частини обвинувального акту,свідчить про його неконкретність, невиконання органом досудового розслідування вимог закону до обвинувального акту, що призводить до порушення прав, як обвинувачених так і потерпілого по даному кримінальному провадженню.

Одночасно слід зазначити, що пред`явлене особі обвинувачення має бути чітким ,містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину,оскільки особа має право знати ,в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення . Дані положення випливають і з п. (а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року ,ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року ,згідно якого кожен ,кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення ,має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Таким чином, наведені вище обставини приводять до висновку, що викладення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення ,формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_10 в такий спосіб, на переконання суду, свідчить про невиконання органом досудового розслідування завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України, порушення загальних засад кримінального провадження, зокрема, принципів верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступу до правосуддя й інших, а також порушення міжнародних стандартів у галузі судочинства, які послідовно стверджують про необхідність роз`яснення кожному, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього, що є гарантією права на справедливий розгляд.

Окрім того, виклад в такий спосіб фактичних обставин та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті дає суду підстави вважати, що органом досудового розслідування не виконано вимог ст. 291 КПК України при складанні такого процесуального документа, а також про ігнорування вимог ст. 91 КПК України щодо обов`язкового доказування у кримінальному провадженні події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та іншого.

Викладене в обвинувальному акті щодо ОСОБА_10 формулювання обвинувачення за своєю суттю є заздалегідь незрозумілим, що є прямим порушенням права на захист обвинуваченого, оскільки останній у будь-якому разі повинен бути чітко обізнаним про характер висунутого щодо нього обвинувачення та обрати власну правову позицію захисту.

Необхідно зауважити, що за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому виявлені недоліки обвинувального акта перешкоджають подальшому судовому розгляду та є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

При цьому, суд враховує і те, що ст. 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення в суді, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, та можливе у разі,якщо під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення , при цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Таким чином, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у зв`язку з чим підлягає поверненню прокурору.

З урахуванням наведеного, є слушними доводи сторони захисту з приводу наявності порушень при складенні обвинувального акта.

У зв`язку з поверненням обвинувального акту прокурору,слід відмовити у задоволенні клопотання представників потерпілого - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про долучення до матеріалів кримінального провадження заперечень на ухвали слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва у кримінальному провадженні №0004164 .

Керуючись ст. ст. 3, 110, 291, 314 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004164 від 9 квітня 2015 року, відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 191, ч.3 ст.358 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 191, ч.3 ст.358 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України - повернути прокурору Київської місцевої прокуратури №10.

У задоволенні клопотання представників потерпілого - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про долучення до матеріалів кримінального провадження заперечень на ухвали слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва у кримінальному провадженні №0004164 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Шевченківський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1