Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/2785/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.03.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000219 від 18.03.2014 року) по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешкання АДРЕСА_1 громадянина України, українця, з вищою освітою, колишнього директора Закарпатської філії ТзОВ ТД Еліт Сервіс, на даний час тимчасово не працюючого, раніше не судимого, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 5 липня 2012 року перебуваючи на посаді директора Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Еліт Сервіс», будучи службовою особою, отримав від ПП «Синькевич О.М.» згідно акту прийому передачі майно для здійснення подальшої реалізації на аукціоні, а саме: вузли, агрегати та металобрухт транспортних засобів: Ауді 100, 1983 р.в., Рено, 1983 р.в., Фольксваген Пассат, 1984 р.в., Фольксваген Сантана, 1983 р.в., Фіат Темпра, 1991 р.в., Опель Омега, 1994 р.в., Фіат Темпра, 1992 р.в., Опель Аскона. 1985 р.в., Форд Сієра, 1984 р.в., Мерседес 240D, 1979 р.в., Опель Вектра, 1992 р.в., Мерседес, 1983 р.в., Фольксваген Пассат, 1991 р.в., Опель Омега Караван, 1987 р.в., Мерседес, 1980 р.в., Мерседес, 1979 р.в., Ауді 80, 1984 р.в., Мерседес 280S, 1991 р.в., Вольво 740, 1990 р.в., Рено F40 Експрес, 1987 р.в., Ауді 80, 1980 р.в., Мерседес 280SЕ, 1985 р.в., Альфа Ромео, 1988 р.в., Опель Кадет, 1984 р.в., Фольксваген Пассат, 1992 р.в., Форд ескорт, 1984 р.в., Опель Омега Комбі, 1991 р.в., Фольксваген Пассат, 1992 р.в., Ауді 80. 1987 р.в.Сітроен ВХ, 1990 р.в., Форд Скорпіо, 1987 р.в., Ауді 80, 1980 р.в., Рено 19, 1989 р.в., Опель Корса, 1986 р.в., Ауді 80, 1980 р.в., Ауді 100, 1983 р.в., Форд Сієрра, 1983 р.в., Форд Ескорт, 1991 р.в., Фольксваген Пассат, 1990 р.в., Опель Астра Караван, 1992 р.в., Ніссан Блумберд, 1984 р.в., Форд Оріон, 1984 р.в., Ауді 80, 1981 р.в., Опель Омега, 1988 р.в., Ауді 100, 1988 р.в., Пежо 405, 1989 р.в., Вартбург, 1989 р.в., Ауді 80, 1984 р.в., Опель Аскона, 1982 р.в., Рено 25, 1986 р.в., Ауді 80, 1984 р.в., Ауді 80, 1985 р.в., Мазда 626, 1979 р.в., БМВ, 1976 р.в., Фольксваген Пассат, 1993 р.в., Дачія, 1987 р.в., Фольксваген Пассат, 1993 р.в., Дачія, 1987 р.в., Сітроен МХ, 1994 р.в., Фіат Темпра, 1992 р.в., Мерседес Віто, 1996 р.в., Ауді 100, 1989 р.в., Опель Омега, 1997 р.в., Рено, 1991 р.в., Мерседес Бенц, 1987 р.в., Фольксваген Джетта, 1981 р.в., Мерседес 200D, 1987 р.в., Фольксваген Пассат, 1988 р.в., Опель Вектра, 1989 р.в., ВАЗ 21061, 1981 р.в., Дачія, 1983 р.в., Фольксваген Пассат, 1989 р.в., Опель Омега, 1989 р.в., Опель Омега, 1990 р.в., Форд Сієрра, 1986 р.в., Форд Ескорт, 1990 р.в., Опель Вектра, 1992 р.в., БМВ 525і, 1990 р.в., Опель Вектра, 1989 р.в., Хонда Аккорд, 1992 р.в., Ауді, 1982 р.в., Мерседес Бенц, 1984 р.в., Форд Мондео, 1995 р.в., Форд Ескорт, 1985 р.в., Фольксваген Джетта, 1991 р.в., Дачія, 2000 р.в., Опель Вектра, 1991 р.в., Рено, 1986 р.в., Дачія Фургон, 1996 р.в., Остсіт, 1992 р.в., Мерседес 200D,1982 р.в., Опель Кадет, 1982 р.в., Фольксваген Пассат, 1996 р.в., Опель Омега, 1990 р.в., Форд Фокус, 2002 р.в., Фольксваген Гольф, 1992 р.в., Фольксваген Пассат, 1987 р.в., Фіат Дукато, 1987 р.в., Мерседес 207D, 1980 р.в., Фіат Скудо, 1999 р.в.

06 серпня 2012 року за результатами проведення аукціону з реалізації вказаного конфіскованого майна за ціною продажу 145000 гривень, який проводився Закарпатською філією ТОВ «ТД Еліт Сервіс», переможцем став ОСОБА_7 , який перерахував на рахунки відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного Управління Юстиції та ТОВ «ТД Еліт Сервіс» грошові кошти в сумі 145000 гривень, з призначенням платежу «оплата за майно згідно протоколу № 07-0131/12-2».

Однак директор Закарпатської філії ТОВ «ТД Еліт Сервіс» ОСОБА_5 діючи умисно, з метою власного збагачення, всупереч вимогам пункту 9.1 «Порядку реалізації арештованого майна», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 42/5 від 15.07.1999 року «Про затвердження порядку реалізації арештованого майна» (чинної у вказаний період), будучи службовою особою, зловживаючи службовим становищем, не передав переможцю аукціону ОСОБА_7 вузли, агрегати та металобрухт транспортних засобів згідно протоколу № 07-0131/12-2 проведення аукціону з реалізації конфіскованого майна, оскільки вузли та агрегати від розукомплектованих транспортних засобів привласнив.

Таким чином, ОСОБА_5 , будучи службовою особою, скоїв розтрату чужого майна, що спричинило ОСОБА_7 майнової шкоди у великих розмірах, на суму 145000 гривень.

В судовому засіданні ОСОБА_5 вину у інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині (кримінальному правопорушенні) не визнав, проти задоволення заявленого до нього потерпілим цивільного позову заперечив. Пояснив, що працював на посаді директора Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Еліт Сервіс» у період з 30.01.2012 по 28.02.2013 роки. Після представляв дану філію по довіреності. Працюючи директором філії він не був матеріально відповідальною особою. Безпосередньо сама філія є організатором торгів. Він як директор філії займався організацією роботи по реалізації майна. Строки передачі придбаного на аукціоні майна відсутні. 5 липня 2012 року він отримав від ПП «Синькевич О.М.» по акту прийому передачі майно для здійснення подальшої реалізації на аукціоні, вузли, агрегати транспортних засобів, які зберігались в АДРЕСА_2 . 06.08.2012 року відбувся аукціон з продажу майна. Переможцем був ОСОБА_7 . У подальшому виникла проблема з приводу передачі придбаного майна ОСОБА_7 , оскільки останній не зявлявся для його отримання. Про це складались акти. Останній раз коли ОСОБА_7 зявився було виявлено відсутність майна. 07.08.2013 року він про факт крадіжки, як представник філії по довіреності, повідомив поліцію. По даному факту поліцією проводилось досудове розслідування. Свідок ОСОБА_8 (державний виконавець) підтверджував в судовому засіданні ці показання, зокрема, наявність майна після його реалізації, неявки потерпілого для його отримання. Також ці показання підтверджував в судовому засіданні і сам потерпілий ОСОБА_7 . Останній мав доступ до придбаного майна. У подальшому обвинувачений змінив показання в цій частині, стверджував, що потерпілий доступ до придбаного майна, яке знаходилось в АДРЕСА_2 не мав. На його думку, причиною не передачі майна було відношення ОСОБА_7 , який не являвся у визначений час, не проявляв бажання переконатись у наявності майна після його придбання та зайнятість у інших справах.

Показання обвинуваченого про невинуватість та непричетність до розтрати майна на суму 145000 гривень, не завдання шкоди потерпілому на цю суму, про відсутність в нього умислу на вчинення таких дій та те, що він не був матеріально відповідальною особою, суд відхиляє, оскільки його показання не відповідають та суперечать встановленим в судовому засіданні обставинам, показанням свідків, потерпілого, спростовуються наступними доказами.

Так, показаннями потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні стверджено про те, що він був переможцем прилюдних торгів за результатами проведення аукціону з реалізації майна: вузлів, агрегатів та металобрухт 100 транспортних засобів, який проводився Закарпатською філією ТОВ «ТД Еліт Сервіс». Після сплатив дану суму коштів. Приблизно через два тижні після проведення прилюдних торгів приїхав на фірму (Закарпатська філія ТОВ «ТД Еліт Сервіс») та подав заяву про видачу придбаного майна. У телефонних прозмовах ОСОБА_5 відповідав, що не має часу для передачі майна. Придбане майно знаходилось на території в АДРЕСА_2 . На протязі 6 місяців він з ОСОБА_5 мав зустрічи з приводу передачі придбаного майна, узгоджували дні для його передачі. Це було необхідним для винайму техніки, яка буде перевозити майно. ОСОБА_5 у визначені дні неявлявсяся, відповідав, що зайнятий. Одного дня при зустрічі ОСОБА_5 у присутності ОСОБА_9 у грубій формі йому пропонували підписати акт прийому-передачі майна. В свою чергу він відповідав, що підпише акт тільки по факту відповідності зазначеного в ньому майна. Одного разу коли він був на території де знаходилось майно разом з ОСОБА_5 на ній знаходилось близько 400 машин. Він просив ОСОБА_5 виділити ту частину майна, яку він придбав. При огляді та на чітке запитання де запчастини до автомобіля Ауді ОСОБА_5 відповідав загально десь там. Також він мав розмову з начальником ВДВС ОСОБА_10 у 2013 році з приводу не підписання акту приймання-передачі майна. В свою чергу він йому повідомляв про обставини, що підпише акт коли отримає майно та переконається в його відповідності до придбаного. Відсутність майна було виявлено 7-8 серпня 2013 року. Про даний факт було складено акт.

Свідок ОСОБА_11 ствердив про те, що з квітня 2012 року перебував у відрядженні від ПП Синькевич м. Виноградів. Працював близько року. Його робота полягала у розукомплектуванні транспортних засобів. На територію заходив ОСОБА_7 . Говорив про те, що він придбав 100 машин. Претензій не висував. Він їх оглядав, робив звірку з актом опису. На територію заходив і ОСОБА_5 з представниками ДВС. 100 транспортних засобів були в наявності. ОСОБА_5 їх не вивозив, вказівки не давав. Він ОСОБА_5 не підпорядковувався. Територія охоронялась. Він на вихідні та святкові дні їздив додому. На території залишалась охорона. Охорона здійснювалась в ночі. На вихідні та святкові дні цілодобово. Вільного доступу на територію у ОСОБА_5 не було, як і ключів від воріт. По закінченню його роботи транспортні засоби були в наявності. Також з ним, періодично розукомплектуванням займався ОСОБА_12 .

Показами даного свідка підтверджено факт наявності на час проведення аукціону 06.08.2012 року з реалізації конфіскованого майна та після його проведення, а вузли, агрегатм та металобрухт на 100 транспортних засобів, які знаходились в АДРЕСА_2 , фактично не були передані власнику ОСОБА_7 .

Інші покази свідка ОСОБА_11 щодо не вивезення ОСОБА_5 майна належного ОСОБА_7 , відсутність вказівок ОСОБА_5 на його вивезення, відсутність в нього вільного доступу до території на якій знаходилось таке майно суд не приймає, оскільки ці показання грунтуються на припущеннях та стосуються субєктивного та безпосереднього сприйняття свідком таких обставин. Свідок обвинуваченому не підпорядковувався. Крім цього свідок був відсутній за місцем роботи у вихідні та святкові дні.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав про те, що в нього на виконання перебувало виконавче провадження з приводу конфіскації транспортних засобів, які було реалізовано з прилюдних торгів. Переможцем торгів був ОСОБА_7 . Однак майно він не отримав. Кошти були перераховані в бюджет. Декілька разів виходили на місце знаходження майна. Складались акти. Чи було майно на час складання актів не відомо. Візуально через паркан воно спостерігалось. ОСОБА_7 при складанні актів був відсутній. Майно знаходилось в АДРЕСА_2 . Акти складались зі слів ОСОБА_5 . Чи повідомляв він потерпілого про час вказаний у актах йому не відомо. Розукомплектування майна займалось ПП ОСОБА_13 . Торги проводила торговельна організація, яка несе відповідальність за їх проведення. Майно для зберігання та реалізацію майна було передано директору ТОВ «ТД Еліт Сервіс» ОСОБА_5 . Про підлеглих ОСОБА_5 на території де зберігалось майно йому не відомо. Про вказівки ОСОБА_5 щодо переміщення придбаного ОСОБА_7 майна з Меденція, 5 в м. Виноградів йому також не відомо.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав про те, що він як представник ДВС підписував акт від 27.11.2012 року. Метою виїзду на місце було передача майна належне ОСОБА_7 . Останній на місце не зявився. Однак доступу до території, на якій знаходилось майно ОСОБА_7 він не мав. Територія була зачинена. Вузли та агрегати від 100 транспортних засобів не бачив.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала про те, що вона працювала в ТОВ ЕлітСервіс. На той час директором був ОСОБА_5 . До її посадових обовязків не входило передання майна придбаного на аукціоні. Листи адресовані ОСОБА_7 за підписом ОСОБА_5 вона реєструвала у відповідній кореспонденції. На призначену дату їздив ОСОБА_5 . Листи складались зі слів ОСОБА_5 (а.п.135,138,141 т.1).

Свідок ОСОБА_10 показав про те, що у жовтні 2012 році його було призначено на посаду начальника Виноградівського ВДВС. Йому відомо про виконавче провадження в межах якого проводились прилюдні торги з приводу конфіскованого майна. Переможцем цих торгів був ОСОБА_7 . Однак останньому майно не було передано з різних причин. Після жовтня 2012 року він особисто бачив придбане ОСОБА_7 майно, яке знаходилось в АДРЕСА_2 . Торгівельна організація несе відповідальність за передання майна придбаного на аукціоні. Таке майно повинно було бути передано на протязі 10 днів після проведення аукціону.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала про те, що близько 3 разів вона їздила до АДРЕСА_2 . Однак майно не передавалось у звязку з відсутністю власника. Складались акти, які були підготовлені заздалегідь. На територію не заходили.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показав про те, що у 2012 році на прохання ОСОБА_5 він поїхав до м. Виноградів для передачі майна комплектуючих на транспортні засоби. ОСОБА_7 бачив один раз. Коли приїжджали на місце територія була закрита. Літом 2013 року майна вже не було. Він підписував складені акти. Хто виготовляв акти не знає.

Свідок ОСОБА_18 показала про те, що між її підприємством та ДВС був укладено договір на здійснення розукомплектування транспортних засобів. Після здійснення розукомплектування були представника виконавчої служби, складено акт. У період з квітня 2012 року по 01 травня 2013 року недостачі не було. За цей час ОСОБА_5 не намагався привласнити комплектуючі. Між її підприємством та ОСОБА_5 договори не укладались.

Покази цього свідка щодо не привласнення обвинуваченим майна придбаного потерпілим майна суд не приймає, оскільки ці показання грунтуються на припущеннях та стосуються субєктивного та безпосереднього сприйняття свідком таких обставин.

Крім цього вина обвинуваченого доводиться наступними доказами:

заявою ОСОБА_7 про не передачу директором філії ТОВ «ТД Еліт Сервіс» ОСОБА_5 придбаного на аукціоні майна, привласнення ОСОБА_5 (а.п. 12 т.1);

протоколом № 07-0131/12-2 від 06.08.2012 року проведення аукціону з реалізації конфіскованого майна, затвердженого директором Закарпатської філії ТОВ ТД Еліт Сервіс ОСОБА_5 , переможцем якого став ОСОБА_7 , ціна продажу майна 145 000 гривень (а.п. 13-17,79-83 т.1));

квитанцією від 08 серпня 2012 про оплату за майно згідно протоколу № 07-0131/12-2 від 06.08.2012 року, підтверджено оплату придбаного майна ОСОБА_7 (а.п.18,19 т.1);

заявою ОСОБА_7 на імя ОСОБА_5 директора Закарпатської філії ТОВ ТД Еліт Сервіс про видачу майна, клопотання (претензія) ОСОБА_7 на імя ОСОБА_5 від 12.03.2013 року про неявку представника ТД Еліт Сервіс на 06.11.2012 року для отримання майна, ігнорування ТД Еліт Сервіс його письмового звернення, відсутності відповіді, інформування про час і місце видачі придбаного майно (а.п.23 т.1);

актом прийому передачі від 08.07.2012 року, згідно яким ОСОБА_5 , як директор Закарпатської філії ТОВ ТД Еліт Сервіс, прийняв від ПП Синькевич майно для здійснення подальшої реалізації - вузлів, агрегатів та металобрухту 100 транспортних засобів (а.п.93-94 т.1);

записами №№ 11,12 у трудовій книжці ОСОБА_5 , згідно якого з 30.01.2012 року по 28.02.2013 року він займав посаду директора Закарпатської філії ТОВ ТД Еліт Сервіс (а.п.12 т.2);

Суд не приймає твердження обвинуваченого, сторони захисту про відсутність у обвинуваченого наміру не передавати придбаного майна потерпілому, не привласнення обвинуваченим такого майна, оскільки жодних реальних дій спрямованих на передачу придбаного майна відповідно до встановленого порядку (Порядку реалізації арештованого майна», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 42/5 від 15.07.1999 року «Про затвердження порядку реалізації арештованого майна» (чинної у вказаний період)) та у час погоджений обвинуваченим та потерпілим для передачі такого майна, обвинуваченим здійснено не було, що вказує на наявність в нього умислу, спрямованого заздалегідь на привласнення чужого майна та завдання потерпілому шкоди.

Твердження сторони захисту про не перебування обвинуваченого на посаді директора Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Еліт Сервіс», як наслідок він не був службовою особою на час виявлення відсутності майна належного ОСОБА_7 за місцем його знаходження, не спростовують встановлені судом обставин.

В той же час суд вважає недоведеним обставину обвинувачення про передачу обвинуваченим ОСОБА_5 частину придбаного ОСОБА_7 на аукціоні майна представникам ТОВ Максфер у якості оплати послуг за розукомплектацію транспортних засобів. Стороною обвинувачення не доведено час, місце, способу вчинення обвинуваченим таких дій.

При викладених обставинах, судом встановлено, що мало місце діяння, у вчиненні якого ОСОБА_19 обвинувачується, це діяння містить склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України - як розтрата чужого майна, яке перебувало в її віданні, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене у великих розмірах, обвинувачений винний у вчиненні цього кримінального правопорушення та підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення, оскільки таке ним вчинено у стані осудності.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

За таких обставин, призначаючи покарання обвинуваченому, відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, суд враховує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, злочинна діяльність становила один епізод, дані про особу винного, який є раніше не судимим, має на утриманні двох малолітніх дітей, одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, ці обставин вказують на те, що обвинувачений може виправитись без відбування покарання, а тому йому слід призначити покарання передбачене санкцією статті за якою кваліфіковано його дії у виді позбавлення волі та звільнення від призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України із визначенням максимального іспитового строку, передбаченого даною статтею, та покладенням на нього обовязків, визначених ст. 76 КК України.

Потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов, за яким він просить стягнути з обвинуваченого 145 000 гривень вартість привласненого майна, 103 669 грн. погашення збитків повязаних з виплатою кредиту, інфляційні витрати 129 223,80 грн., а також 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, яку він зазнав внаслідок протиправних дій обвинуваченого, позбавленні його майна, вартість за яке до теперішнього часу жодним чином не відшкодоване, у його приниженні обвинуваченим (а.п. 127-135 т.2, а.п.207-208 т.3).

Згідно ст.1166, 1167, 1168 ЦК України, матеріальна та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За загальним правилом розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Керуючись засадами розумності та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем в загальній сумі 50 000 тисяч гривень розмір моральної шкоди, завданої злочином, із врахуванням інших наведених вище фактичних обставин, що підтверджують значний характер та інтенсивність моральних страждань не є завищеним. Вимоги цивільного позову в цій частині та в частині спричинення потерпілому прямої шкоди підлягають до задоволення.

Твердження позивача про укладення кредитного договору, інфляційні витрати, суд до уваги не приймає, оскільки такий договір укладено між особами, які відношення до даного кримінального провадження не мають (а.п.129-132 т.2). Також судом не встановлено причинно-наслідкового звязку між діями обвинуваченого та отримання потерпілим позики від гр-ки ОСОБА_20 , отже позов в цій частині задоволенню не підлягає.

За вказаних обставин позов потерпілого підлягає до часткового задоволення.

Діючи заходи забезпечення кримінального провадження та процесуальні витрати відсутні.

Речові докази не визнавались.

Керуючись ст.ст. 94, 370, 371, 373-376 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.4 ст.191 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням якщо він протягом іспитового строку у 3 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: - періодично з`являтись для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Позов потерпілого задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 145 000 гривень у відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, через районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

ГоловуючийОСОБА_1