У х в а л а
іменем україни

24 січня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000511, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 листопада 2014 року та вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 08 червня 2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Електросталь Московської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України,

в с т а н о в и л а :
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 листопада 2014 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України допокарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

У предявленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 194 КК України ОСОБА_9 виправданона підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України через недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення.

Цим же вироком ОСОБА_10 виправданий за ч. 2 ст. 194 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України через недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення. (Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20.04.2015 року апеляційне провадження щодо ОСОБА_10 зупинено у зв`язку із його розшуком).

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_12 та ОСОБА_9 про стягнення 70 210,12 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди залишений без розгляду.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 6 867,04 грн.

Апеляційним судом Миколаївської області 08 червня 2015 року вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 листопада 2014 року щодо ОСОБА_9 скасовано в частині його виправдання за ч. 2 ст. 194 КК України та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Ухвалено вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_11 70 210,12 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 80 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Запобіжний захід ОСОБА_9 залишено тримання під вартою. Строк покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 14 листопада 2014 року, та зарахувати в строк відбування покарання час перебування під вартою з 22 лютого 2012 року по 14 травня 2013 року.

В решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_9 залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції про засудження ОСОБА_9 за умисне вбивство та вироку апеляційного суду про засудження останнього за умисне знищення та пошкодження чужого майна шляхом підпалу. Посилається напорушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Вважає, що апеляційний суд не дав належної оцінки доказам у кримінальному провадженні, тому необгрунтовано визнав ОСОБА_9 винним у вчиненні підпалу та безпідставно скасував вирок місцевого суду в частині виправдання. Вказує на упередженість суду, висновки якого про доведеність вини засудженого в умисному вбивстві ґрунтуються на припущеннях. Зазначає, що суд неповно та однобічно оцінив докази у кримінальному провадженні, не мотивував, чому взяв до уваги одні та відкинув інші докази, неправильно встановив обставини кримінального провадження, не звернув уваги, що докази вказують на те, що ОСОБА_9 був вимушений захищатися від неправомірних дій потерпілого ОСОБА_13 , та перебував у стані необхідної оборони. Захисник просить закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку відсутністю в його діях складу злочину.

У запереченнях потерпіла ОСОБА_7 та представник потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_14 просять залишити касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення. ОСОБА_15 вважає необгрунтованими наведені у скарзі доводи про безпідставність засудження ОСОБА_9 за умисне вбивство ОСОБА_16 , а ОСОБА_14 наполягає на обґрунтованості вироку апеляційного суду про засудження ОСОБА_9 за умисне знищення та пошкодження майна потерпілого ОСОБА_11 .

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_16 за таких обставин.

17 лютого 2012 року між ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 з одного боку, та ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ) та ОСОБА_21 з іншого боку виник конфлікт через належний ОСОБА_17 автомобіль «БМВ», для з`ясування якого вони домовилися зустрітися 19 лютого 2012 року на березі річки Мертвовод поблизу вул. Танасчишина в м. Вознесенську.

В обумовлений час 19 лютого 2012 року ОСОБА_19 разом з особами на прізвисько « ОСОБА_22 », « ОСОБА_23 » та ОСОБА_24 прибули на місце, куди на автомобілі «ГАЗ-2410» під керуванням ОСОБА_25 приїхали також ОСОБА_17 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які взяли із собою двоствольну гладкоствольну мисливську рушницю «ТОЗ-Б» ШК № 3570, яку ОСОБА_9 зібрав та спорядив двома патронами 16-го калібру, заздалегідь приготувавши знаряддя для вчинення злочину.

В цей час до місця події прибули ОСОБА_16 разом з ОСОБА_26 , ОСОБА_18 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , через деякий час також приїхав ОСОБА_29 . Під час з`ясування стосунків ОСОБА_16 наніс рукою удар ОСОБА_9 в обличчя, а ОСОБА_10 почав відтягувати ОСОБА_16 і між ними виникла бійка.

В цей момент ОСОБА_9 , діючи з метою умисного вбивства ОСОБА_16 , на ґрунті особистих неприязних відносин, взяв з автомобіля рушницю та, наблизившись до останнього на відстань 2-х метрів, вистрілив в область грудної клітки ОСОБА_16 , заподіявши вогнепальне поранення з пошкодженням серця та лівої легені, від яких настала смерть потерпілого.

Крім того, органами досудового слідства ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні 13 лютого 2012 року умисного знищення та пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене шляхом підпалу, тобто у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 194 КК України, і за цим обвинуваченням вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 виправдано через недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Виправдовуючи ОСОБА_9 , суд вказав, що стороною обвинувачення не доведено, що саме обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, а надані докази в їх сукупності не доводять його винуватості в обсязі пред`явленого обвинувачення, а всі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого суд тлумачить на його користь.

Суд апеляційної інстанції визнав необгрунтованими висновки суду першої інстанції про недоведеність вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, та скасував вирок у частині виправдання останнього з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Апеляційний суд встановив, що 13 лютого 2012 року приблизно о 00.02 год. ОСОБА_9 та інша особа, щодо якої постановлений виправдувальний вирок, який оскаржений в апеляційному порядку та апеляційне провадження зупинено у зв`язку із його розшуком (далі інша особа), діючи за попередньою змовою, на грунті особистих неприязних відносин, з метою умисного знищення чужого майна, прибули до території ПП «Зеніт», яка розташована в с. Таборівка, пров. Лісний, 1, у Вознесенському районі Миколаївської області. Інша особа з метою безперешкодного вчинення злочину, підпер вхідні двері до будівлі, в якій перебував охоронець, а ОСОБА_9 , використовуючи заздалегідь приготовлену легкозаймисту речовину (бензин), умисно підпалив автобус БАЗ А 07919 Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тим самим знищили майно, а також в результаті пожежі пошкодили автобуси «ПАЗ 3205», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та «Рута-20», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , які стояли поряд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду у великих розмірах на загальну суму 150 210,12 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання касаційної скарги, думку потерпілої та її представника про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, думку прокурора, яка вважала, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги і поданих заперечень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а також відповідати вимогам, зазначеним у ст. 374 цього Кодексу. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог статей 410411 КПК України доводи щодо неповноти та однобічності судового розгляду не перевіряються судом касаційної інстанції, оскільки вони є предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який згідно зі ст. 409 КПК України має право на скасування вироку із зазначених підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд розглянув справу в межах поданих прокурором,потерпілим, засудженим та його захисником апеляційних скарг, та, приймаючи рішення за кожною апеляційною скаргою, навів мотиви на обгрунтування прийнятого рішення.

Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 , про те, що судом неправильно застосовано кримінальний закон, а саме необгрунтовано визнано ОСОБА_9 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_16 є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Посилання захисника на те, що дії ОСОБА_9 безпідставно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України і його необгрунтовано визнано винуватим в умисному вбивстві, оскільки у нього був відсутній мотив для позбавлення життя ОСОБА_16 і він застосував рушницю, перебувючи у стані необхідної оборони, з метою захисту свого життя та життя ОСОБА_10 від протиправних дій потерпілого, а також у стані сильного душевного хвилювання, аналогічні доводам, наведеним в апеляційних скаргах захисника та засудженого, вони були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам. Перевіряючи такі доводи, апеляційний суд, дослідивши в судовому засіданні докази та проаналізувавши їх, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_9 вчинив умисне вбивство ОСОБА_16 на ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли у зв`язку із конфліктною ситуацією між ОСОБА_9 та братами ОСОБА_10 з одного боку та ОСОБА_16 і ОСОБА_18 з іншого боку з приводу автомобіля «БМВ», наданим ОСОБА_10 для проведення ремонту ОСОБА_18 .

Наявність між ОСОБА_9 та ОСОБА_16 конфлікту напередодні вбивства останнього, який став мотивом вчинення ОСОБА_9 умисного вбивства ОСОБА_16 , підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що її син ОСОБА_16 розповів їй про конфлікт з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з приводу того, що вони пошкодили належний синові автомобіль; свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 про те, що зустріч між ОСОБА_16 з ОСОБА_9 та братами ОСОБА_10 була призначена з метою з`ясування ситуації з приводу пошкодження автомобіля «БМВ»; свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_17 , які пояснили про обставини конфлікту; свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_30

Суди першої та апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи про те, що ОСОБА_9 застосував рушницю щодо ОСОБА_16 , перебуваючи у стані необхідної оборони та у стані сильного душевного хвилювання, і визнали їх такими, що суперечать доказам, зібраним у кримінальному провадженні, належно обґрунтувавши свої висновки з цього приводу.

Так, на підставі доказів, досліджених та проаналізованих в судовому засіданні, зокрема, показань ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , ОСОБА_27 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_26 , судом правильно встановлені обставини події, які свідчать про відсутність підстав вважати, що потерпілий ОСОБА_16 вчинив суспільно небезпечне посягання щодо ОСОБА_9 або ОСОБА_10 , у зв`язку з чим засуджений перебував би у стані необхідної оборони та вчинив вбивство через сильне душевне хвилювання, викликане суспільно небезпечним посяганням.

Так, судом установлено, що під час події ОСОБА_16 вдарив в обличчя ОСОБА_9 , після чого останній став битися із ОСОБА_10 , а ОСОБА_9 відбіг до автомобіля та взяв заздалегідь приготовлену та зібрану ним рушницю, яку одразу ж навів на потерпілого, хоч той не демонстрував будь-якої зброї. Не зважаючи на те, що ОСОБА_16 та ОСОБА_10 , побачивши рушницю, припинили бійку та відскочили один від одного, ОСОБА_9 здійснив постріл в потерпілого.

Встановлені судом обставини події не свідчать про наявність реальної загрози з боку потерпілого ОСОБА_16 , що потребувало б негайного відвернення чи припинення посягання, та не є такими, що викликали у ОСОБА_9 стан необхідної оборони. Не встановлено судом і обставин, які б свідчили про наявність у ОСОБА_9 стану сильного душевного хвилювання, викликаного суспільно небезпечним посяганням, внаслідок якого він би не міг оцінити відповідність заподіяної ним шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту.

Таким чином, висновок суду про те, що ОСОБА_31 вчинено саме умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині умисне вбивство ОСОБА_32 , є обґрунтованим. Підстав вважати, що діям засудженого судом надано неправильну правову оцінку, немає.

Висновки апеляційного суду про доведеність вини ОСОБА_9 в умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене шляхом підпалу, та висновки місцевого суду, з яким обгрунтовано погодився суд апеляційної інстанції, про доведеність вини засудженого в умисному вбивстві ОСОБА_16 , належно обгрунтовані судом.

Перевіряючи справу за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 194 КК України, не навів у вироку переконливих мотивів прийнятого рішення, не надав належної оцінки зібраним у кримінальному провадженні доказам, допустив неповноту судового розгляду, залишивши поза увагою обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного й обгрунтованого рішення, що потягло за собою неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, і, скасувавши вирок місцевого суду, ухвалив новий.
Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, у ньому наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо винуватості ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194КК України, із зазначенням мотивів, із яких суд відкинув показання засудженого про його невинуватість.

Висновки про доведеність вини ОСОБА_9 апеляційний суд зробив на підставі зібраних у справі та детально досліджених в судовому засіданні доказах у їх сукупності та взаємозв`язку. Зокрема, такі висновки підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 ; даними протоколу огляду місця події; висновком хімічної та пожежотехнічної експертиз про те, що автобус «БАЗ» знищено пожежею шляхом підпалу, та пошкоджено мікроавтобуси «ПАЗ 3205» та «РУТА-20», а осередкова зона (зона в одній з точок якої розташовано осередок пожежі) знаходилася в автобусі «БАЗ», висновком автотоварознавчої експертизи про те, що вартість автобуса «БАЗ» станом на момент підпалу складала 150210,12грн. і відновити його не можливо, а автобуси «ПАЗ» і «РУТА» відновлені власником самостійно та не надавались на дослідження;сукупністю інших доказів.

Апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що дані, які містяться у протоколі огляду місця події, висновках експертиз, показаннях свідків можуть бути покладені в основу обвинувального вироку як належні й допустимі докази, оскільки відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІ «Перехідні положення» КПК України допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Таким чином, апеляційний суд дав повну і всебічну оцінку доказам у кримінальному провадженні та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених апеляційним судом та викладених ним у вироку. Судом досліджено всі обставини, які могли мати значення дляприйняття правильного рішення. Докази, на яких побудовано висновки апеляційного суду про винуватість засудженого у знищенні та пошкодженні майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, шляхом підпалу, є належними, допустимими і достовірними, вони узгоджуються між собою, тому суд обгрунтовано поклав їх в основу вироку.

Ухвалюючи свій вирок, апеляційний суд, відповідно до положень ст. 420 КПК України,навів належні аргументи ухваленого рішення.

З огляду на викладене, висновки апеляційного суду продоведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194 та ч. 1 ст. 115 КК України, ґрунтуються на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження та підтверджені сукупністю доказів, яким суд апеляційної інстанції дав належну оцінку з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і винести законні та обґрунтовані рішення, не встановлено.

Керуючись статтями433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 листопада 2014 року та вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 08 червня 2015 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення йоскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3