Дата документу Справа № 317/4439/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №317/4439/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/470/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження щодо засудженого ОСОБА_6 , з клопотанням останнього про вирішення питання щодо його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного за вироком Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 06 лютого 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:
засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 25 листопада 2016 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Своє рішення суд мотивував тим, що своєю поведінкою і ставленням до праці засуджений ОСОБА_6 не довів своє виправлення, що згідно із законом, виключає можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Крім того, суд зазначив, що клопотання є передчасним і необґрунтованим.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, задовольнити клопотання та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що з червня 2015 року по 31 грудня 2015 року він працював у бригаді №51 цеху з переробки поліетилену, навчався у професійному училищі при ВК №99, за спеціальністю «електрозварювальника» та йому присвоєно ІІ розряд. На теперішній час він також навчається у вказаному закладі за спеціальністю «Оператор котельного встаткування». На думку апелянта, вказане свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Згідно з ухвалою, до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання щодо застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав своє клопотання та просив його задовольнити.

Представник адміністрації Біленьківської ВК №99 заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки останній не довів своє виправлення, жодного заохочення не має та негативно ставиться до роботи.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо його умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах провадження і на думку колегії суддів є обґрунтованими.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 06 лютого 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року зараховано у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення засудженого з розрахунку, визначеному у ч.5 ст.72 КК України. В установах виконання покарань засуджений знаходиться з 05 грудня 2014 року та станом на 25 листопада 2016 року відбув більше як 2/3 строку покарання, тобто 2 роки 04 місяці 08 днів.

Згідно з матеріалами, що характеризують особу засудженого ОСОБА_6 , останній за час тримання під вартою у Вільнянському слідчому ізоляторі допустив 3 порушення режиму відбування покарання, які виразилися у зберіганні заборонених предметів, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІЗО. Стягнення накладені до набуття вироком чинності.

За час відбування покарання в Біленьківській ВК №99 порушень режиму відбування покарання не допускає, стягнень та заохочень не має. У відношенні до персоналу установи намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин. На виробництві колонії не працевлаштований. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними неналежний догляд. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться негативно. Участі в організації виховних заходів у відділенні СПС не приймає.

Крім того, комісією Біленьківської ВК №99 неодноразово протягом 2016 року приймались рішення щодо відмови у застосуванні до засудженого ОСОБА_6 заохочувальних норм.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та вважає, що останній не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є передчасним і не сприятиме досягненню мети, визначеної у ч.2 ст.50 КК України.

Доводи засудженого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі, правильність вищезазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 25 листопада 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4