Дата документу Справа № 314/5633/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/179/17 Головуючий в 1-й інстанції
Єдиний унікальний №314/5633/16-к ОСОБА_1
Категорія: ст.81 КК України Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою (з урахуванням доповнень) засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, з середньою-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше судимого:

- 15.11.1991р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.229-6, ст.43 КК України до 3 років 29 днів позбавлення волі;

- 24.01.1997р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ст.17, ч.1 ст.81 КК України до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку строком на 1 рік;

- 06.01.1998р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ст.19, ч.2, 3 ст.81, ст.ст.42, 43 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

- 04.02.2003р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 08.01.2007р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

- 24.11.2009р. Заводським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.307 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

- 17.06.2010р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.307, ч.3 ст.313, ст.ст.70, 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 04.03.2014р. умовно-достроково на 1 рік 29 днів;

- 22.10.2014р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ст.ст.70, 71, 72 КК України до 1 року 6 місяців 29 днів позбавлення волі. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2014 року змінено вирок від 22.10.2014 року та ОСОБА_7 вважається засудженим на підставі ст.ст. 71 ч.1, 72 КК України до 1 року 6 місяців 29 днів;
- 16.01.2015 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.ст. 15 ч.2-185 ч.2, 185 ч.2, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 03.02.2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ст.ст. 185 ч.2, 15 ч.3-185 ч.2, 70, 70 ч.4 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 25.05.2015 року Апеляційним судом Запорізької області скасовано вирок від 16.01.2015 року. ОСОБА_7 вважається засудженим за ст.ст. 15 ч.2-185 ч.2, 185 ч.2, 70 ч.1, 70 ч.4, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку: 18.11.2014 року. Кінець строку: 11.11.2017 року.
встановила:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнень) засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вказану ухвалу суду та вирішити питання про його умовно-дострокове звільнення посилаючись на те, що судом першої інстанції не в достатній мірі були враховані дані про його особу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції: засуджений ОСОБА_7 , його захисник, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечувала проти апеляційної скарги та просила відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідача, засудженого, захисника, прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено в ухвалі, до суду від засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№101), надійшла заява про умовно-дострокове звільнення.
Суд відмовив у задоволенні заяви, мотивуючи тим, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 19.11.2014 року. За період утримання в Запорізькому слідчому ізоляторі характеризувався негативно: порушував встановлені законодавством норми утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятору, заохочень не мав.
З 20.06.2015 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№101). За час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень і заохочень не має.
Залишаючи апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким", свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних та психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи засуджений ОСОБА_7 підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. У відношенні до представників адміністрації грубощів не проявляє. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. Свідомо не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Умисно уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. На виробництві установи не працевлаштований.
Під дію ст. 101 Кримінально-виконавчого кодексу України переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання підпадає по відбуттю 1/2 частини строку 11.02.2016 року; рішенням комісії Кам`янської виправної колонії від 01.07.2016 року (протокол №15) відмовлено у застосуванні.
Під дію ст. 82 Кримінального кодексу України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким підпадає по відбуттю 2/3 частини строку 03.05.2016 року; рішенням комісії Кам`янської виправної колонії від 01.07.2016 року (протокол №15) відмовлено у застосуванні.
Під дію ст. 81 Кримінального кодексу України умовно-дострокове звільнення підпадає по відбуттю 3/4 частини строку 19.08.2016 року; рішенням комісії Кам`янської виправної колонії від 02.09.2016 року (протокол №19) відмовлено у застосуванні.
Поведінка ОСОБА_7 , за весь час відбування ним покарання не була позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення.

При вивчених обставинах на теперішній час колегія суддів не знаходить достатніх підстав для умовно - дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, про його виправлення та перевиховання.

При перевірці матеріалів справи колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2016 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4