Справа № 191/1672/17
Провадження № 1-в/191/567/17
У Х В А Л А
іменем України
19 липня 2017 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника адміністрації СВК № 94 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області в режимі відеоконференції з приміщення СВК № 94 с. Шахтарське клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, -

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з вищевказаним клопотанням, яким просить суд застосувати відносно нього положення ст. 81 КК України, оскільки вину визнає повністю, щиро розкаюється, сприяв слідству, має постійне місце проживання, з місця проживання характеризується позитивно, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, режим утримання не порушує, стягнення погашені датами давності.

Засуджений своє клопотання підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник адміністрації СВК № 94 вважав, що до засудженого не є доцільним застосування ст.. 81 КК України.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, дійшов такого висновку.

Відповідно ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
В розумінні правил ст. 81 КК України підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання складається з двох обов`язкових елементів: доведення засудженим свого виправлення та фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому строку покарання. Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен грунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Згідно п. 2, п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 раніше засуджений один раз. 19.07.2013 року звільнений умовно-достроково на не відбутий строк 7 місяців 15 днів. По даній справі засуджений 14.03.2014 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Початок строку: 29.01.2014 року. Кінець строку: 18.10.2017 року. В СВК № 94 перебуває з 18.06.2014 року, на теперішній час не працевлаштований по незалежним від нього обставинам, систематично порушує встановлений порядок відбування покарання за що неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, має 10 стягнень, заохочень не має, постійно сперечається з персоналом, висловлюється не завжди добре у бік адміністрації, зневажливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, догляд за ними не здійснює, свідомо використовує їх не за призначенням, не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні, уникає виконання робіт із благоустрою установи або перекладає їх виконання на інших засуджених, участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає, участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає, до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне, участі у роботі самодіяльних організацій не бере, соціально корисні зв`язки задовільні. УДО на підставі ст.. 81 КК України підлягає по відбуттю 3/4 строку покарання, тобто з 11.10.2016 року, матеріали розглянуті комісією установи 31.10.2016 року відмовлено, як особі, що не довела своє виправлення. Станом на 19.07.2017 року не відбута частина строку покарання становить 2 місяці 29 днів.

Вивчивши відомості про особу засудженого, який протягом всього строку відбування покарання характеризується негативно, має 10 непогашених стягнень, заохочень не має, його ставлення до праці, яке не є сумлінним та зразковим, оскільки засуджений не працює, уникає виконання робіт із благоустрою установи, не приймає участі в жодних виховних заходах, систематично порушує встановлений порядок відбування покарання, участі у роботі самодіяльних організацій не бере, а також враховуючи те, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в їх сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд не вбачає сумлінної поведінки засудженого та доведення ним свого виправлення.

Доводи засудженого не можуть бути підставою для задоволення клопотання, оскільки зазначені ним обставини враховувались лише при призначені покарання під час постановлення судом вироку, а при розгляді даного клопотання враховується поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання.

Таким чином, клопотання засудженого задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, ст. 81 КК України, Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», керуючись ст. ст. 537, 539, 392 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Копію ухвали направити начальнику СВК № 94, засудженому ОСОБА_5 .

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом семи діб з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1