Справа № 152/1290/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2016 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
за участі секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000427,

по обвинуваченню: громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дебальцево Васильківського району Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, судимого вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 8 квітня 2015 року за частинами 1, 3 ст. 185 та ст. 70 Кримінального кодексу України (далі КК України) до чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з двохрічним іспитовим строком та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК України,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 та ст. 128 КК України,

учасники кримінального
провадження:
сторона обвинувачення:
прокурор ОСОБА_4 ,
сторона захисту:
обвинувачений ОСОБА_3
захисник ОСОБА_5 ,
інші учасники:
потерпілі ОСОБА_6
ОСОБА_7 ,
у с т а н о в и в:
9 листопада 2015 року, біля 20 години 20 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проходячи по вул. Івана Цурканя у с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, помітив, як по цій вулиці їхав на гужовій повозці ОСОБА_6 , з дружиною ОСОБА_7 , які його обігнали, що його обурило. Після цього ОСОБА_3 , порушуючи загальноприйняті норми поведінки моральності та доброзичливості, умисно, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка проявилась у тому, що він, демонструючи зневагу до існуючих правил і норм в суспільстві, бажаючи самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, наздогнав гужову повозку та непомітно для ОСОБА_6 , почав спричиняти йому тілесні ушкодження.

Спричинивши тілесні ушкодження ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , продовжуючи свої хуліганські дії, з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 за те, що остання робила йому зауваження та намагалась припинити побиття ОСОБА_6 , спричинив тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_7 .

У результаті нанесених ударів, ОСОБА_3 спричинив потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Окрім того, 9 листопада 2015 року, біля 20 години 20 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проходячи по вул. Івана Цурканя у с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, помітив, як по цій вулиці їхав на гужовій повозці ОСОБА_6 , з дружиною ОСОБА_7 , які його обігнали, що його обурило. Після цього ОСОБА_3 , порушуючи загальноприйняті норми поведінки моральності та доброзичливості, умисно, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка проявилась в тому, що він, демонструючи зневагу до існуючих правил і норм в суспільстві, бажаючи самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, непомітно для потерпілого наздогнавши гужову повозку, з задньої сторони, виліз на неї та несподівано для потерпілого, умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи свої дії, почав душити ОСОБА_6 . Спричиняючи тілесні ушкодження ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 за те, що остання зробила йому зауваження та намагалась припинити побиття ОСОБА_6 , не передбачаючи, та, не бажаючи спричинення останній тілесних ушкоджень середньої тяжкості, хоча повинен був і міг передбачити їх настання, наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в обличчя, від якого ОСОБА_7 впала правим плечем на асфальтовану ділянку дороги, після чого ОСОБА_8 продовжив побиття ОСОБА_6 . Знаходячись разом із ОСОБА_6 на гужовій повозці, однак, проїхавши близько 30 метрів від місця падіння ОСОБА_7 , ОСОБА_8 випав разом з ОСОБА_6 з гужової повозки на асфальтовану ділянку дороги та продовжив наносити останньому удари кулаками в область обличчя та плечей, сидячи над ОСОБА_6 . Внаслідок отриманих ударів ОСОБА_6 відчув різкий біль у верхній щелепі та відсутність декількох зубів. З метою припинення дій ОСОБА_3 до нього підбігла ОСОБА_7 та розборонила ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , після чого останній, з наміром наздогнати гужову повозку, яка продовжувала рух, залишив місце події.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні злочинів при вище наведених обставинах визнав повністю. Пояснив, зокрема, що 9 листопада 2015 року, упродовж дня, він разом зі своїми друзями, зокрема з ОСОБА_9 вживав алкогольні напої - горілку та пиво. Алкоголю він випив стільки, що практично не пам`ятає подій, які мали місце того вечора, проте визнає, що в наслідок його хуліганських дій потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження. Також обвинувачений пояснив, що наступного ранку він прокинувся дома у свого друга ОСОБА_9 , якому пояснив, що він десь загубив свою куртку та мобільний телефон і вони пішли їх шукати. Куртку та телефон вони знайшли у с. Хоменки, біля містка, тобто біля того місця, де за словами потерпілих обвинувачений їх побив. Про вчинене ОСОБА_3 дуже шкодує, попросив вибачення у потерпілих та просив його суворо не карати.

Окрім визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненні злочинів за наведених вище і встановлених судом обставин підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, допустимості та достовірності.

Так, потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснили, що 9 листопада 2015 року, у вечірній час вони їхали гужовою повозкою по вул. І. Цурканя у с. Хоменки. Тут, несподівано для них, на повозку застрибнув обвинувачений та без будь-яких причин почав бити ОСОБА_6 по обличчю та душити його. Тоді ОСОБА_7 , з метою припинення побиття її чоловіка, зробила ОСОБА_3 зауваження та намагалась відтягнути його від ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_3 ударив ОСОБА_7 кулаком в обличчя, від цього остання упала з повозки, ударившись правим плечем об асфальтовану ділянку дороги. Тим часом, ОСОБА_8 продовжив бити ОСОБА_6 , знаходячись разом із ним у повозці. Однак, ще трохи проїхавши, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 впали і обвинувачений, присівши над потерпілим, продовжив його бити по обличчю та плечах. У цей час до них підбігла ОСОБА_7 та розборонила їх. Після цього, ОСОБА_6 побіг наздоганяти повозку, а ОСОБА_3 , продовжуючи свої дії, ударив потерпілу ОСОБА_7 кулаком у плече, від чого вона упала на землю, а ОСОБА_3 ногами наніс їй ще декілька ударів у плече, стегно та по колінах. Під час того, як ОСОБА_3 бив потерпілу, до них підійшов ОСОБА_10 , який зупинив обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що восени 2015 року, точної дати свідок не пам`ятає, він вживав алкогольні напої разом з обвинуваченим у кафе «1+1» у с. Хоменки. Біля 20 години, свідок та ОСОБА_3 пішли додому до свідка, проте, йдучи по дорозі, обвинувачений сказав, що йому потрібно забрати сумку та пішов, узявши у свідка телефон та колонку. Більше того вечора ОСОБА_9 обвинуваченого не бачив, однак наступного ранку обвинувачений прокинувся у будинку свідка та, розбудивши останнього, пояснив, що він можливо побив подружжя ОСОБА_11 , однак точно цього не пам`ятає. Також ОСОБА_3 попросив ОСОБА_9 піти разом з ним пошукати куртку, мобільний телефон та колонку. Коли вони йшли по вул. І. Цурканя, то побачили куртку ОСОБА_3 , у якій були телефон та колонка свідка, окрім того вони побачили, що на обочині дороги лежить зелена хустина з голови потерпілої. Свідок також пояснив, що коли вони з ОСОБА_3 виходили з кафе, то останній ледве стояв на ногах.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що у листопаді 2015 року, точної дати свідок не пам`ятає, у вечірній час, йдучи по вул. І. Цурканя у с. Хоменки, він почув чийсь плач та підійшовши ближче, свідок побачив потерпілу ОСОБА_7 , яка лежала спиною на землі, кричала та плакала, а обвинувачений, сидячи над нею, бив її. Після цього, ОСОБА_10 забрав ОСОБА_3 від потерпілої, відвівши його в сторону.

Окрім того, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочинів підтверджується іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, а саме:

- протоколами прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10 листопада 2015 року, рапортами чергового Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області від 10 листопада 2015 року та витягом з кримінального провадження, із яких вбачається, що заяви потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про нанесення їм тілесних ушкоджень внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань;
- висновком експерта № 67, згідно з яким у ОСОБА_6 під час судово-медичної експертизи було виявлено наступні тілесні ушкодження: синці на верхніх повіках обох очей; розлитий крововилив під білкову оболонку правого ока; забита рана на червоній каймі нижньої губи; травматична екстракція 1, 2 зубів на верхній щелепі справа та перших зубів на нижній щелепі. ОСОБА_6 було спричинено не менше 2-х дій твердим тупим предметом. Ці тілесні ушкодження утворились від дії твердого тупого предмета (предметів), можливо і 9 листопада 2015 року і відносяться у своїй сукупності до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки спричиняють за собою стійку втрату працездатності, менш як на одну третину;

- висновком експерта № 68 та додатковим висновком експерта № 39, згідно з якими у ОСОБА_7 під час судово-медичної експертизи було виявлено наступні тілесні ушкодження: синці в середній третині лівого плеча по передній поверхні, на зовнішній поверхні лівого стегна, в ділянці правого колінного суглобу, на чолі справа; садна на долонній поверхні лівої кисті; розрив правого акроміально-ключичного з`єднання; закритий перелом головки правої плечової кістки, які утворилися внаслідок не менше 6-ти ударів, можливо спричинених 9 листопада 2015 року та відносяться у своїй сукупності до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки спричиняють за собою тривалий розлад здоров`я, терміном понад три тижні. Розрив правого акроміально-ключичного з`єднання та закритий перелом головки правої плечової кістки могли утворитись при падінні із гужової повозки на праве плече і ударі об асфальтне покриття дороги, тобто так як на це посилається ОСОБА_7 .

Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі № 12рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12 липня 1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Шабельник проти України» від 19 лютого 2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.

Отже, оцінивши кожний із перелічених вище доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у цьому кримінальному провадженні, виходячи з положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, враховуючи, що це провадження в цілому, зокрема, і спосіб отримання доказів уповноваженими на те особами, є справедливим, істотних порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд доходить до висновку про обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення у ході судового розгляду винуватості обвинуваченого у тому, що він:
9 листопада 2015 року вчинив хуліганство, умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження, а потерпілій ОСОБА_7 заподіяв необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Зазначені вище дії ОСОБА_3 суд кваліфікує, відповідно за ч. 1 ст. 296 КК України, тобто хуліганство грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, за ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило значну стійку втрату працездатності менш, як на одну третину та за ст. 128 КК України, тобто необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання призначення обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчинених ним злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості, конкретні обставини справи, зокрема, що жодному із потерпілих від злочинів шкода не відшкодована, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий; за місцем проживання характеризується негативно; на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не знаходиться.

Окрім того, згідно з висновками судово-психіатричного експерта № 119, в період часу, до якого відносять інкриміновані йому діяння, а також на теперішній час ОСОБА_3 на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Обставиною, пом`якшуючою покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, обставиною, обтяжуючою його покарання, є вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.

Суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_3 статей 69, 69-1 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості вчинених злочинів, особи винуватого, наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та обставин, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 наступні покарання:

- за ч. 1 ст. 296 КК України 6 місяців арешту;

- за ч. 1 ст. 122 КК України 2 роки позбавлення волі;

- за ст. 128 КК України 1 рік обмеження волі.

За сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 КК України, ОСОБА_3 слід призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на два роки.

Окрім того, вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 8 квітня 2015 року, який набрав законної сили 12 травня 2015 року, ОСОБА_3 було засуджено за вчинення злочинів, передбачених частинами 1, 3 ст. 185 КК України та призначено покарання з урахуванням ст. 70 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнений від відбування покарання з двохрічним іспитовим строком та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Частиною 3 ст. 78 КК України встановлено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Отже, оскільки злочини, у яких обвинувачується ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні, він вчинив протягом іспитового строку, остаточне покарання йому слід призначити за правилами, передбаченими у ст. 71 КК України.

Таким чином, за сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України, остаточно ОСОБА_3 слід призначити покарання шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 8 квітня 2015 року у вигляді чотирьох років і шести місяців позбавлення волі.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_3 ст. 75 КК України, оскільки, зважаючи на особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення злочинів, а також те, що нові злочини він вчинив під час іспитового строку, на переконання суду, виправлення ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства.

Призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Цивільний позов у провадженні не заявлено.

Речових доказів та процесуальних витрат у провадженні немає.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому особисте зобов`язання слід залишити до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 368-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ст. 128 КК України та призначити йому наступне покарання:

- за ч. 1 ст. 296 КК України шість місяців арешту;

- за ч. 1 ст. 122 КК України два роки позбавлення волі;

- за ст. 128 КК України один рік обмеження волі.

За сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 КК України, ОСОБА_3 призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на два роки.

За сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України, остаточно ОСОБА_3 призначити покарання шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 8 квітня 2015 року у виді позбавлення волі строком на чотири роки і шість місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній особисте зобов`язання.

Згідно зі статтями 376, 392, 393, 395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1