Ухвала
іменем україни

10 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі за участю прокурора ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000293, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, такого, що не має судимості,
та
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_12 , в інтересах засуджених, на вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 16 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Зборівського районного суду Тернопільської області від 5 листопада 2015 року ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України кожного та призначено покарання: ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки кожному з покладенням на засуджених певних обов`язків.

Вироком Апеляційного суду Тернопільської області від 16 листопада 2016 року вирокрайонного суду щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано. Постановлено вважати ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 засудженими за ч. 2 ст. 187 КК України кожного та призначено покарання: ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки без конфіскації належного засудженому майна; ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки без конфіскації належного засудженому майна; ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців без конфіскації належного засудженому майна.

В решті вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційних скаргах, які аналогічні за своїм змістом, потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , засуджені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та в їх інтересах захисник ОСОБА_12 просять змінити вирок апеляційної інстанцій в частині призначеного засудженим покарання, вважаючи його занадто суворим, і тому вважають, що у суду є достатньо підстав для зменшення міри призначеного їм покарання та застосування ст. 75 КК України. Вважають, що виправлення засуджених можливо без ізоляції від суспільства.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та

ОСОБА_8 визнано винуватими та засуджено за те, що вони

6 червня 2015 року близько 23.30 год, за попередньою змовою між собою, на березі ставка в с. Красна Зборівського району Тернопільської області, з метою незаконного заволодіння чужим майном, одягнувши підготовлені маски на обличчя, вчинили розбійний напад на потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , завдавши їм численні удари руками, ногами, дерев`яними палицями та битою по різних частинах тіла, спричинивши потерпілим ОСОБА_9 і ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження, а потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, та заволоділи їх майном на суму 16 334, 65 грн.

Заслухавши доповідь суді, думку прокурора ОСОБА_5 , який не підтримав касаційні скарги та просив залишити їх без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який їх засуджено та правильність кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 187 КК України у касаційних скаргах не оскаржується.

Що ж стосується доводів касаційних скарг учасників процесу про порушення щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Як убачається з вироку апеляційного суду, кримінальна справа щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розглядалась за апеляцією прокурора, в якій порушувалось питання про скасування вироку суду першої інстанції щодо засуджених у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції кримінального закону, а саме, ст. 75 КК України та невідповідністю призначеного судом першої інстанції покарання засудженим внаслідок м`якості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій в разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею Кримінального кодексу, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м`якості, так і суворості.

Так, апеляційний суд правильно зазначив про необхідність призначення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання необхідного й достатнього для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, щодо призначеного ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом першої інстанції із застосуванням ст. 75 КК України покарання, то апеляційний суд визнав його м`яким, таким, що не відповідає характеру і ступеню тяжкості вчинених засудженимизлочину, і задовольнив апеляцію прокурора в цій частині.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо призначення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, яке вони мають відбувати реально, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд обґрунтовано визначив ступінь тяжкості вчиненого засудженими кримінального правопорушення, соціальну небезпеку та наслідки вчиненого винними, дані про їх особи, обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також молодий вік засуджених, їх позитивні характеристики за місцем проживання та навчання, а також в якості обставин, що пом`якшують покарання їх щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також відшкодування моральної та матеріальної шкоди. З урахуванням всіх обставин апеляційний суд призначив засудженим покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Разом з тим підстав для застосування ст. 75 КК України до засуджених не встановив.

Призначене засудженим апеляційним судом покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчинених винними злочину, всім обставинам справи і є необхідним для виправлення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та попередження нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.

Крім того, апеляційним судомбула врахована позиція Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладена в ухвалі від 7 липня 2016 року щодо м`якості призначеного засудженим покарання, а саме необґрунтованого застосування до винних вимог ст. 75 КК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання явно несправедливим через його суворість, про що зазначають засуджені, потерпілі та захисник у касаційних скаргах, не вбачається, як і не вбачається обставин для пом`якшення покарання.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни судового рішення щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційних скарг колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_12 в інтересах засуджених, залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 16 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 таОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3