Номер провадження: 11-кп/785/619/17
Номер справи місцевого суду: 513/1264/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.05.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 -адвоката ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000481року від 03.10.2016 року на вирок Саратського районного суду Одеської області від 14.03.2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Плахтіївка Саратського району Одеської області, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не маючий судимості,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком 3 (три) роки.
Цивільний позов задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі ста тисяч гривень,-

встановив
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за вчинення ним кримінального правопорушення, яке було скоєно за наступних обставин.

02.10.2016 року, приблизно о 19.00 годині, між обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , які знаходились біля будинку АДРЕСА_1 виникла сварка, в ході якої, ОСОБА_12 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, необережно ставлячись до своїх дій та їх наслідків, внаслідок злочинної самовпевненості, передбачаючи можливість настання смерті ОСОБА_11 від падіння з висоти власного зросту та удару головою об тверду поверхню, наніс один удар лівою ногою в обличчя потерпілому, від чого останній, втративши рівновагу, з положення стоячи впав назад, вдарившись потиличною частиною голови об асфальтобетонне дорожнє покриття.
В результаті падіння, згідно висновку судово-медичної експертизи № 101 від 31.10.2016 року, ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження: синець на лівій щічній області, крововилив під м`якими тканинами волосистої частини голови в правій скронево-потиличній області, крововиливи в обидва скроневі м`язи, 5 лінійних переломів потиличної та скроневих кісток, два з яких переходять на основу черепа, крововилив між кістками черепа та твердою мозковою оболонкою в потиличній області справа, крововилив між твердою і м`якими оболонками в лівій лобній області, вогнищеві крововиливи під м`якими мозковими оболонками в лівій скроневій та потиличній областях, розміжчення тканини мозку в тім`яно-потиличній ділянці правої півкулі, розширення бокових шлуночків мозку рідкою кров`ю.
Ушкодження у вигляді синця на лівій щічній області не було небезпечним для життя, мало би незначні, скороминучі наслідки, що тривають не більше 6 днів, і за цим критерієм, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» носять ознаки легких тілесних ушкоджень стосовно живих осіб.
Всі інші ушкодження були небезпечними для життя, призвели до смерті і за цим критерієм, згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень стосовно живих осіб.
Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07:15 годині у відділенні реанімації та інтенсивної терапії комунальної установи «Саратська ЦРЛ».
Смерть ОСОБА_11 знаходиться в прямому причинному зв`язку з виявленою у нього закритою черепно-мозковою травмою що привело до набряку головного мозку та настанню смерті.
На вказаний вирок суду першої інстанції захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 подана апеляційна скарга, в якій захисник, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій вказує, що вважає вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_7 таким, який винесений з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Разом з цим зазначає, що районним судом недостатньо враховано дані про особу обвинуваченого, його сімейний та матеріальний стан.

При цьому захисник зазначає, що судом не встановлено підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, однак які на думку захисника існували.

Просить вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченому покарання за ч. 1 ст.119 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги у повному обсязі та просила змінити вирок в частині призначеного покарання; прокурора який заперечував проти апеляційної скарги адвоката; дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката підласе частковому задоволенню, вирок суду скасуванню з призначенням нового розгляду, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положення ч. 2 ст. 404 КПК України дає можливість апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При розгляді апеляційної скарги та перегляді вироку суду, апеляційним судом були встановлені грубі порушення вимог ст.349 КПК України, які у відповідності до положень ст.ст. 409, 411 КПК України є підставою для скасування вироку суду.

Відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого ст. 381 КПК України.

Водночас, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_7 допустився грубого порушення вимог ст. 349 КПК України, внаслідок чого ухвалив вирок з істотним порушення вимог КПК України.

Так, в судовому засіданні від 14.03.2017 року, суддею - головуючим по справі, було роз`яснено суть обвинувачення, після чого обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що провину визнає, а цивільний позов не визнає.
При цьому пояснення щодо того, чи визнає обвинувачений ОСОБА_7 провину повністю або частково, що є головним моментом для суду у можливості вирішення питання по розгляду кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України, а саме у спрощеному порядку дослідження доказів по справі - матеріали справи не містять (а.с. 53).
Крім того, журнал судового засідання від 14.03.2016 року свідчить, що вирішуючи питання про можливість розгляду кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України суддя - головуючий по справі, з`ясував з цього приводу лише думку прокурора, потерпілої ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ), а також захисника ОСОБА_8 , а думка обвинуваченого ОСОБА_7 з цього приводу взагалі ніким не була з`ясована і його згода на розгляд справи в порядку ст. 349 КПК України отримана не була (а.с. 53).
Також, у порушення ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченому ОСОБА_7 судом не були роз`яснені наслідки розгляду кримінального провадження відносно нього, а саме неможливість оскарження в апеляційному порядку обставин скоєння кримінального правопорушення.
В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 дав пояснення, що під час конфлікту з ОСОБА_11 , він йому удару в голову не наносив, а наніс удар по тілу, що є запереченням обставин скоєння кримінального правопорушення, так як вони викладені в обвинувальному акті і повинно бути розцінено судом як таке, що обвинувачений ОСОБА_7 фактично повністю свою провину не визнав, що не давало суду можливості розгляду кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України, тобто без дослідження всіх доказів по справі (диск аудіозапису судового засідання).
Крім того, апеляційним судом була встановлена інша обставина, яка вказує на допущення районним судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою безумовне скасування вироку.
Вимогами ст. 376 КПК України передбачено порядок проголошення судового рішення і вона вказує, що судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. При цьому головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

Ст. 376 КПК України дає суду право обмежитись складанням і оголошенням резолютивної частини судового рішення яке прийнято в формі ухвали, з можливістю проголошення повного тексту рішення не пізніше не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження.

При цьому законодавець не передбачає для суду можливості проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, яке прийнято в формі вироку і в даному випадку. після його постановлення, він підлягає проголошенню в повному обсязі.

Ці вимоги ст. 376 КПК України були порушені судом першої інстанції, який у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , постановивши вирок, оголосив його вступну та резолютивну частину (а.с. 59).

Всі ці порушення ст. 349, 376 КПК України вимагають безумовного скасування судового рішення, так як воно постановлено з грубим порушення закону.

Недотримання районним судом вимог ст. 349 та 376 КПК України призвело до однобічності та неповноти судового слідства, не дослідження таких обставин, з`ясування яких може мати суттєве значення для правильного і всебічного розгляду справи та вказує на допущення районним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Вищевказані порушення вимог КПК України хоча і не зазначені в ч.2 ст.412 та ч.1 ст.415 КПК України, як підстави для безумовного скасування рішення суду першої інстанції, але з урахуванням положень ч.6 ст.9 КПК України визнаються апеляційним судом суттєвими, з наступних підстав.

Частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 7, 9 КПК України та встановлені факти неналежного виконання районним судом вимог ст.349 КПК України при проведенні судового розгляду, який суперечив вимогам положень ст.2 КПК України, фактично позбавив гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання судом визначеної законом процедури судочинства і оголошення судом вступної та резолютивної частини вироку, колегія суддів вважає наведені порушення вимог кримінального процесуального закону істотними та у відповідності до положень ч.6 ст.9, ст.ст. 409, 410, 411, 412, 415 КПК України, визнає їх підставою для скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, в іншому складі суду, зі стадії підготовчого провадження, у відповідності до вимог положень ст. 416 КПК України.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 було розглянуто в порядку ст.349 КПК України, без дослідження всього обсягу доказів і це позбавляє суд апеляційної інстанції постановити нове рішення, а тому апеляційний суд вважає за необхідним, на підставі ст. 415 КПК України призначити новий судовий розгляд справи в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому всі ці питання будуть вирішуватись при новому судовому розгляді, в зв`язку з чим доводи захисника ОСОБА_8 з приводу призначення покарання будуть предметом розгляду суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Вирок Саратського районного суду Одеської області від 14.03.2017 року, яким ОСОБА_15 засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 3 (три) роки - скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000481 від 03.10.2016 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України в тому ж суді, в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 . ОСОБА_16 .