АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/3139/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/244/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 01 червня 2017 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним провадженням №0001078на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Черкеськ Карачаєво-Черкеської республіки, є громадянином Азербайджана, не одруженого, має вищу освіту, офіційно не працевлаштований, не має в Україні зареєстрованого та фактичного місця проживання, раніше не судимий
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, який визнаний винним та засуджений за:

- ст.121 ч.1 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Цивільний позов прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 в інтересах КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради» - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради» у рахунок відшкодування шкоди, заподіяної злочином, 2444 грн. 08 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 , у дохід Державного бюджету України процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 880 грн. 40 коп.
Питання з речовими доказами вирішено.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_7
захисник адвокат ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить скасувати вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 виправдати та негайно звільнити з-під варти.

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року ОСОБА_7 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК Україниза наступних обставин.

03.05.2016 року приблизно о 01.00 годині в нічний час доби ОСОБА_7 знаходився у дворі будинку АДРЕСА_1 , де він до цього спільно з раніше йому знайомими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вживав спиртні напої. В цей же час між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та маючи намір на заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, дістав ніж, який згідно з висновком експерта №14/4.5-1650 від 31.05.2016 року являється мисливським ножем, виготовленим промисловим способом, і завдав ним ОСОБА_10 , який стояв перед ним, один удар в ділянку грудної клітини справа. Таким чином, в результаті вищевказаних умисних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини без пошкодження внутрішніх органів, гемоторакс праворуч. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №997 від 08.06.2016 року виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини без пошкодження внутрішніх органі, гемотораксу праворуч, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.
Таким чином ОСОБА_7 своїми діями, які виразились в заподіянні потерпілому ОСОБА_10 умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.121 ч. 1 КК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , посилається на ті обставини, що судовий розгляд відбувався з порушенням права на захист ОСОБА_7 , який не володіє мовою судочинства на достатньому рівні. В матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, про те, що обвинуваченому було роз`яснено про його процесуальне право на залучення перекладача, хоча судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином республіки Азербайджан. Крім того, висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи. Так, суд прийшов до хибного висновку, що поранення потерпілого могло виникнути саме від ножа, який було визнано речовим доказом по справі, оскільки матеріали справи таке спростовують. Фізичні властивості цього ножа, відповідно до висновку експертизи не відповідають характеру отриманого потерпілим ушкодження. Також, нез`ясованим залишилося питання щодо можливості спричинення потерпілому тілесних ушкоджень за обставин, на які він вказує, тоді як окрім потерпілого ніхто не свідчить про те, що саме засудженим ОСОБА_7 було спричинено йому тілесних ушкоджень та саме цим ножем. При цьому, слід враховувати, що з самих свідчень потерпілого вбачається, що між ним та засудженим 03.05.2016 року відбулася сварка та склалися неприязні стосунки, а отже в потерпілого наявний мотив для того, щоб оговорювати ОСОБА_7 . Окрім того, у висновку судово-медичної експертизи №997, в дослідній частині зазначено, що у потерпілого в області грудини було знайдено два рубці, довжиною 2 см та 14 см, що не відповідає свідченням потерпілого, який стверджував про те, що йому було завдано одного удару ножем. Крім того, можливість походження поранень, від яких утворилися дані рубці, саме від ножу, який визнано речовим доказом по справі, на вирішення судово-медичної експертизи не ставилося. Крім того, суд в оскаржуваному вироку, як на доказ, послався на ніж, вилучений у свідка ОСОБА_12 та футболку коричневого кольору, тоді як дані докази не були відкриті стороні захисту та станом на час відкриття матеріалів кримінального провадження вони перебували у камері зберігання, а тому, відповідно до вимог ч.12 ст.290 КПК України, суд не міг допустити ці речі, я докази по справі. Також, не може братися до уваги як доказ висновок судово-медичної експертизи №38 щодо футболки, як речового доказу, оскільки на ній встановлена наявність крові, яка належить людині, а одержані результати дослідження не виключають можливості змішування крові обвинуваченого з кров`ю потерпілого. Але, відомості про те, що обвинувачений у день скоєння злочину був поранений відсутні. Крім того, не встановлено судом, з якого часу футболка знаходиться у ОСОБА_7 . Не враховано також, що ОСОБА_7 тривалий час перебував в зоні проведення АТО і плями крові могли з`явитися ще до подій 03.05.2016 року, а питання експерту щодо визначення часу виникнення плям крові не ставилось. Окрім того, належність крові за групою не є доказом походження крові саме від конкретної особи. Також, не погоджується захисник і з розміром призначеного ОСОБА_7 покарання та вважає його занадто суворим.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо, підтримали викладені в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_6 вимоги та просили вирок суду першої інстанції скасувати, ухваливши відносно ОСОБА_7 виправдувальний вирок.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, відповідають обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Судом першої інстанції кримінальне провадження розглянуто у межах пред`явленого обвинувачення.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, що суд дав неправильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Судом в повній мірі досліджені зібрані у кримінальному провадженні докази. У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_7 .

Пояснення допитаного під час судового розгляду потерпілого та свідків є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, не викликають будь-якого сумніву у їх достовірності та в своїй сукупності вказують на вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Суд дав правильну юридичну оцінку зібраним доказам. Наведені докази спростовують доводи апеляції захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Як видно із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що раніше з потерпілим не був знайомий до зазначених подій. Крім того вказав, що на початку травня 2016 року він приїхав до м. Кривого Рогу, де зустрів раніше знайомого ОСОБА_11 , а наступного дня повинен був їхати в зону проведення антитерористичної операції на сході України. Вдень 03.05.2016 року обвинувачений поїхав з ОСОБА_11 , а також з іншими особами раніше знайомим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_10 , до місця проживання ОСОБА_11 , який мешкав в приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де вони разом обідали та спілкувались. Приблизно о 10-й годині вечора обвинувачений пішов відпочивати, а зранку прокинувся, коли прийшли перевіряти паспортний режим. Про сварку та поранення потерпілого ОСОБА_10 обвинувачений дізнався від працівників поліції. Також ОСОБА_7 вказував на те, що в нього із собою ніякого ножа не було, а тілесних ушкоджень він потерпілому не завдавав, крім того вказав, що потерпілий відправився до дому відпочивати. В стані алкогольного сп`яніння не перебував.
Спростовуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , суд послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності колегія суддів не знаходить.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена дослідженими та наведеними у вироку доказами, а саме:

- поясненнями потерпілого ОСОБА_10 , який під час допиту в судовому засіданні суду пояснив, що раніше він із обвинуваченим ОСОБА_7 не був знайомий. В ніч з 2-го на 3-є травня 2016 року він знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , куди приїхав вдень разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 та де у дворі будинку вони разом вживали алкогольні напої. У вечорі ОСОБА_11 влаштував скандал, за наслідками якого останній прийшов до потерпілого, який розібравшись в ситуації, в якій ОСОБА_11 був винен сам, відправив останнього відпочивати. При цьому ОСОБА_9 та ОСОБА_7 знаходились весь час у дворі будинку та в подальшому допомагали заспокоїти ОСОБА_11 . Після того як ОСОБА_11 залишився відпочивати в будинку, інші, тобто, ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 вийшли з будинку та потерпілий повідомив, що збирається до дому. На що ОСОБА_9 відповів, що збирається відпочивати, та зайшов всередину будинку. Потерпілий збирався до дому та попрощавшись з обвинуваченим ОСОБА_7 направився до виходу з двору будинку, але згадав що залишив куртку від спортивного костюму та повернувся до будинку. Коли потерпілий заходив в будинок, то побачив, що йому на зустріч йшов обвинувачений ОСОБА_7 , який вимовив декілька слів, які потерпілий не розібрав, та наніс потерпілому одного прямого удару ножем, який тримав правою рукою, в грудну клітину. Від цього потерпілий відступив назад та побачив в себе в грудині ножа, який витягнув з себе та кинув не землю, запитавши обвинуваченого навіщо він це зробив, та направився до ОСОБА_9 , щоб оглянути місце поранення. Потерпілий та ОСОБА_9 побачили, що з рани тече кров та викликали швидку допомогу. Після цього потерпілий хотів вийти з території будинку, проте, обвинувачений ОСОБА_7 його спочатку не випускав, але згодом потерпілому вдалось вийти з двору та він направився вниз по вулиці, де побачив машину швидкої допомоги і поїхав з лікарями до лікарні. Додатково потерпілий зазначив, що ніж, яким йому було завдано удару, він раніше бачив у ОСОБА_7 , вказавши що сам ніж чорного кольору з довжиною леза приблизно 15 см, яке має на іншій стороні зазубрини;
- поясненнями свідка ОСОБА_13 , яка під час допиту в судовому засіданні суду пояснила, що потерпілий ОСОБА_10 є її чоловіком, а з обвинуваченим ОСОБА_7 вона раніше не була знайома. Крім того свідок зазначила, що 02.05.2016 року приблизно о 15.00 годині вона разом із потерпілим перебували на перехресті вулиць Землячки та Косіора в м. Кривому Розі, де зустріли обвинуваченого ОСОБА_7 , після чого її чоловік залишився з обвинуваченим. В подальшому, того ж дня свідок неодноразово дзвонила своєму чоловікові о 16.00, о 19.00, о 21.00 та о 23.00 годині, який розповів їй, що відпочиває із своїми знайомими. О першій годині ночі потерпілий сам подзвонив їй та сказав, що його було поранено та він знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , через що свідок викликала швидку допомогу. В лікарні вона дізналась від свого чоловіка, що його вдарив ножем ОСОБА_7 ;
- поясненнями свідка ОСОБА_9 , який під час допиту в судовому засіданні суду пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 він знайомий у зв`язку з участю в складі добровольчих батальйонів в проведенні антитерористичної операції на сході України. Також свідок зазначив, що 02.05.2016 року вдень він зустрівся в кафе на АДРЕСА_1 з обвинуваченим ОСОБА_7 , потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та іншими особами. В подальшому о 15.00 годині вирішили поїхати до ОСОБА_11 , який проживав в приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема до ОСОБА_11 поїхали сам свідок, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 та у дворі будинку вживали горілку до 21.00-22.00 години. В цей час свідок направся до магазину, щоб придбати ще спиртного, а коли повернувся то побачив, що у дворі будинку за столом сидить потерпілий ОСОБА_10 , в якого було поранення в області грудини та який сказав, що його поранив ОСОБА_7 , після чого викликали швидку допомогу. При цьому свідок зазначив, що до того як він направився до магазину між потерпілим та обвинуваченим відбулась сварка. Також свідок вказав, що ножа у обвинуваченого того дня не бачив, а ніж приніс сусід наступного дня. Про події що стались свідок запитував обвинуваченого, але той нічого не відповідав;
- поясненнями свідка ОСОБА_12 , який під час допиту в судовому засіданні суду пояснив, що він проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Також свідок пояснив, що в травні 2016 року він в себе на земельній ділянці знайшов армійського ножа з чорною рукояткою. При цьому раніше його сусід з будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_11 , скаржився на те, що загубив свого ножа, тому свідок відніс знайдений ніж сусіду, який через декілька днів після цього разом із свідком відніс ножа до Центрально-Міського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області. Крім того свідок вказав, що раніше бачив, що обвинувачений ОСОБА_7 був в його сусіда, ОСОБА_11 , вдома, а також бачив такий же ніж у обвинуваченого на ліжку.
Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 повною мірою доведена поясненнями потерпілого та свідків. Крім того, допитуючи потерпілого та свідків, суд попередив їх про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України та надав можливість всім учасникам процесу задавати їм питання. Тому колегія суддів не вбачає підстав у суду першої інстанції сумніватися в достовірності їх показів.

Пояснення вказаних свідків та потерпілого надані ними з дотриманням вимог чинного КПК України, є послідовними та повністю узгоджуються між собою та щодо різних обставин справи, а суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що покази, які вони давали на досудовому слідстві та підтвердили в судовому засіданні правдиві, оскільки знаходяться у взаємозв`язку з іншими об`єктивними письмовими доказами по справі, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- протоколом огляду від 05.05.2016 року, в ході якого, було виявлено та вилучено футболку коричневого кольору з плямами речовини бурого кольору, яку добровільно видав обвинувачений ОСОБА_7 , вказавши, що вказана футболка була на ньому одягнута 02.05.2016 року та 03.05.2016 року (том 1 а.кп.67);
- висновками судово-медичної експертизи №45к від 16.05.2016 року та №46к від 18.05.2016 року, згідно з якими відповідно кров обвинуваченого ОСОБА_7 належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологичною системою АВ0, кров потерпілого ОСОБА_10 належить до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (том 1 а.кп.78-79, 89-90).
- висновком судово-медичної експертизи №38, проведеної 26.05.2016-02.06.2016 року щодо речового доказу футболки, добровільно виданої обвинуваченим ОСОБА_7 , згідно з яким на вказаній футболці встановлена наявність крові, яка належить людині, а одержані результати дослідження не виключають можливості змішування крові осіб із групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А і групою 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, наприклад, крові обвинуваченого ОСОБА_7 із кров`ю потерпілого ОСОБА_10 (том 1 а.кп.94-99);
- речовим доказом, футболкою коричневого кольору, яку добровільно надав обвинувачений та яку було пред`явлено в судовому засіданні як обвинуваченому так і потерпілому для впізнання, за наслідками чого футболку було впізнано як таку, що була одягнута на обвинуваченого під час вчинення ним злочину щодо потерпілого (том 1 а.кп.100);
- протоколом огляду від 12.05.2016 року, в ході якого свідком ОСОБА_12 було видано ніж загальною довжиною 31 см, у якого металева рукоятка чорного кольору довжиною 13 см та лезо довжиною 18 см товщиною 4мм, виготовлене з металу чорного кольору, з хаотичними візерунками та написом посередині «BUMMER», на якому зверху маються щербини в кількості 10 штук у вигляді пилки, а також свідком було пояснено, що вказаний ніж ним було знайдено 04.05.2016 у палісаднику свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 а.кп.69);
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 13.06.2016, в ході якого потерпілому ОСОБА_10 було пред`явлено для впізнання чотири ножі, серед яких потерпілий впізнав ніж під №3 (мисливський ніж загальною довжиною 30 см, рукоятка металева чорного кольору, лезо чорного кольору з написом «BUMMER»), як той, яким йому було заподіяно тілесне ушкодження 03.05.2016 року (том 1 а.кп.117-119);
- висновком судової експертизи холодної зброї №14/4.5-1650 від 31.05.2016, відповідно до якого ніж, вилучений 12.05.2016 у ОСОБА_12 в ході проведення огляду в домоволодінні АДРЕСА_2 є холодною зброєю колючо-ріжучої дії мисливським ножем, виготовленим промисловим способом (том 1 а.кп.114-116);
- речовим доказом, мисливським ножем, вилученим у свідка ОСОБА_12 в ході огляду 12.05.2016, який було пред`явлено для впізнання в судовому засіданні потерпілому та обвинуваченому та який було впізнано потерпілим ОСОБА_10 як такий, за допомогою якого йому було заподіяно тілесне ушкодження ОСОБА_7 (том 1 а.кп.120);
- висновком судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_10 №997, проведеної 03.06.2016-08.06.2016, відповідно до якого у потерпілого малося проникаюче колото-різане поранення грудної клітини без пошкодження внутрішніх органів, гемоторакс праворуч, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, давність виявлених ушкоджень може відповідати 03.05.2016, при цьому ушкодження виникло від одноразової дії плескатого колюче-ріжучого предмета в грудну клітину праворуч, яким міг бути клинок ножа, або любий предмет з такими ж властивостями (том 1 а.кп.108-109).
Крім того, як пояснила допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 , яка проводила судово-медичну експертизу потерпілого ОСОБА_10 , експертне дослідження проводилось на підставі даних картки стаціонарного хворого та медичних документів, а поранення останньому було нанесено під невеликим кутом.
Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що ОСОБА_7 , без достатніх на те доказів, було незаконно засуджено за ст.121 ч.1 КК України, на думку колегії суддів є необґрунтованими, та такими, що повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких видно, що події кримінального правопорушення, кримінальна відповідальність за які передбачена чинним Кримінальним кодексом України та вина ОСОБА_7 у його скоєнні знайшли своє повне підтвердження в сукупності доказів, які в суді першої інстанції належним чином перевірено та оцінено, в тому числі з точки зору їх достовірності.

У відповідності з вимогами ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції проаналізувавши зібрані докази обґрунтував правильність висновків щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та навів мотиви, по яким не прийняв до уваги доводи сторони захисту щодо відсутності вини останнього, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого за ст.121 ч.1 КК України, за ознаками завдання умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

На думку колегії суддів, сукупності викладених у вироку доказів достатньо для того, щоб зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину, навіть при невизнанні останнім своєї вини.

Судом першої інстанції чітко встановлено склад злочину у тому числі його об`єктивну сторону. Колегія суддів звертає увагу на те, що ні з боку захисту, ні з боку обвинуваченого не було надано додаткових доказів, не було заявлено обґрунтованих клопотань про необхідність дослідження додаткових доказів, як у суді першої інстанції, так і не надходило обґрунтованих клопотань про дослідження доказів у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 з приводу порушення права на захист ОСОБА_7 , в зв`язку з не призначенням йому захисника, з наступних підстав.

Як стверджує захисник в своїй апеляційній скарзі, обвинуваченому під час судового розгляду кримінального провадження не було роз`яснено право на залучення перекладача, хоча судом було встановлено, що він є громадянином республіки Азербайджан.

Під час підготовки до апеляційного розгляду вказаного кримінального провадження, колегією суддів було прослухано технічний запис перебігу судового засідання в суді першої інстанції та встановлено, що в підготовчому судовому засіданні 29.06.2016 року головуючим суддею було роз`яснено обвинуваченому його право на призначення перекладача, в присутності його захисника ОСОБА_15 . Але, ОСОБА_7 пояснив, що українську мову розуміє добре, послуг перекладача не потребує, але відповідати на питання бажає російською мовою (4-6 хвилини звукозапису). В зв`язку з чим, судом було прийнято рішення про розгляд кримінального провадження без залучення перекладача. У вказаних діях суду колегія суддів не вбачає будь-яких порушень кримінального процесуального закону та права обвинуваченого на захист.

З матеріалів кримінального провадження видно, що обвинувачений надавав слідчому, прокурору та суду власноруч складені заяви українською мовою, а саме: розписку про отримання копії обвинувального акта з додатками до нього та цивільного позову, розписки про отримання пам`ятки про права та обов`язки (том 1 а.кп.7, 17, 31).

Крім того, одразу після затримання 03.05.2016 року обвинуваченому ОСОБА_7 було призначено захисника ОСОБА_15 для забезпечення надання безоплатної вторинної правової допомоги (том 1 а.кп.35, 128, 129).

Також, як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду, обвинуваченому ОСОБА_7 неодноразово вручалися пам`ятки, в яких було роз`яснено його право на залучення перекладача, але жодного разу від нього чи його захисника не надійшло клопотання про призначення перекладача (том 1 а.кп.17, 31, 126-127, 133-134, 137-138).

Під час допитів в період досудового слідства ОСОБА_7 надав слідчому заяви, згідно яких послуг перекладача він не потребує, а показання бажає давати російською мовою та викладати їх під запис також російською мовою (том 1 а.кп.135, 139).

Крім того, згідно протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, ані від обвинуваченого, ані від його захисника не поступило будь-яких заяв чи клопотань, в тому числі і про призначення перекладача (том 1 а.кп.153).

В рішенні «K. Проти Франції» 10210/82 від 7 грудня 1983 року, Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що конвенційне право на допомогу перекладача, що міститься в підпункті (e) пункту 3 статті 6, очевидно, має бути застосовне тільки в тому випадку, коли обвинувачений не розуміє мови, використовуваної в суді, чи не розмовляє нею.
Отже, на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що слідчім, прокурором та судом першої інстанцій в повній мірі були виконані вимоги чинного кримінального процесуального закону з приводу забезпечення обвинуваченому його права на використання рідної мови при розгляді кримінального провадження та використання послуг перекладача за рахунок держави.

Також, є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що фізичні властивості ножа, яким було завдано поранення потерпілому, відповідно до висновку експертизи, не відповідають характеру отриманого потерпілим ушкодження.

Так, згідно висновку експерта №14/4.5-1650 від 31.05.2016 року, на який посилається захисник в підтвердження доводів своєї апеляційної скарги, ніж, вилучений 12.05.2016 року у гр. ОСОБА_12 в ході проведення огляду в домоволодіння АДРЕСА_2 є холодною зброєю колючо-ріжучої дії мисливським ножем, виготовленим промисловим способом (том 1 а.кп.114-116).

Ані в мотивувальній частині вказаного висновку, ані в його резолютивні частині не зазначено, що фізичні властивості вилученого ножа не відповідають пораненням потерпілого, а отже, посилання на цей факт в апеляційній скарзі не відповідають матеріалам кримінального провадження та є надуманими.

Аналогічно, не підтверджується висновком експерта №997 від 03.06.2016 року й твердження апеляційної скарги захисника з приводу того, що у потерпілого під час огляду було виявлено два тілесних ушкодження (том 1 а.кп.108-109)

Так, дійсно, згідно дослідної частини вказаного висновку, при огляді потерпілого ОСОБА_10 виявлено в області грудини по середній лінії рубець лінійної форми, довжиною 2 см, та рубець лінійної форми, довжиною 14 см. Будь-яких інших тілесних ушкоджень при огляді не виявлено.

Але, згідно підсумків висновку експерта №997 від 03.06.2016 року, у потерпілого малося проникаюче колото-різане поранення грудної клітини без пошкодження внутрішніх органів. Гемоторакс праворуч. За своїм характером, виявлені ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Давність виявлених ушкоджень може відповідати 03.05.2016 року. Ушкодження виникло від одноразової дії плескатого колюче-ріжучого предмета в грудну клітину праворуч, яким міг бути клинок ножа або інший предмет з такими ж властивостями.

Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого У-5622, ОСОБА_10 поступив до лікарні з проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітини праворуч, без пошкодження внутрішніх органів (том 1 а.кп.102).

Крім того, як пояснила допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 , яка проводила судово-медичну експертизу потерпілого ОСОБА_10 , експертне дослідження проводилось на підставі даних картки стаціонарного хворого та медичних документів (том 2 а.кп.16). Вказаний факт також підтверджується звукозаписом судового засідання від 26 січня 2017 року (9-25 хвилини звукозапису).
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 стосовно того, що суд не мав права посилатися, як на доказ вини обвинуваченого на ніж, вилучений у свідка ОСОБА_12 та футболку, оскільки дані докази не були відкриті стороні захисту та станом на час відкриття матеріалів кримінального провадження перебували у камері зберігання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.
Так, згідно постанов старшого слідчого Центрально-Міського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 13.06.2016 року та 17.06.2016 року чоловічу футболку та мисливський ніж було визнано речовими доказами по вказаному кримінальному провадженню (том 1 а.кп.100, 120).

З протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 21.06.2016 року видно, що обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_15 були ознайомлені з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі, будь-яких заяв чи клопотань від них не надходило, в тому числі і про надання доступу до речових доказів, що знаходяться у камері схову Центрально-Міського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області (том 1 а.кп.153).

Крім того, в судовому засіданні 28.09.2016 року під час дослідження речових доказів, а саме футболки, судом була надана можливість всім учасникам кримінального провадження оглянути її. А на питання головуючого, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що це дійсно його футболка.

Тому, будь-яких порушень вимог ст.290 КПК України, колегія суддів в діях слідчого чи суду не вбачає.

Також, не має значення для підтвердження чи спростування вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, момент з якого у нього з`явилась вказана футболка, оскільки вона була видана ним добровільно та пояснено, що вона знаходилась на ньому під час подій 03.05.2016 року.

В зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що необхідно віднестися критично до пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 щодо не вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки вони не ґрунтуються на досліджених під час судового слідства матеріалах кримінального провадження та приходить до висновку, що невизнання ним вини, викликане лише його бажанням ухилитися від кримінальної відповідальності.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судовий розгляд вказаного кримінального провадження проведений з достатньою повнотою, дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ст.121 ч.1 КК України, а тому, підстав для його виправдання, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника, не встановлено.

Будь-яких даних, які б свідчили про упередженість органів досудового слідства чи суду, колегією суддів не виявлено. Під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження вимоги норм чинного Кримінального процесуального кодексу України було дотримано.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального законодавства, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено. Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не ґрунтуються на матеріалах провадження та є надуманими.

Що стосується доводів викладених в апеляційній скарзі захисника про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, так як призначене покарання обвинуваченому відповідає вимогам ст.65 КК України.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Як було встановлено колегією суддів, вимоги вказаної норми закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Як видно із вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом встановлено не було.
До обставин, які обтяжують покарання, судом було віднесено вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, судом прийнято до уваги відомості про особу ОСОБА_7 , а саме те, що він раніше не судимий (том 1 а.кп.144, 145), офіційно не працює, не перебуває у зареєстрованому шлюбі, на обліку в психіатричній лікарні, наркологічному диспансері не перебував та не перебуває (том 1 а.кп.147, 149), не має в Україні зареєстрованого та фактичного місця проживання, є іноземцем громадянином Азербайджану (том 1 а.кп.143).

Суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З таким рішенням суду погоджується і суд апеляційної інстанції та не вбачає підстав для призначення йому більш м`якого покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, а вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4