Дата документу Справа № 326/1440/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №326/1440/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/314/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001119 від 08 листопада 2013 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
прокурор Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_10 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2016 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.1 ст.366 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків.

Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт належним чином не засвідчений, оскільки в ньому відсутня гербова печатка; відсутні відомості щодо імені та по батькові слідчого і прокурора, а зазначено лише їх ініціали; в описовій частині обвинувального акту не зазначені дані, які стали приводом та підставами початку досудового розслідування, не вказані конкретні мотиви і мета вчинення обвинуваченими інкримінованих їм кримінальних правопорушень та їх суб`єктивне ставлення до кримінального правопорушення; не зазначені дані про потерпілих, їх представників; не вказано в обвинувальному акті і про наявність або відсутність обставин, які обтяжують покарання. Крім того, суд вказує на порушення права обвинувачених на захист.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказану ухвалу скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що діючим законодавством не передбачено необхідності засвідчення обвинувального акту гербовою печаткою, а також необхідності в описовій частині акту зазначати дані, які стали приводом та підставами для початку досудового розслідування. Крім того зазначає, що в обвинувальному акті на першому аркуші вказані повні дані прокурора і слідчого, та в матеріалах провадження достатньо даних, які вказують на участь захисника ОСОБА_9 під час проведення процесуальних дій у даному кримінальному провадженні. Також, на думку апелянта, відсутність в обвинувальному акті посилання на обставини, що обтяжують покарання, не є перешкодою для призначення справи до розгляду по суті.

Згідно з ухвалою, 27 жовтня 2016 року до Приморського районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просила призначити обвинувальний акт до судового розгляду, посилаючись на те, що під час досудового розслідування були дотримані вимоги КПК України та підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачається.

Захисник ОСОБА_9 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору через невідповідність цього акту вимогам КПК України.

У клопотанні захисником зазначено, що до обвинувального акту в порядку, визначеному ч.1 ст.109, п.1 ч.4 ст.291 КПК України, не додано реєстр матеріалів досудового розслідування, який би відповідав вимогам ч.2 ст.109 КПК України, оскільки наявний реєстр не містить відомостей про здійснення всіх процесуальних дій, часу їх проведення, прийнятих процесуальних рішень та їх реквізитів; про внесення до ЄРДР правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; про надання копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному та його захиснику. Не вказано, чи виносив слідчий постанову про залучення захисника, хоча з обвинувального акту та з матеріалів досудового розслідування вбачається, що такі процесуальні рішення приймалися. В порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт не містить належним чином сформульованого обвинувачення, а містить лише повідомлення про підозру, що порушує не тільки право на захист обвинувачених, так і процесуальний порядок розгляду кримінального провадження. Не продовжувався і строк досудового розслідування в порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 КПК України.

Крім того, в описовій частині обвинувального акту не зазначені дані, які стали приводом та підставами початку досудового розслідування; не вказані конкретні мотиви і мета вчинення обвинуваченими інкримінованого їм кримінального правопорушення, їх суб`єктивне відношення до кримінального правопорушення.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали клопотання захисника.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; захисника - адвоката ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо невідповідності обвинувального акту, складеного у провадженні відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вимогам ст.291 КПК України, засновані на досліджених у судовому засіданні матеріалах кримінального провадження, та, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, окрім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до положень п.«а» ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною згідно з Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення, висунутого проти нього.

Тобто, обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на критерії, яким має відповідати обвинувальний акт у кримінальному провадженні.

В рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» Суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

В рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» Суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції.

В рішенні від 09 жовтня 2008 року у справі «Абрамян проти Росії» Суд зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, документи органу досудового слідства, які містять формулювання обвинувачення, повинні відображати всі елементи складу злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Однак, у обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин провадження, які прокурор вважає встановленими, не відображено час вчинення правопорушення, а також суб`єктивну сторону правопорушення, а саме: не зазначено мотив та мету вчинення кримінального правопорушення. Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказаний акт не містить належним чином сформульованого обвинувачення.

Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , окрім іншого, склали і здійснили видачу завідомо неправдивого офіційного документу - протоколу загальних зборів членів КСП «Надія-2008» №2 від 31 січня 2009 року шляхом його надання до КП «Приморське БТІ», який став підставою для незаконної передачі всього майна зазначеного КСП на користь ТОВ «Вільний».

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.291 КПК України, о бвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Згідно з Реєстром матеріалів досудового розслідування, доданим до обвинувального акту, слідчими прийняті процесуальні рішення про залучення законного представника потерпілого, що вказує на те, що у провадженні є потерпілі (а.п.38, 41).

Однак, у вищевказаному обвинувальному акті взагалі не міститься відомостей про потерпілих та їх законних представників.

Також суд першої інстанції обґрунтовано зазначив в своїй ухвалі про те, що в порушення вимог ст.293 КПК України, до обвинувального акту не додана розписка захисника-адвоката ОСОБА_9 про отримання ним копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Розписки, додані до апеляційної скарги прокурора, на яких міститься підпис захисника ОСОБА_9 , складені від імені обвинувачених, тобто засвідчують отримання саме останніми копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вищевказаний обвинувальний акт направлений до суду без дотримання вимог ст.291 КПК України.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, правильність цих висновків суду не спростовують, тому зазначена скарга задоволенню не підлягає.

Порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть зміну чи скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2016 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4