АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/615/17 Справа № 183/4433/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2017 року, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-27.10.2015 року Новомосковським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 30 червня 2016 року в період часу з 07.00 години до 08.00 години, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, проходив поблизу пам`ятника «Літак», розташованого по вул. Гетьманській в м. Новомосковську Дніпропетровської області, де побачив раніше не знайомого йому ОСОБА_9 , який спав на одній з лавок, а поруч з ним на землі лежав залишений без нагляду мобільний телефон марки «Nomi i504». В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме телефону, який належить ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 30 червня 2016 року в період часу з 07.00 години до 08.00 години діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав мобільний телефон марки «Nomi i504», вартістю 1643, 90 гривень що належить ОСОБА_10 , розпорядившись ним на власний розсуд.
Не погоджуючись з вироком, прокурор, подав апеляційну скаргу в якій, не оскаржуючи фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення і кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати судове рішення внаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і даних про особу обвинуваченого, внаслідок м`якості та просить постановити вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 3 років 2 місяці позбавлення волі. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що ОСОБА_7 в період встановленого судом випробувального терміну знову вчинив умисний злочин середньої тяжкості.Прокурор зазначає, що ОСОБА_7 , визнав свою вину частково, судом першої інстанції, на його думку, не в повній мірі враховано тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який в минулому притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення злочинів проти власності, що свідчить про антисоціальний спосіб життя ОСОБА_7 і небажання його стати на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора і просив змінити вирок суду, пояснення обвинуваченого який просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, їх виступи в судових дебатах та з останнім словом обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій в апеляційних скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядається.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та на кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

Аналізуючи доводи прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даних про його особу, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, випливає, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до зазначених вимог закону.

Так, судом при призначенні покарання ОСОБА_7 було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, які впливають на вид і розмір покарання, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, скоїв кримінальне правопорушення в період встановленого судом іспитового строку, тобто суд врахував ті обставини, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор.

Відповідно до положень п.п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його поведінку до вчинення злочину, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей) тощо.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства і призначив покарання, у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі, в межах санкції інкримінованих злочинів, яке за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

Тому колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі, про що просить в своїй апеляції прокурор.

Остільки вирок суду є законним, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2017 року, відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду: