Справа № 161/8324/17
Провадження № 1-кс/161/3904/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року м. Луцьк

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань скаргу заявника ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого в ОВС СВ прокуратури Волинської області ОСОБА_4 у визнанні потерпілим та зобов`язання вчинити дії.

за участю заявника ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
29 травня 2017 року до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшла скарга заявника ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого в ОВС СВ прокуратури Волинської області ОСОБА_4 у визнанні потерпілим та зобов`язання вчинити дії.

Свою скаргу заявник ОСОБА_3 мотивує тим, що СВ прокуратури Волинської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесенному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090 від 21 березня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за його заявою про кримінальне правопорушення від 03 листопада 2016 року, по якому він усно заявив клопотання слідчому про визнання його потерпілим на підставі п. 5 ст. 55 КПК України, однак, слідчий відмовився здійснювати такі дії, а тому 27 квітня 2017 року він звернувся до прокуратури Волинської області із скаргою на дії слідчого, отримав відповідь, що слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється. Разом з цим, на його письмове клопотання від 16 травня 2017 року, слідчий повторно адресував письмове повідомлення про відмову у його задоволенні. Вважає, що слідчий відмовивши йому у визнанні потерпілим, порушив гарантовані його процесуальні права, хоча мав діяти відповідно до вимог п. 5 ст. 55 КПК України, а тому просить суд визнати незаконними дії слідчого, що виявились в усній відмові у визнанні потерпілим, без винесення вмотивованої постанови та зобов`язати слідчого визнати його потерпілим у даному кримінальному провадженні шляхом винесення постанови, копію якої направити йому, як потерпілому і суду, який згідно ст. 129-1 Конституції України здійснює контроль за виконанням судового рішення.

Заслухавши пояснення заявника, який підтримав подану скаргу, з підстав викладених у ній та просив її задовольнити, оглянувши та дослідивши матеріали скарги та долучені до неї документи, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відовідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, що кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В свою чергу, ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Також вимогами п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України визначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Судом встановлено, що в провадженні СВ прокуратури Волинської області знаходилось кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000090 від 21 березня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, 30 травня 2017 року слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_4 винесено постанову про закриття даного кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Згідно до вимог ст. 283 КПК України, особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження. Прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Відомості про закінчення досудового розслідування вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Водночас, ч. 1 ст. 303 КПК України визначено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким такі рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені.
При цьому, встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені є вичерпним.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує положення відповідного міжнародного договору України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частини 4 і 5 статті 9 КПК).
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, який встановить, зокрема, обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).
Разом із тим, як убачається з ухвали Суду від 8 січня 2008 року "Щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" (п.2), право на доступ до національного суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом в такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Практикою Суду визначено, що встановлені державою обмеження повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються та метою, яку намагаються досягнути, щоб не суперечити пункту 1 статті 6 Конвенції (див. рішення у справі Guerin v. France, 29 липня 1998 року, Reports 1998-V, п. 37).
Таким чином, оскільки досудове розслідування в кримінальному провадженні закінчено, а питання розгляду такої скарги врегульовано національним законодавством під час досудового розслідування, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід відмови у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 303-308, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні скарги заявника ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого в ОВС СВ прокуратури Волинськоїобласті ОСОБА_4 у визнанні потерпілим та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя:/підпис/

Згідно з оригіналом:

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1