Справа № 1-177/11
Провадження № 1/711/4/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2016 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 , представників цивільного позивача ОСОБА_10 і ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальну справу за звинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, працюючого охоронцем ТОВ «Агроінвест», інваліда 2 групи, не одруженого, який має на утриманні дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вищою освітою, не судимого, мешканця АДРЕСА_1 ,

в скоєнні злочину, відповідальність за який передбачено ч.4 ст. 190 КК України, суд

встановив:

Підсудний ОСОБА_12 обвинувачується в тому, що в листопаді 2007 року він шляхом обману та зловживання довірою заволодів чужим майном в особливо великих розмірах за наступних обставин.

Маючи умисел заволодіти чужим майном з корисливих мотивів, в приміщенні філії Черкаського обласного управління ВАТ «Ощадбанк», що розташоване по бульв. Шевченка, 320 в м. Черкаси, 19 листопада 2007 року в робочий час установи (більш точний час не встановлено) ОСОБА_6 шляхом зловживання довірою колишньої дружини - потерпілої ОСОБА_8 , яка беззаперечно довіряла йому і була впевнена, що підсудний намагається допомогти їй в заміні предмету застави по договору кредиту її сестри ОСОБА_13 , власноручно оформив та підписав кредитну заявку від імені колишньої дружини ОСОБА_8 на отримання кредиту в розмірі 225 000 грн. та 23.11.2007 р. у вказаному приміщенні заволодів грошовими коштами, а саме шляхом обману працівників банку від імені дружини підписав договір відновлювальної кредитної лінії № 238-07 від 23.11.2007 р. з додатками на отримання кредитних коштів в сумі 225 000 грн. з кінцевим терміном повернення 22.11.2017 р., в результаті чого в той же день отримав з каси зазначеної банківської установи грошові кошти в сумі 225 000 грн., що у 1125 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, про укладений договір та отримані кошти потерпілу ОСОБА_8 не повідомив, а гроші привласнив.

Таким чином ОСОБА_6 заволодів майном, а саме грошовими коштами філії - Черкаського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» на загальну суму 225 000 грн., що у 1125 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, чим завдав збитків державі на вказану суму.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані як злочин, передбачений ч.4 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчинене у особливо великих розмірах.

Обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у вчиненні зазначеного злочину не визнав і пояснив наступне.

Він перебував у шлюбі з потерпілою ОСОБА_8 , яка разом із своїми родичами займалась бізнесом і для розвитку якого отримували кредити в банківських установах. Потерпіла вирішила в черговий раз отримати кредит в розмірі 225000 грн. і разом з ним зверталась до філії «Ощадбанку», куди здавала необхідні для отримання кредиту документи. Працівники банку, в тому числі й служби безпеки, неодноразово проводили бесіди з потерпілою з приводу можливості видачі їй кредиту. При цьому він як чоловік потерпілої, тому що вони в той час проживали однією сім`єю, за її проханням поставив підписи на деяких документах від її імені. Перед отриманням кредиту потерпіла разом із ним була в нотаріуса, де уклала договір іпотеки для забезпечення кредиту, розуміючи його зміст та призначення, а потім вони повернулись до банківської установи, де особисто дружина отримала грошові кошти в касі, а він на її прохання поставив свій підпис у видатковому ордері. Отримані кошти потерпіла витратила на бізнес, оскільки мала магазин. На протязі кількох місяців він погашав кредит від імені дружини, при чому вона та її родичі давали кошти для цієї мети. Через деякий час вони припинили сімейно-шлюбні стосунки, але він продовжував погашати кредит, а потім потерпіла з її родичами перестали давати кошти, тому він перестав здійснювати виплати банку. Умислу на заволодіння коштами при отриманні кредиту у нього не було, для забезпечення виконання умов кредитного договору заставлене нерухоме майно, в якому була його частка, і він виступив поручителем укладеного потерпілою договору. Вважає, що потерпіла, отримавши кошти, вирішила кредит після припинення сімейно-шлюбних відносин не повертати, а для цього звинуватила його в отриманні коштів по кредитному договру без її згоди.

Судом досліджені докази, з яких встановлено наступне.

Потерпіла ОСОБА_8 пояснила суду, що перебувала в шлюбі з підсудним ОСОБА_6 . На її ім`я зареєстрована власність магазину, фактичними володільцями якого були її мама ОСОБА_14 та сестра ОСОБА_13 . Остання взяла кредит в банку під заставу квартири. Восени 2007 р. підсудний повідомив їй, що необхідно змінити предмет застави з квартири на приміщення магазину, тому вона 23.11.2007 р. прибула до нотаріуса, де розписалась в якихось документах, вважаючи, що підписує договір про зміну предмета іпотеки. Наміру отримувати кредит в сумі 225000 грн. вона не мала, з цього приводу до банку не зверталась і кошти не отримувала. Через деякий час підсудний повідомив, що змінити предмет застави не вдалось, заставним майном і надалі залишилась квартира її матері, а вони просто будуть погашати раніше взятий кредит, який взяла її сестра. Приблизно через рік вона отримала від банку вимогу погасити кредит і тоді дізналась про існування договору про отримання кредиту в сумі 225000 грн., який вона не укладала, і повідомила про це підсудного, який спочатку пообіцяв сам погасити цей кредит, але потім своєї обіцянки не виконав.

Згідно з кредитною справою, яка міститься в т. 2 а.с.23-204, 23.11.2007 р., між позичальником потерпілою ОСОБА_8 та ВАТ «Державний ощадний банк України» (далі Банк) укладено договір відновлювальної кредитної лінії з додатками на отримання позичальником в Банку 225 000 грн. (а.с.25-31) та іпотечний договір між цими ж особами, згідно з яким предметом іпотеки для забезпечення належного виконання позичальником умов вищевказаного договору є приміщення магазину по АДРЕСА_2 (а.с.33-35); 20.11.2007 р. до Банку надана кредитна заявка від імені ОСОБА_8 (а.с.163) і копія її паспорта (а.с.154); 20.11.2007 р. позичальник ОСОБА_8 була повідомлена про умови кредитування (а.с.37-38); згідно з договорами поруки від 23.11.2007 р. поручителями позичальника ОСОБА_8 виступили ОСОБА_15 і підсудний (а.с.50-59); від цього ж числа видано видатковий касовий ордер про видачу ОСОБА_8 згідно з договором відновлювальної кредитної лінії суми 225000 грн. (а.с.36); а відповідно до прибуткових касових ордерів виплати по кредитному договору здійснювались від імені позичальника до жовтня 2008 року (а.с.39-49).

За висновками криміналістичної почеркознавчої експертизи від 30.10.2009 р. в договорі відновлювальної кредитної лінії та у видатковому касовому ордері підписи замість позичальника ОСОБА_8 виконані підсудним ОСОБА_6 ; рукописний текст у повідомленні про умови кредитування виконані також підсудним; ним же виконані підписи у прибуткових касових ордерах; також підсудним, а не потерпілою ОСОБА_8 , виконані підписи від її імені в договорах поруки; підсудним ОСОБА_6 вчинені підписи в кредитній заявці і на копії паспорта потерпілої (т.3 а.с.85-92).

Згідно з висновками почеркознавчої експертизи від 19.03.2014 р. підпис в договорі поруки від 23.11.2007 р. від імені ОСОБА_15 виконано не ним, а іншою особою; рукописний текст в довідці про доходи потерпілої ОСОБА_8 в графах «директор» та «головний бухгалтер» виконано підсудним ОСОБА_6 (т.6 а.с.7-15).

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що в силу своїх обов`язків у листопаді 2007 р. перевіряв наявність всіх необхідних документів в кредитній справі, але до його обов`язків не входила необхідність особистого спілкування з позичальниками та перевірка достовірності документів кредитної справи.

Із показань свідка ОСОБА_17 встановлено, що в 2007 р. він працював в службі безпеки Банку і особисто спілкувався з потерпілою ОСОБА_8 перед отриманням нею кредиту та перевіряв її платоспроможність, а після цього потерпіла була у нотаріуса при укладенні іпотечного договору.

Свідок ОСОБА_18 дала пояснення щодо порядку видачі коштів Банком позичальнику, згідно з яким при видачі видаткового ордера ідентифікується особа позичальника на підставі паспорта, дані якого вносяться до ордера. Після цього видатковий ордер надається позичальнику для перевірки його даних та для підпису і при цьому може мати місце випадок, коли замість позичальника підпис проставить інша особа, якій позичальник передасть цей документ. Після цього касир на підставі видаткового ордера видає грошові кошти особі, яка зазначена в ордері як позичальник.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що працювала у відділі кредитування банку і брала участь в оформленні документів на отримання потерпілою кредиту в сумі 225000 грн. Вона перевіряла особу потерпілої ОСОБА_8 як позичальника, разом з нею була у нотаріуса Фіщук з представником банку Власовим і з підсудним, де посвідчувався договір іпотеки.

Під час досудового розслідування свідок також дала показання про те, що обвинувачений звертався до банку разом з потерпілою, яка бажала отримати кредит в сумі 225000 грн. Після отримання певних документів вона супроводила потерпілу до служби безпеки банку для надання висновку про можливість видачі кредиту. Також вона була з обвинуваченим і потерпілою в нотаріальній конторі, де нотаріус роз`яснила зміст правочинів. Після цього свідок передала розпорядження про видачу кредитних коштів до бухгалтерії, де повинні були видати видатковий ордер (т.3 а.с.53).

В минулому судовому засіданні свідок також підтвердила, що потерпіла ОСОБА_8 була обізнана з тим, що оформляє документи на отримання нею кредиту в сумі 225 тис. грн., особисто була у нотаріуса та в касі банку при отриманні коштів (т.6 а.с.53).

Свідок ОСОБА_20 пояснила суду, що в листопаді 2007 р. працювала провідним бухгалтером сектору по обслуговуванню клієнтів банку. Обставини видачі видаткового ордера на отримання коштів в банку не пам`ятає, але не допускає того, що вона могла видати ордер на ім`я потерпілої ОСОБА_8 іншій особі. При цьому в її обов`язки не входить перевіряти, чи сам отримувач кредиту (в даному випадку потерпіла) проставить підпис в ордері, чи замість нього це зробить хтось інший.

Під час досудового розслідування свідок дала показання про те, що вона роздрукувала три примірники видаткового ордера і внесла паспортні дані позичальника згідно з документами, які їй передали працівники іншого сектора (т.3 а.с.52). Під час судового розгляду в 2011 р. свідок ОСОБА_21 впевнено повідомила про те, що вона ідентифікувала особу позичальника потерпілої ОСОБА_8 за її паспортом при отриманні нею кредиту (т.6 а.с.55).

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що він у 2007 році дав усну згоду підсудному бути поручителем для отримання кредиту потерпілою, але договір поруки не підписував.

Показання свідка об`єктивно підтверджуються наведеним вище висновком почеркознавчої експертизи від 19.03.2014 р. про те, що підпис в цьому документі виконано не свідком.

Із показань свідка ОСОБА_22 , яка працює нотаріусом, встановлено, що обставини посвідчення нею договору іпотеки вона не пам`ятає, але не допускає, щоб договір було підписано іншими особами, ніж зазначено в договорі. Текст договору не завжди доводить до його учасників, тому що з ним їх знайомлять технічні працівники.

Судом визнано неможливим допит в судовому засіданні свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_23 , тому суд дослідив їх показання під час досудового розслідування та під час минулого судового розгляду.

Так, свідок ОСОБА_13 пояснила, що нею неодноразово бралися грошові кошти в кредит і підсудний повідомив, що потрібно замінити предмет застави (іпотеки) з квартири на магазин, власність на який було оформлено на її сестру потерпілу ОСОБА_8 , тому потерпіла зверталась до нотаріуса і, як вона вважала, підписала договір заміни предмету застави для забезпечення раніше отриманого кредиту. Восени 2008 р. вона дізналась про існування кредитного договору на суму 225000 грн., укладеного від імені потерпілої. Довідку про доходи потерпілої для отримання цього кредиту вона не видавала, а доступ до печатки був у підсудного (т.6 а.с.50). Як зазначалось раніше, судом встановлено, що рукописні тексти на вказаній довідці виконані підсудним.

З показань свідка ОСОБА_23 встановлено, що вона працювала касиром в Банку і 23.11.2007 р. по видатковому ордеру видала 225 000 грн. саме потерпілій ОСОБА_8 , особу якої встановила з паспорта, з якою був якийсь чоловік (т.3 а.с.54, т.6 а.с.54). Підсудний пояснив, що саме він перебував разом з потерпілою при отриманні нею в касі Банку грошових коштів.

Аналізуючи здобуті докази, суд приходить до висновку про те, що процедура видачі грошових коштів згідно з договором відновлювальної кредитної лінії від 23.11.2007 р. була порушена, оскільки при цьому використані документи, в яких присутні підписи та рукописні тексти не тих осіб, які повинні були їх вчиняти: копія паспорта позичальника потерпілої ОСОБА_8 завірена не нею; в договорі відновлювальної кредитної лінії, у видатковому касовому ордері, договорах поруки, в кредитній заявці підписи замість позичальника ОСОБА_8 вчинені не нею, а підсудним; також ним вчинено рукописні тексти в довідці про доходи потерпілої; підпис в договорі поруки від імені ОСОБА_15 виконано не ним.

З наведених доказів вбачаються ознаки причетності підсудного ОСОБА_6 до підроблення та використання підроблених документів. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», якщо при обмані або зловживанні довірою при шахрайстві винний підробляє або використовує підроблений документ, його дії потрібно кваліфікувати за сукупністю статей 190 та 358 КК України. Разом з тим, враховуючи те, що підсудному ОСОБА_6 не інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ст. 358 КК України, суд у вироку не робить висновку про наявність або відсутність в його діях вказаного злочину.

Оскільки дії підсудного ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, суд при оцінці зібраних доказів вирішує питання про наявність в діяннях підсудного об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого злочину.

Згідно з п. 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.
ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілої ОСОБА_8 , а також шляхом обману працівників банку.

Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей з метою введення в оману потерпілого, що стає причиною добровільної передачі потерпілим матеріальних благ винній особі, яка використала обман для безоплатного заволодіння майном.
Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склались між ним та власником чи володільцем майна. Такі стосунки можуть виникати внаслідок особистого знайомства, родинних або дружніх зв`язків, цивільно-правових або трудових відносин, соціального статусу винного тощо. Як шахрайство слід розглядати отримання кредиту, попередньої оплати за товари чи виконання робіт (авансу), укладення договору позики без наміру повернути отримані кошти, виконати певну роботу, повернути борг чи отримані у користування речі.
Суд виходить з того, що об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно потерпілого шляхом обману чи зловживання довірою, а суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом і корисливим мотивом. Відсутність хоча б одного з елементів складу злочину шахрайства, у тому числі об`єктивної та/або суб`єктивної сторони, означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, не є злочином і можуть свідчити про наявність між потерпілим і правопорушником цивільно-правових відносин.

Таким чином, у разі здійснення позичальником (поручителем) принаймні часткового повернення коштів за кредитним договором, передачі в заставу майна з подальшим зверненням стягнення на нього, і при відсутності доказів про намір позичальника (поручителя) не виконувати свої зобов`язання ще в момент отримання кредиту підстави для притягнення до кримінальної відповідальності відсутні, оскільки у діях позичальника (поручителя) відсутні об`єктивна і суб`єктивна сторона злочину «шахрайство».

Підсудний пояснив, що він і раніше в інтересах сім`ї ставив підписи в певних документах замість потерпілої, зокрема в 2004 р. в договорі оренди (т.2 а.с.199), що ніким не спростовано.
Жоден із свідків з числа працівників Банку, причетних до видачі грошових коштів за кредитним договором, не підтвердив того, що підсудний ОСОБА_6 якимось чином обманув їх, і ці показання є стабільними як під час досудового розслідування так і під час судового слідства.
Суду не надано, а судом не здобуто доказів тому, що підсудний ОСОБА_6 в момент оформлення документів на отримання кредиту або в момент видачі грошових коштів Банком, в тому числі й ставлячи підписи в документах замість іншої особи, мав намір шляхом обману чи зловживання довірою привласнити ці кошти і не виконувати зобов`язання по поверненню Банку грошових коштів.
Навпаки, з копій свідоцтв про шлюб та про розірвання шлюбу, з копії рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.03.2009 р. встановлено, що ОСОБА_8 і ОСОБА_6 перебували в шлюбі з 21.11.2002 р., а розірвання шлюбу зареєстроване 11.08.2009 року. З копії рішення цього ж суду від 20.01.2014 р. встановлено, що ОСОБА_6 (підсудний) є власником 1/2 частини магазину, розташованого в АДРЕСА_2 , який перебував у спільні сумісній власності подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_8 . Таким чином, суд робить висновок про те, що станом на листопад 2007 року магазин за вказаною адресою був об`єктом права спільної сумісної власності потерпілої та підсудного.
Як зазначено вище, 23.11.2007 р. укладено іпотечний договір № 238-07/01 між Банком та потерпілою ОСОБА_8 з метою забезпечення належного виконання останньою зобов`язання, яке випливає з договору відновлювальної кредитної лінії від 23.11.2007 р. № 238-07 (т.2 а.с.32). Цей договір підписано потерпілою ОСОБА_8 в присутності нотаріуса, а в п. 9.7 договору зазначено, що його текст прочитаний сторонами, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям. Потерпіла не заперечує тієї обставини, що саме нею вчинено підпис в тексті договору іпотеки, і це підтверджено показаннями підсудного, свідків ОСОБА_24 і ОСОБА_25 . Судом встановлено, що потерпіла в достатній мірі володіє мовою, якою виготовлено договір, не має якихось дефектів, які б не давали їй змогу не прочитати чи не усвідомити його текст, тому суд не вважає достовірними показання потерпілої про те, що вона вважала, що укладає інший договір. Сукупність наведених доказів, зокрема, показання свідка ОСОБА_26 про те, що потерпіла висловлювала бажання укласти договір на отримання кредиту в сумі 225000 грн., показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_24 і ОСОБА_27 про те, що саме потерпіла ОСОБА_8 отримувала в Банку кошти по вказаному договору, переконує суд в тому, що потерпіла мала намір укласти з Банком договір відновлювальної кредитної лінії на суму 225 000 грн., уклала такий договір 23.11.2007 р. та в цей же день уклала іпотечний договір для забезпечення укладеного з Банком договору кредиту і отримала в Банку суму 225 000 грн.
Предметом цього договору іпотеки є нерухоме майно у вигляді магазину, що знаходиться в АДРЕСА_2 , на яке накладено заборону відчуження (т.2 а.с.96, 102-105). З цього випливає, що укладений договір відновлювальної кредитної лінії забезпечувався нерухомим майном, співвласником якого був підсудний ОСОБА_6 , який надав згоду на укладення договору іпотеки (т.2 а.с.101), і у випадку існування наміру підсудного заволодіти чужим майном шляхом шахрайства він би позбавився своєї частки в цьому майні, тому що згідно з умовами договору іпотеки (розділ 6) іпотекодержатель (Банк) набув право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання позичальником умов договору відновлювальної кредитної лінії. При цьому вартість заставного майна згідно з оцінкою, що зазначено в п.1.4. договору іпотеки, становила 378 600 грн., тобто значно більше суми отриманого кредиту (т.2 а.с.165).
Крім того, виконання кредитного договору було забезпечено укладенням договору поруки № 209-07/001 (т.2 а.с.52), згідно з умовами якого поручитель ОСОБА_6 взяв на себе обов`язок солідарної з позичальником ОСОБА_8 відповідальності за виконання умов кредитного договору. З прибуткових касових ордерів (т.2 а.с.39-49) встановлено, що на протязі одинадцяти місяців ще до порушення кримінальної справи Банку перераховувались грошові кошти для виконання обов`язків по кредитному договору. Згідно з висновками судової почеркознавчої експертизи (т.3 а.с.92) у п`яти прибуткових ордерах підпис від імені потерпілої ОСОБА_8 виконано підсудним ОСОБА_6 . Незважаючи на те, що експертизою не вдалось встановити, ким виконано підписи від імені потерпілої в решти п`яти прибуткових ордерах, підсудний заявив, що і в цих документах він також вчиняв підписи від імені потерпілої, тому що виконував узяті на себе зобов`язання по забезпеченню виконання умов кредитного договору, незважаючи на те, що вони з потерпілою припинили сімейно-шлюбні стосунки.
Показання потерпілої про те, що вона не отримувала кошти в сумі 225 000 грн. згідно з договором відновлювальної кредитної лінії, а також аналогічні показання свідка ОСОБА_28 , суд не вважає достовірними. Свідок є близьким родичем потерпілої і вони удвох перебувають у неприязних відносинах з підсудним у зв`язку з тим, що він припинив сімейно-шлюбні стосунки з потерпілою, а також згідно з твердженнями свідка не повернув її сім`ї грошові кошти в значній сумі. Їх показання спростовуються стабільними показами свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_24 і ОСОБА_27 , а також встановленим фактом укладення потерпілою іпотечного договору № 238-07/01, в якому однозначно вказано, що цей договір укладається з метою забезпечення договору відновлювальної кредитної лінії від 23.11.2007 р. у розмірі 225 000 грн., а не іншого (т.2 а.с.32).
Даючи аналіз викладеним доказам, суд приходить до однозначного висновку про відсутність доказів того, що підсудний ОСОБА_6 мав намір не виконувати свої зобов`язання по договору поруки в момент отримання кредиту і що він отримав чуже майно шляхом обману або зловживання довірою, тобто вчинив злочин, передбачений ст. 190 КК України, тому що в його діях відсутні об`єктивна і суб`єктивна сторона вказаного злочину, адже судом встановлено відсутність факту безоплатності заволодіння майном, притаманного всім формам розкрадань, в тому числі і шахрайству. В даному конкретному випадку між підсудним, Банком та ОСОБА_8 виникли цивільно-правові відносини, які повинні вирішуватись поза межами кримінального судочинства.
У зв`язку з викладеним суд вважає за необхідне винести виправдувальний вирок, тому що в діяннях підсудного ОСОБА_6 немає складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, а пред`явлене йому обвинувачення не доведене. Заявлені потерпілою ОСОБА_8 і ВАТ «Державний ощадний банк України» цивільні позови слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 323, 324, 327, 335 КПК України 1960 року, суд

п р и с у д и в :

Виправдати ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, і визнати його невинним в пред`явленому обвинуваченні та по суду виправданим.

Цивільні позови ОСОБА_8 і ВАТ «Державний ощадний банк України» залишити без розгляду.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси на протязі 15 діб з моменту проголошення вироку.
Головуючий: ОСОБА_1