Справа № 361/7513/16-к
Провадження № 1-кп/361/109/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2017 року Броварський міськрайонний суд Київської області
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_4 незаконно, вчинив самовільне залишення військової частини, без поважних причин, в умовах особливого періоду, при таких обставинах.
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 05.03.2015 № 46 солдат ОСОБА_4 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, зарахований до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та згідно наказу №53 від 11.03.2015 призначений на посаду водія-електрика тропосферної радіорелейної станції 2 взводу тропосферного зв`язку№ 1 центру тропосферного зв`язку 2 польового вузла зв`язку.
Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Згідно з положеннями п. 10 ст. 1 Закону України «Про оборону України» - особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовчий період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч.5 ст.4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строки проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України від 17.03.2015 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Незважаючи на вказане, ОСОБА_4 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , у військовому звані «солдат», на посаді водія-електрика тропосферної радіорелейної станції 2 взводу тропосферного зв`язку 1 центру тропосферного зв`язку 2 польового вузла зв`язку, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх діянь та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді тимчасового ухилення від військової служби, будучи придатним до військової служби, достовірно знаючи про те, що він зобов`язаний проходити військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , у період з 04.11.2015 року по 16.12.2016 року, не одержавши дозволу відповідного начальника (командира), без поважних на те причин в умовах особливого періоду, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , свої обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
16.12.2016 року солдата ОСОБА_4 відповідно до статті 191 КПК України було затримано працівниками військової прокуратури Дарницького гарнізону, у зв`язку з чим його злочинну діяльність припинено.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України визнав повністю, розкаявся у вчиненому, пояснив, що усвідомив протиправність своєї поведінки.
Покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам провадження, учасниками процесу не оспорюються і тому не викликають сумніву, щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчиненого правопорушення.
За таких обставин, суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що фактичні обставини провадження, учасниками судового розгляду не оспорюються та з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та прокурором зміст цих обставин і за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежився лише допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням таких матеріалів провадження, що характеризують його особу.
Таким чином, суд аналізуючи зібрані та надані матеріали кримінального провадження, приходить висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні ним, самовільного залишення військової частини, без поважних причин, вчинене в мовах особливого періоду, доведена повністю, тому він повинен нести за такі дії кримінальну відповідальність .
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.
Обираючи обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч.4 ст.407 КК України, що вказаний злочин відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, дані про його особу, а також роз`ясненнями Постанови Пленуму ВС України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі змінами та доповненнями, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до вимог ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 визнати, - вчинення злочину повторно.
Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує до уваги вище наведене, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, що він опосередковано характеризується за місцем проходження служби, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, визнав повністю вину та щиро розкаявся в скоєному, обвинувачений має постійне місце проживання. Вчинений ним злочин, відноситься до категорії тяжких, відповідно до вимог ст.12 КК України, злочин вчинив під час відбування покарання за попереднім вироком. Як особа, обвинувачений не втратив ступеню суспільної небезпечності, що істотно збільшує тяжкість вчиненого, а тому суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання його можливі лише, при ізоляції від суспільства, тобто при призначенні йому реальної міри покарання та не вбачає підстав і можливостей для призначення іншої міри покарання.
Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Суд вважає за необхідне, відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, обвинуваченому ОСОБА_4 , до призначеного покарання, приєднати частково не відбуте покарання за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2015 року відповідно до якого, затверджено угоду про визнання винуватості та засудженого його до покарання у виді арешту з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заходи забезпечення кримінального провадження в порядку ст. 131 КПК України, в тому числі запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 під час судового провадження застосований у виді арешту на гауптвахті, з урахуванням призначеного виду покарання й особи обвинуваченого, суд до набрання вироком законної сили вважає необхідним запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 залишити без змін.
Цивільний позов по справі не заявлений. Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -
з а с у д и в:
ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, приєднати частково не відбуте покарання за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2015 року та визначити засудженому ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох ) років 1 ( одного) місяця позбавлення волі .
До набрання вироком законної чинності, міру запобіжного заходу стосовно засудженого ОСОБА_4 залишити без змін - арешт, з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Початок відбуття строку покарання засудженому ОСОБА_4 вираховувати з 16 грудня 2016 року, з часу його затримання.
Вирок суду першої інстанції, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до апеляційного суду Київської області, шляхом подачі апеляції до Броварського міськрайонного суду.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано.

Учасники судового провадження мають право отримувати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1