гСправа № 358/824/15-к Провадження № 1-в/358/52/16
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2016 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі подання старшого державного виконавця Богуславського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон України,

В С Т А Н О В И В:
Старший державний виконавець Богуславського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 (далі-державний виконавець) звернулась до суду з поданням, просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України гр. ОСОБА_4 , жителю АДРЕСА_1 .

Подання мотивовано тим, що на виконанні у Богуславському районному відділі ДВС перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 44000 грн. Проте, боржник станом на 07.06.2016 року не погасив шкоду перед стягувачем, тому державний виконавець враховуючи вищевикладене, з метою повного, всебічного та своєчасного виконання рішення суду, керуючись п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», п.5 ч.1, ч.4 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну» громадян України» та ст. 377-1 ЦПК України, звернулась до суду з даним поданням.

Державний виконавець ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, оскільки у своєму поданні просила розглянути подання без участі представника відділу ДВС, так як всі викладені у поданні факти вона підтверджує та підтримує у повному обсязі. Неявка державного виконавця в судове засідання не перешкоджає суду у розгляді подання без його участі.

Дослідивши матеріали кримінальної справи та матеріали подання, суд приходить до наступного.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З огляду на дану норму Конституції України, слід прийти до висновку, що обмеження особи права вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, є обмеження її конституційного права на свободу пересування, гарантованого державою.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Так, статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Згідно п. 12.1.5, п. 12.1.2. наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» від 02.04.2012 року №512/5 (далі-Інструкція) передбачено, що про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець повідомляє боржника.

У поданні мають бути визначені заходи (тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого), найменування органів, які мають їх здійснити.

Проте, державний виконавець ОСОБА_3 до матеріалів подання не надала докази про те, що вона повідомила боржника про звернення до суду з даним поданням та не визначила у поданні які конкретні заходи необхідно застосувати до боржника, на який термін і який орган має їх здійснити.

Згідно під. г, п. 12.1.1. Інструкції зазначено, що подання повинно містити: підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

З урахуванням вищевикладеного вбачається, що дане подання не відповідає по змісту передбаченому законодавством.

Крім того, при звернення до суду з даним поданням державним виконавцем не враховано, що таке право у нього виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Так, подання про тимчасове обмеження права особи на виїзд за межі України має містити докази, що підтверджують умисне ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань або перешкоджання його в цьому, а саме, що боржник був належним чином обізнаний про відкриття відносно нього виконавчого провадження, має можливість виконати рішення суду, однак свідомо не вчиняє дій з його виконання.

Крім того, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання".

Однак державний виконавець обґрунтовуючи правомірність свого подання надав суду лише: копію виконавчого листа виданого 26.08.2015 року Богуславським районним судом Київської області, копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.09.2015 року та копію повідомлення про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження в адресу боржника для відому.

Як вбачається з матеріалів подання, державним виконавцем лише відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, але до матеріалів подання не надано доказів про отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження. Також не надано підтвердження про отримання боржником викликів до Богуславського ВДВС, що вказує на невиконання державним виконавцем вимог ст. 6, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 12 та ч. 5 ст. 25 Закону України Про виконавче провадження. Крім того, до матеріалів подання не надано жодних доказів, про те, що державним виконавцем вживались реальні заходи, спрямовані на виконання судового рішення, а саме: не надано доказів щодо розшуку майна та доходів боржника; вживання заходів по перевірці майнового стану по місцю його проживання.

Таким чином державним виконавцем не вжито всіх першочергових заходів примусового виконання рішення, передбачених ст.32 Закону України Про виконавче провадження, а тому передбачені законом можливості стягнення заборгованості з боржника шляхом звернення на доходи або майно боржника не вичерпані та державним виконавцем не реалізовані в повній мірі.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, в контексті вищевказаних норм права, державний виконавець повинен був довести факт свідомого ухилення боржника від виконання рішення суду.

Враховуючи вищевказані положення Конституції та норми права, приймаючи до уваги, що до матеріалів подання не надано відомостей про обізнаність боржника про наявність відкритого виконавчого провадження та строки його добровільного виконання, та те, що державним виконавцем вжиті не всі заходи примусового виконання судового рішення, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", суд приходить до висновку про відсутність законних підстав у задоволенні подання в зв`язку з недоведеністю, оскільки сама по собі наявність у боржника заборгованості, не є свідченням того, що останній ухиляється від виконання зобов`язання.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України, ст.ст. 11, 25, 32 Закону України Про виконавче провадження, ст.ст. 209, 210, 217, 377-1 ЦПК суд, -

У Х В А Л И В:
В задоволені подання старшого державного виконавця Богуславського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон України, щодо громадянина ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції в 5-ти денний строк з дня проголошення ухвали або отримання її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1