У Х В А Л А

Іменем України

справа № 610/1011/16-к

провадження 5/610/249/2016

м. Балаклія 09.03.2016 року
Балаклійський районний суд Харківської області -
головуючий: ОСОБА_1 ,

за участі

засудженого: ОСОБА_2 ,

представника ЖВК (№ 17): ОСОБА_3 ,

прокурора: ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у режимі відеоконференції клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лави Сосницького району Чернігівської області, раніше не судимого,
засудженого:
14.06.2007р. апеляційним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 125 КК України до 12р. позбавлення волі. За ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 19.01.2016р. строк попереднього ув`язнення зарахований за правилами ч. 5 ст. 72 КК України,
початок строку відбування покарання 01.12.2006р., кінець 14.02.2018р., не відбута частина покарання становить 1 рік 11 місяців 5 днів, -

в с т а н о в и в:

Клопотання обґрунтоване тим, що засуджений відбув необхідні 3/4 частини строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Засуджений клопотання підтримав. Вказав, що за станом здоров`я працювати не може, стягнень не має, у ВК відсутні самодіяльні організації засуджених, програми диференційно-виховного впливу. Стягнень не має.
Представник ЖВК (№ 17) та прокурор вважали відсутніми підстави для задоволення клопотання внаслідок того, що засуджений не довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Дійсно, засуджений 1 грудня 2015р. відбув необхідні за п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України 3/4 частини строку покарання.

За ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 05.12.2014р., що набрала законної сили на підставі ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 22.01.2015р., в задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким на обмеження волі було відмовлено (т. 1 особ. спр. а.с. 115-119).

Підставою для ухвалення такого рішення стало те, що поведінка засудженого покращилася саме безпосередньо за півроку до розгляду клопотання, характеристика на нього формально позитивна. У даному випадку можна судити, що він тільки розпочав ставати на шлях виправлення і зменшувати обсяг та характер карально-виховного впливу на нього, відсутні правові підстави. Перехід до більш м`якого покарання допускається, якщо засуджений став на шлях виправлення, чого по поведінці ОСОБА_2 , яка є сумлінною нетривалий час, судити не можна.

Адміністрація Менської ВК (№ 91) із поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання цього засудженого до суду не зверталася.

Як мінімум з 17.06.2015р., після переведення засудженого до ЖВК (№ 17) тенденція засудженого із становлення на шлях виправлення пішла на спад.

За рішенням комісії ЖВК (№ 17) від 16.12.2015р. засудженому було відмовлено у зверненні до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання як такому, що не довів своє виправлення (т. 3 особ. спр. а.с. 189).

За характеристикою від 16.12.2015р., яка враховувалася при ухваленні вказаного рішення, засуджений не довів своє виправлення (т. 3 особ. спр. а.с. 183-184).

Аналогічним є і висновок характеристики від 02.03.2016р., наданої у зв`язку з розглядом цього клопотання.

Як убачається з характеристики, за період перебування у ЖВК (№ 17) протягом майже 11 місяців, засуджений зарекомендував себе як безініціативний, внаслідок чого за час відбування покарання заохочень не отримував. Не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Свідомо уникає виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань або перекладає їх виконання на інших засуджених. Участі у програмах диференційно-виховного впливу і у роботі самодіяльних організацій не приймає, до складу ради колективу засуджених не входить.

Згідно до ч. 3 ст. 6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Засуджений не займається суспільно корисною працею, посилаючись на стан свого здоров`я. Хоча визнав, що заяви про працевлаштування не подавав.

Участі у програмах диференційованого виховного впливу, що є складовою соціально-виховної роботи згідно до ст. 123 КВК України не приймає, відповідної заяви про таке бажання не подавав.
Участі у самодіяльних організаціях засуджених не приймає, відповідної заяви про таке бажання не подавав.

Відповідно до ч. 2 ст. 123, ч. 2 ст. 127 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення.

Участь у самодіяльних організаціях є добровільною справою кожного засудженого, його соціально корисна активність заохочується адміністрацією колонії і враховується при визначенні ступеня його виправлення.

Тому, протягом майже 11 місяців перебування у ЖВК (№ 17) засуджений жодного разу не був заохочений, т.я. не проявив себе позитивно, є безініціативним.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002р. «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Саме сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідними і достатніми доказами виправлення засудженого. При цьому враховується поведінка і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Під сумлінною поведінкою розуміють утримування засудженого від порушень режиму відбування покарання, порушень правил внутрішнього розпорядку, активну участь у суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці розуміють постійну, свідому участь засудженого у суспільно-корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків та дорученої роботи.

Протягом 11 останніх місяців поведінка засудженого погіршилася у порівнянні з поведінкою у попередній виправній колонії, вищенаведені обставини не свідчать про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сама по собі наявність у засудженого 7 заохочень з 12.10.2010р. по 09.01.2015р. цього висновку не спростовує.
Дані про особу засудженого, поведінка якого об`єктивно свідчить про вперте небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання, тяжкість та характер вчинених ним злочинів, значний строк не відбутого покарання, інші доводи даної ухвали, не дають суду достатніх підстав дійти до твердої переконаності в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
А тому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є передчасним.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України та ст.ст. 537-539 КПК України,
у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 днів з дня її оголошення, через Балаклійський районний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Головуючий ОСОБА_1