ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6997/14-к
провадження № 1/753/25/16
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта вища, розлученого , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Благодатне, Комінтернівського району, Одеської області, українця, громадянина України, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в скоєнні злочину , передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Органом досудового слідства ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються в скоєнні злочину при наступних обставинах.

ОСОБА_6 , займаючи посаду першого заступника голови Дарницької РДА зобов`язаний був забезпечувати виконання повноважень Дарницької РДА у сфері управління майном району та захисту майнових прав територіальної громади району, для чого, він наділений наступними правами: контролювати збереження і раціональне використання державного та комунального майна; контролювати здійснення на території району управління об`єктами, що перебувають у комунальній власності та передані до сфери управління райдержадміністрації, управління майном інших суб`єктів права власності в разі передачі його в установленому порядку.

Згідно із ст. 41 Закону України «Про місцеве самоврядування», Дарницька районна в місті Києві рада, як власник комунального майна району, вправі здійснювати управління рухомим і нерухомим майном та іншими об`єктами, що належать до комунальної власності району, в тому числі і дошкільним навчальним закладом №108, розташованим в АДРЕСА_3 . Також ст. 16 Закону України «Про дошкільну освіту» передбачено, що за наявності підстав питання про передачу в оренду приміщень комунальних дошкільних навчальних закладів може вирішувати виключно власник майна, тобто Дарницька районна в місті Києві рада.

Згідно із Порядком (процедурою) підготовки та видачі дозволу на оренду нежитлових приміщень комунальної власності та Положенням про відділ з питань майна Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, затвердженим розпорядженням голови Дарницької РА №209 від 12.03.07р., підготовчу роботу до прийняття рішення про передачу в оренду об`єктів комунальної власності району здійснює підпорядкований ОСОБА_6 відділ з питань майна Дарницької РДА.

Таким чином, із зазначених нормативних документів вбачається, що ОСОБА_6 в силу займаного ним службового становища, міг впливати на хід підготовки документів для розгляду сесією районної ради питання про надання приміщення дошкільного навчального закладу в оренду та завдяки своєму службовому становищу та авторитету міг вплинути на прийняття сесією позитивного рішення з цього питання.

Будучи наділеним такими повноваженнями щодо управління комунальним майном Дарницького району міста Києва, ОСОБА_6 вирішив скористатися ними для власного незаконного збагачення і став на шлях вчинення злочину - вимагання та одержання хабара за наступних обставин.

16.02.09 ТОВ «КБ Груп» в особі директора ОСОБА_8 звернулося до Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації (далі - Дарницька РДА) із заявою про видачу дозволу на оренду нежитлового приміщення площею 150 кв. м, розташованого в АДРЕСА_3 для використання його в якості офісу підприємства. Приблизно в той же період, у лютому 2009 року ОСОБА_8 , оглядаючи зазначену будівлю, познайомився з ОСОБА_7 , який працює на посаді заступника голови Дарницької районної організації Української спілки ветеранів Афганістану міста Києва, яка також орендувала частину будівлі №9-1 по вулиці Вербицького в місті Києві.

ОСОБА_7 , дізнавшись про мету приїзду ОСОБА_8 та його намір орендувати приміщення в зазначеній будівлі , сказав останньому, що його знайомий - один із керівників Дарницької РДА може із використанням свого службового становища сприяти ОСОБА_8 у швидкому вирішенні питання про надання приміщення в оренду. ОСОБА_8 погодився на пропозицію ОСОБА_7 скористатися цією допомогою і вони домовились, що той попередньо обговорить це питання із своїм знайомим, після чого, повторно зустрінуться.

У квітні 2009 року ОСОБА_7 , діючи відповідно до домовленості із ОСОБА_8 , достеменно знаючи, що його знайомий ОСОБА_6 , займаючи посаду першого заступника голови Дарницької РДА, наділений повноваженнями щодо контролю за використанням та розподілом комунального майна Дарницького району і може сприяти прискоренню процесу одержання дозволу та укладення договору оренди приміщення, зустрівся із ОСОБА_6 в його службовому кабінеті в приміщенні Дарницької РДА за адресою: м. Київ, вул. О.Кошиця, 11. ОСОБА_6 в ході розмови із ОСОБА_7 погодився сприяти ОСОБА_8 в укладенні договору оренди, однак сказав, що за це ОСОБА_8 повинен передати йому хабара у сумі 10 тисяч доларів США. При цьому, ОСОБА_6 побоюючись особисто спілкуватися із ОСОБА_8 та бути викритим, запропонував ОСОБА_7 прийняти участь у вчиненні злочину - особисто вести усі переговори із ОСОБА_8 з приводу передачі хабара, одержати хабара та передати йому, тобто виступити в ролі пособника у вчиненні злочину. ОСОБА_7 погодився на пропозицію ОСОБА_6 .

Приблизно в травні 2009 року, ОСОБА_7 , зустрівшись із ОСОБА_8 , розповів йому, що ОСОБА_6 погодився сприяти в укладенні договору оренди при умові передачі йому хабара у сумі 10 тисяч доларів США, зауваживши, що у випадку відмови передати хабара питання про укладення договору оренди не буде вирішене позитивно. ОСОБА_8 погодився на цю вимогу, однак зауважив, що він хоче одержати від ОСОБА_6 гарантії позитивного вирішення питання, а для цього йому необхідно особисто зустрітися із ОСОБА_6 .

Згідно з домовленістю, 04.06.2010р. близько 10.00 години ОСОБА_8 разом із ОСОБА_7 прибули до службового кабінету ОСОБА_6 , де в ході розмови останній став вимагати від ОСОБА_8 хабара у сумі 10 тисяч доларів США за сприяння швидкому розгляду заяви про оренду працівниками підпорядкованого йому відділу з питань майна Дарницької РДА, підготовці документів на засідання сесії районної ради, а також прийняттю сесією позитивного рішення та укладенню в подальшому договору оренди приміщення. ОСОБА_8 погодився на вимогу ОСОБА_6 , однак зауважив, що першу частину хабара у сумі 5 тис. доларів США він передасть тільки після прийняття сесією Дарницької районної ради позитивного рішення по цьому питанню, а другу в сумі 5 тис. доларів США - після укладення договору оренди. ОСОБА_6 пристав на таку умову і попередив ОСОБА_8 про те, що усі переговори із ним з приводу передачі хабара буде вести ОСОБА_7 , якому ОСОБА_8 повинен буде передати хабара.

За результатами розгляду звернення ТОВ «КБ Груп» при сприянні ОСОБА_6 працівниками підпорядкованого йому відділу з питань майна Дарницької РДА документи щодо надання дозволу на оренду зазначеного приміщення було направлене до Дарницької районної в місті Києві ради для винесення на засідання сесії.

25.06.2009 року 14 сесія 5 скликання Дарницької районної в місті Києві ради своїм рішенням №17 дозволила ТОВ «КБ Груп» укласти договір оренди приміщення , розташованого в АДРЕСА_3 терміном на 1 рік.

20.07.2009 року ОСОБА_7 передав ОСОБА_8 витяг із рішення сесії, після чого, останній висловив своє невдоволення щодо строку оренди, вирішив зустрітися з ОСОБА_6 .

Того ж дня, 20.07.2009 близько 14.00 години в приміщенні офісу Дарницької районної організації Української спілки ветеранів Афганістану міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 9-і ОСОБА_8 зустрівся віч-на-віч із ОСОБА_6 і став висловлювати йому своє невдоволення тим, що дозвіл виданий на оренду приміщення строком на один рік, а не на три роки, як вони обумовили раніше. У відповідь на це, ОСОБА_6 , будучи службовою особою і представником влади, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 продовжив вимагати від ОСОБА_8 хабара у сумі 10 тисяч доларів США за виконання в інтересах ОСОБА_8 та очолюваного ним ТОВ «КБ Груп» дій із використанням наданих йому влади і службового становища - сприяння у прийнятті рішення та укладенні договору оренди приміщення. При цьому, намагаючись спонукати ОСОБА_8 до передачі хабара, ОСОБА_6 запевнив його, що він гарантує продовження терміну оренди приміщення після закінчення річного строку дії договору ще на два роки. Одержавши таке запевнення ОСОБА_6 , ОСОБА_8 погодився на вимогу ОСОБА_6 про передачу хабара. В кінці розмови ОСОБА_6 в черговий раз зауважив, що хабара для нього ОСОБА_8 повинен передати ОСОБА_7 . На цьому їх зустріч закінчилася.

Після цієї зустрічі, в період з 20 по 31 липня 2009 року ОСОБА_6 неодноразово телефонував ОСОБА_7 та направляв йому смс-повідомлення, в яких вимагав або негайної передачі ОСОБА_8 хабара, або надання ним листа, згідно з яким ТОВ «КБ Груп» відмовилося б від укладення договору оренди. В свою чергу, ОСОБА_7 , зважаючи на такі дзвінки та повідомлення від ОСОБА_6 , діючи спільно із ним та виступаючи в якості його пособника, телефонував ОСОБА_8 і вимагав від нього якнайскорішої передачі хабара для ОСОБА_6 . Під час однієї із телефонних розмов ОСОБА_8 запевнив ОСОБА_7 , що 31.07.09 року передасть йому для ОСОБА_6 першу частину хабара у сумі 5 тис. доларів СІЛА.

31.07.2009 року близько 14 год.00 хв. ОСОБА_8 по АДРЕСА_4 в приміщенні «Ради ветеранів збройних конфліктів» зустрівся із ОСОБА_7 , якому передав частину хабара у сумі 5 тисяч доларів США. Передати ОСОБА_6 одержаний від ОСОБА_8 хабар ОСОБА_7 не встиг, оскільки був затриманий працівниками Антикорупційного бюро ГУБОЗ МВС України і одержаний хабар у нього був вилучений.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 надав письмове клопотання про повернення справи для проведення додаткового розслідування, посилаючись на те, що досудове слідство у справі проведено неповно і неправильно.

Підсудні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_5 клопотання підтримали, просили задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, пояснивши , що слідство у справі проведено повно і правильно, зібрані усі докази для доведення вини підсудних у скоєнні злочину, тому підстав для повернення справи для проведення додаткового розслідування немає.

Вислухавши думку учасників процесу, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.02.2005 року № 2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду справи допускається лише з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства. Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам ст.ст. 22, 64 КПК України не були досліджені або були поверхнево чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи; не витребувані й не досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування таких обставин; не досліджені обставини, зазначені в ухвалі суду, який повернув справу на додаткове розслідування, коли необхідність дослідження тієї чи іншої з них випливали з нових даних, установлених при судовому розгляді; не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого).

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_6 вину в скоєнні інкримінованого йому злочині не визнав, ОСОБА_7 - визнав частково.

У відповідності до ст. 16-1 КПК України розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності. Прокурор, підсудний, його захисник беруть участь у судовому засіданні як сторони і користуються рівними правами та свободою у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, свторює необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

У відповідності до закріпленого у вказаній статті принципу диспозитивности обов`язок по доведенню вини покладений на сторону обвинувачення.

Органом досудового слідства, як доказами на підтвердження вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зазначені покази свідка ОСОБА_8 , з яких вбачається , що ОСОБА_6 через ОСОБА_7 вимагав у нього хабара; ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Для повного , всебічного та об`єктивного розгляду справи, для усунення протиріч, які виникли в ході судового слідства , в судове засідання неодноразово викликалися свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , проте, останні добровільно в судові засідання не з`явилися.

Прийнятими судом заходами, а саме: неодноразовим прийняттям постанов про застосування примусового приводу до свідків, виконання яких покладалося на районні управління внутрішніх справ за відомими адресами проживання свідків, а контроль за виконанням на прокуратури Дарницького району м. Києва і міста Києва, наданням в порядку ст. 315-1 КПК України доручення про встановлення фактичного місця проживання свідків з покладенням контролю за виконанням постанови на прокурора м. Києва.

Таким чином, для виконання обов`язку по доведенню винуватості підсудних, в тому числі, і забезпечення явки до суду свідків обвинувачення для безпосереднього дослідження їх показів, суд надав стороні обвинувачення достатньо часу і можливостей.

Однак , в період з квітня 2011 року по теперішній час жодного разу явку ОСОБА_8 , як головного свідка обвинувачення, так і ОСОБА_10 в судове засідання прокурорами не забезпечено; жодна постанова про примусовий привід не виконана належним чином, тобто свідки до суду не були доставлені в супроводі особи, яка виконує постанову, а виконавці обмежувалися тільки рапортами про те, що свідки попереджені про необхідність явки до суду або відсутні за місцем проживання.

Отже, сторона обвинувачення, не виконавши своїх обов`язків пред`явити докази, позбавила суд можливості забезпечити підсудним ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , їх захисникам, гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право допитати свідків, які свідчать проти підсудних.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В рішенні у справі «Жогло проти України» від 24.04.2008 року Європейський Суд з прав людини зазначає, що усі докази зазвичай мають бути представлені у відкритому слуханні справи в присутності обвинуваченого для забезпечення можливості надати аргументи іншій стороні. Існують винятки з цього правила, але вони не повинні порушувати права захисту. Як загальне правило, пункти 1 та 3 (d) статті 6 вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечити, а також ставити запитання свідкові обвинувачення, - або під час давання показань, або на пізнішому етапі. Обвинувачення не повинно грунтуватися виключно чи вирішальною мірою на тих показаннях, які сторона захисту не могла оскаржити. …якщо засудження грунтується виключно чи вирішальною мірою на показаннях свідків, яких обвинувачений не мав можливості допитати або вимагати їхнього допиту як під час розслідування, так і під час судового розгляду, - право на захист настільки обмежене, що стає не сумісним з гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції.

Відсутність можливості допиту підсудними та захисниками ключових свідків обвинувачення, поставити їм запитання на очній ставці ані на етапі розслідування, ані під час судового розгляду позбавляє можливості здійснити право підсудних на справедливий суд (рішення ЄССПЛ « Олег Колесник проти України» від 19.02.2010 року).

Як вбачається з матеріалів справи, на досудовому слідстві підсудним також не було надано можливості допитати свідків і поставити їм запитання, оскільки очні ставки з ними не проводилися.

Крім того, згідно з ст. 16-1 КПК України на суд покладається функція розгляду справи, недопустимим є покладення на нього функцій, які властиві слідчим органам. Суд, в даному випадку, в судовому засіданні не має дієвих повноважень для забезпечення проведення комплексу ефективних слідчих та оперативно - розшукових дій з метою встановлення місцезнаходження свідка.

Проведення такого обсягу дій прямо суперечить процесуальній природі судового розгляду, оскільки здійснення досудового слідства та збирання доказів, встановлення даних про особу з дотриманням положень КПК України, покладається на слідчих і проведення ними таких дій є обов`язковим.

Суд, в судовому засіданні, позбавлений можливості з дотриманням процесуальної природи судового розгляду, усунути вказані порушення вимог закону, про що свідчить тривалий час знаходження справи в суді в результаті відсутності дієвих заходів органів внутрішніх справ України по встановленню місцезнаходження свідка та відсутності контролю з боку органів прокуратури.

Крім того, з обвинувального висновку вбачається , що органом досудового слідства як докази вини підсудних, зазначені в якості речових доказів диски з записами розмов ОСОБА_8 з ОСОБА_7 ( том 2, а.с. 65-69, 70-76) , які були передані ОСОБА_8 під час звернення з заявою про злочин. Як вбачається з протоколу усної заяви про злочин ( том 1, а.с. 12-14) , записи розмов були безпосередньо зроблені на диктофон, а потім перенесені ОСОБА_8 на диски. Проте органом досудового слідства взагалі не приймалися ніякі заходи щодо вилучення диктофона як першочергового джерела інформації, не встановлено справжність розмов , які були перенесені на диск та невстановлені особи між якими відбувалися розмови , до якого періоду часу вони відносяться.

Крім того, як вбачається з роздруківок записаної на диск розмови ( том 1, а.с. 72-76), розмова ведеться начеб-то між ОСОБА_8 та особою , яка на початку розмови називає себе як « ОСОБА_11 » , а пізніше як « ОСОБА_12 ». Органом досудового слідства жодних заходів до встановлення даної особи не приймалося. В матеріалах справи ( том 1, а.с. 152) мається формальний рапорт про те, що проведеними оперативно-розшуковими заходами встановити зазначену особу не вдалося, який не зареєстрований в ОВС СВ прокуратури м. Києва та не містить дати.

Виходячи з вимог п. 1 ст. 121, п. 5 ч. 3 ст. 129 Конституції України, які покладають підтримання обвинувачення в суді на прокурора, суд вважає необхідним повернути справу прокурору для організації додаткового розслідування у зв`язку з його неповнотою та неправильністю та виконання інших слідчих дій , зазначених у постанові.

На підставі викладеного , керуючись ст. 281 КПК України , суд

ПОСТАНОВИВ :

Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_7 в скоєнні злочину , передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України та ОСОБА_6 в скоєнні злочину , передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України направити прокурору м. Києва для організації проведення додаткового розслідування.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підписку про невиїзд залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом семи діб з дня її винесення.

СУДДЯ :