Справа № 530/1292/16-к
Номер провадження 1-кп/530/87/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"12" жовтня 2016 р. Зіньківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 при секретарі - ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Зіньків Полтавської області кримінальне провадження №0000345 від 23.08.2016 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попівка,Зіньківського району, Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, раніше не судимий, не одружений, студент 2 курса Полтавської державної аграрної академії, повна загальна середня освіта,у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 , 21.08.2016 року близько 22 год. 00 хв. знаходячись біля будинку культури, що розташований в с.Пилипенки, вул. Миру, Зіньківського району, Полтавської області, на ґрунті неприязних відносин із ОСОБА_7 умисно, шляхом обхвату рукою шиї ОСОБА_7 кинув його на асфальтно- щебеневе покриття, від чого ОСОБА_7 опинився в лежачому положенні на спині, а ОСОБА_6 сівши зверху на тулуб останнього, став завдавати численні удари кулаками рук в область голови ОСОБА_7 .. У результаті завданих ударів ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа, крововиливи, садна та гематоми голови, садна спини, верхніх та нижніх кінцівок, крововилив лівого колінного суглобу, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №243 від 12.09.2016 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Такі дії, ОСОБА_6 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно яких судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дослідивши докази представлені стороною обвинувачення та докази, здобуті під час судового провадження, вислухавши показання обвинуваченого, потерпілого, суд приходить до висновку, що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні знайшло своє підтвердження з наступних підстав.

Згідно із ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або даними слідчому судді на стадії досудового розслідування. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_6 , показав, що свою вину в інкримінуємому йому злочині визнав в повному обсязі, в повному обсязі визнав фактичні обставини справи. Будучи допитаний в судовому засіданні дав покази аналогічні описовій частині вироку.

Цивільний позов визнав частково, а саме, визнав, що спричинив моральну шкоду потерпілому ОСОБА_7 , а тому згідний відшкодувати моральні збитки потерпілому в сумі 1500 гривень. Матеріальні збитки, ні які посилається позивач, не визнає, так як позивачем не надано докази та обгрунтування, на які він посилається.

Захисник адвокат ОСОБА_4 підтримав думку ОСОБА_6 додавши, що останній навчаючись у учбовому закладі, проживає за рахунок матері.

В судовому засіданні потерпілий, ОСОБА_7 , підтвердив факт нанесення тілесних ушкоджень йому ОСОБА_6 .. Підтримав свої позовні вимоги. Міру покарання просить вибрати згідно клопотання прокурора.

Представник потерпілого, ОСОБА_5 вказав, що про пригоду знає зі слів сина. Підтримав позовні вимоги сина. Просив суд призначити покарання згідно чинного законодавства.

Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченого та його адвоката, потерпілого та його представника, а також дослідив матеріали, які характеризують ОСОБА_6 . Докази по справі не досліджувалися, в зв`язку з тим, що суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.

ОСОБА_6 , своїми діями, які виразилися в нанесені умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України.

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_6 , кваліфіковано вірно.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 , достатнє і необхідне для його виправлення і недопущення в подальшому скоєння ним злочинів, суд враховує, що він свою вину визнає повністю і щиро кається в здійсненому, активно сприяв розкриттю злочину, його майновий стан, молодий віком і вважає ці обставини, такими що пом`якшують покарання.

Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , не виявлено.

З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, те, що ОСОБА_6 , скоїв злочин передбачений ст.. 125 ч 2 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості; обставин вчиненого злочину, характеру і розміру завданих збитків потерпілому, суспільної небезпеки скоєного злочину, обставин справи та наслідків, думки потерпілого та представника потерпілого а також особи ОСОБА_6 , що він вчинив злочин вперше, суд вважає, що виправлення підсудного та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати йому покарання, передбачене чинним законодавством. Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення. Крім того, суд бере до уваги віктимну поведінку потерпілого та те, що він будучи неповнолітнім в нічний час знаходився в іншому населенному пункті без батьків.

Згідно медичного висновку ОСОБА_6 , працездатний.

Судові витрати відсутні.

Цивільний позов по справі заявлено:

- потерпілим на суму 11711 грн. 30 коп., а саме на суму 1711 грн. 30 коп. матеріальні збитки та 10 000 гривень моральна шкода.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд бере до уваги, що відповідно до ст.1206 Цивільного кодексу України затрати, понесені на лікування громадян, потерпілих від злочинних дій, підлягають відшкодуванню з осіб, які вчинили ці злочини.
Згідно з п.З «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 р., визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.
Цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором та може бути поданий прокурором у випадках встановлених законом, що передбачено у ст.128 ч.3 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особ, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою, згідно Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З ч.2 ст.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4, із змінами внесеними згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року № 5, вбачається, що до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Беручи до уваги, що ОСОБА_7 , з його слів, та його батька ОСОБА_5 буде проходити далі лікування в подальшому, суд не може в повній мірі визначитися із матеріальною та моральною шкодою, оскільки вони не надали відповідного висновку лікарів та доказів на які посилаються.
В зв`язку з цим, позовні вимоги, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 залишити без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368 - 371,373-376, 380 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу 80 (вісімдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1360 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 залишити без рогляду, розяснивши йому право, що після зібрання всіх доказів на які він посилався він може звернутися до суду повторно.

Вирок може бути оскаржений через Зіньківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області ОСОБА_1