Справа №589/2096/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/153/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне заволодіння транпортним засобом
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, учень Шосткинського ВПТУ-19, раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України, і йому призначено покарання:

за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки ;

за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна;

за ч.2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_10 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 104 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та відповідно ст. 76 КК України покладено на нього наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи та навчання; з`являтись в органи кримінально-виконавчої системи для реєстрації відповідно до встановлених цим органом правил.

Цим же вироком на часткове задоволення позову потерпілої ОСОБА_8 ухвалено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а у разі відсутності у ОСОБА_10 коштів, стягнення покласти на його матір - ОСОБА_11 , а також ухвалено стягнути з ОСОБА_10 в дохід держави процесуальні витрати в сумі 1575 грн. 67 коп., а у разі відсутності у ОСОБА_10 коштів, стягнення покласти на його матір ОСОБА_11 .

ОСОБА_12 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , громадянин України, українець, учень Шосткинського ЦПТО-13, раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, і йому призначено покарання:

за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_12 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 104 КК України ОСОБА_12 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та відповідно ст. 76 КК України покладено на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи та навчання; з`являтись в органи кримінально-виконавчої системи для реєстрації відповідно до встановлених цим органом правил.

Цим же вироком ухвалено стягнути з ОСОБА_12 в дохід держави процесуальні витрати в сумі 593 грн. 59 коп., а у разі відсутності у ОСОБА_12 коштів, стягнення покласти на його матір ОСОБА_13 .

ОСОБА_14 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_5 , громадянин України, українець, учень Шосткинського центру професійно-технічної освіти № 13, раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 104 КК України ОСОБА_14 звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки та відповідно ст. 76 КК України, покладено на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи та навчання; з`являтись в органи кримінально-виконавчої системи для реєстрації відповідно до встановлених цим органом правил.

Цим же вироком на часткове задоволення позову потерпілої ОСОБА_8 ухвалено стягнути з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_8 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а у разі відсутності у ОСОБА_14 коштів, стягнення покласти на його матір ОСОБА_16 . А також ухвалено стягнути з ОСОБА_14 в дохід держави процесуальні витрати в сумі 685 грн. 66 коп., а у разі відсутності у ОСОБА_14 коштів, стягнення покласти на його матір ОСОБА_16 .

Також цим вироком ухвалено про відрахування строку відбування, відповідно, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 і ОСОБА_14 призначених їм покарань з моменту звернення вироку до виконання та вирішено долю речових доказів.

З участю прокурора ОСОБА_17 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

обвинувачених ОСОБА_10 ОСОБА_12 , ОСОБА_14 ,

законних представників обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_21 ,

представника Служби в справах дітей Шосткинської міської ради ОСОБА_22 ,

представника кримінальної поліції в справах дітей Шосткинського ВП ГУНП в

Сумській області ОСОБА_23 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні таємного викрадення чужого майна, повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у сховище, закінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у сховище, незаконного заволодіння транспортним засобом, повторно, з проникненням у сховище, ОСОБА_12 визнаний винним у вчиненні таємного викрадення чужого майна, повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у сховище, закінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, за попередньою замовою групою осіб, з проникненням у сховище, ОСОБА_14 визнаний винним у вчиненні таємного викрадення чужого майна, повторно, за попередньою замовою групою осіб, з проникненням у сховище, - за наступних обставин.

В період з 24.01.2015 року по 31.01.2015 року, у вечірній час, неповнолітній ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб з неповнолітнім ОСОБА_14 , знаходячись на території автокооперативу «Травневий» в м. Шостка та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, через утворений ними отвір в даху, проникли у приміщення гаражу № НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_24 , звідки таємно викрали належне потерпілому майно, а саме - спінінг «Magestick Splin 240» вартістю 124 гривні та телескопічну вудочку вартістю 100 гривень, на загальну суму 224 грн., якими в послідуючому розпорядилися на власний розсуд.

В період з 05.02.2015 року по 16.02.2015 року, у вечірній час неповнолітній ОСОБА_10 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб спільно з неповнолітнім ОСОБА_12 , знаходячись на території автокооперативу «Травневий» в м. Шостка та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, шляхом зняття листа шиферу на даху проникли в середину будівлі гаражу № НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_18 звідки таємно викрали належні потерпілому алюмінієву каністру об`ємом 10л. вартістю 200 гривень та 5 л. бензину марки А 92 вартістю 83 грн. 75 коп., якими в послідуючому розпорядились на власний розсуд.

Також, в період з 05.02.2015 року по 16.02.2015 року, у вечірній час неповнолітній ОСОБА_10 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб спільно з неповнолітнім ОСОБА_14 , знаходячись на території автокооперативу «Травневий» в м. Шостка та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, через наявний в стіні отвір проникли в середину будівлі гаражу № НОМЕР_3 , який належить потерпілій ОСОБА_8 , звідки таємно викрали належну потерпілій автомобільну акумуляторну батарею марки «FORSE 60(600A)» вартістю 315 гривень, якою в послідуючому розпорядились на власний розсуд.

Крім того, в період з 15.02.2015 року по 16.02.2015 року, у вечірній час неповнолітній ОСОБА_10 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб спільно з невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись на території автокооперативу «Травневий» в м. Шостка та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, через отвір в даху, проникли в середину будівлі гаражу № НОМЕР_4 , який належить потерпілому ОСОБА_25 , звідки таємно викрали належний потерпілому електричний кабель довжиною 30 м. вартістю 350 гривень, яким в послідуючому розпорядилися на власний розсуд.

Також, 17.02.2015 року, у вечірній час, неповнолітній ОСОБА_10 , за попередньою змовою групою осіб спільно з неповнолітніми ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , маючи умисел на викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, шляхом пролому даху проникли в приміщення гаражу № НОМЕР_5 автокооперативу «Травневий» в м. Шостка, належного ОСОБА_19 , звідки таємно викрали належний потерпілому зварювальний апарат вартістю 500 гривень, яким в послідуючому розпорядилися на власний розсуд.

Крім того, в період з 27.01.2015 року по 31.01.2015 року у вечірній час неповнолітній ОСОБА_10 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб спільно з неповнолітнім ОСОБА_12 , маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, із корисних мотивів, через зроблений ним раніше отвір в даху, проник до приміщення гаражу № НОМЕР_1 , розташованого на території автокооперативу "Травневий" в м. Шостка, де знаходився легковий автомобіль, який належить потерпілому ОСОБА_24 . При цьому, реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_10 зсередини відчинив ворота гаражу, після чого разом з ОСОБА_12 вони виштовхали автомобіль з приміщення гаражу та почали штовхати автомобіль вздовж ряду гаражів автокооперативу для запуску двигуна. Здійснивши спроби запустити двигун, продовжуючи реалізувати свої злочинні дії, ОСОБА_10 відігнув номерний знак автомобіля в передній частині, після чого почав здійснювати спроби запуску двигуна за допомогою кривого стартеру. Після здійснених спроб ОСОБА_10 разом з ОСОБА_12 запустити двигун автомобіля не змогли, після чого заштовхали даний автомобіль назад до гаражу № НОМЕР_1 . Таким чином ОСОБА_10 разом з ОСОБА_12 намагались незаконно заволодіти транспортним засобом, а саме належним ОСОБА_24 легковим автомобілем марки «ІЖ 412», 1982 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_6 , вартістю 7622 грн. 33 коп., однак виконавши усі дії, які вони вважали необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від їх волі.

Крім того, в період 06.02.2015 року по 19.02.2015 року у вечірній час, ОСОБА_10 , маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, із корисних мотивів, діючи повторно, через отвір у перекритті стелі, проник до приміщення гаражу № НОМЕР_5 , розташованого на території автокооперативу "Травневий" в м. Шостка, де знаходився мотоцикл марки «Мінськ ММВ3-3.111», 1976 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_7 , належний потерпілому ОСОБА_19 , та реалізуючи свій злочинний намір, зсередини відкрив ворота гаражу, після чого незаконно заволодів транспортним засобом та покотив його з території автокооперативу «Травневий» в сторону м. Шостка. Таким чином ОСОБА_10 незаконно заволодів транспортним засобом, а саме мотоциклом марки «Мінськ ММВ3-3.111», вартістю 800 гривень, яким розпорядився в послідуючому на власний розсуд.

У поданих апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , не оспорюючи доведеності вини та правильність кваліфікації дій підзахисного, просить змінити вирок суду щодо ОСОБА_12 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості призначеного покарання і пом`якшити призначене ОСОБА_12 покарання за ч.2 ст. 15 - ч. 2 ст. 289 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі.

За змістом доводів апеляційної скарги захисник вважає, що судом не було взято до уваги обставини, які пом`якшують покарання, а саме те, що ОСОБА_12 є неповнолітньою особою, у повному обсязі відшкодував шкоду, добровільно повернув викрадені речі, визнав вину повністю, давав правдиві свідчення та сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому, має позитивну характеристику.

- захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеності вини та правильність кваліфікації дій підзахисного, просить змінити вирок суду щодо ОСОБА_10 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості призначеного йому покарання і пом`якшити призначене ОСОБА_10 покарання за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, зокрема:

за ч. 3 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік;

за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки без конфіскації майна;

за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік шість місяців без конфіскації майна,

та відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно визначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки,

і на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Крім цього, захисник просить зменшити суму присудженого до стягнення з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_8 відшкодування моральної шкоди з 1000 грн. до 300 грн.

За змістом доводів апеляційної скарги захисник вважає, що судом усупереч вимогам ст.ст. 50, 65 КК України не було належно враховано дані про особу ОСОБА_10 обставини, які пом`якшують покарання, а саме те, що ОСОБА_10 є неповнолітньою особою, має повноцінний склад сім`ї, за місцем проживання і за місцем навчання характеризується позитивно, у повному обсязі відшкодував шкоду потерпілим, раніше не судимий, визнав вину повністю, давав правдиві свідчення та сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому.

Також, на думку захисника, рішення суду в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_8 відшкодування моральної шкоди саме в сумі 1000 грн. не відповідає вимогам ч.5 ст. 128, ч.1 ст. 1167 ЦК України, ст. 60 ЦПК України, оскільки потерпілою не було доведено які саме моральні страждання вона перенесла внаслідок протиправних дій обвинувачених і як ці страждання вплинули на її психологічний стан та життя.

- Потерпіла ОСОБА_8 та її представник адвокат ОСОБА_9 просять вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_10 і ОСОБА_15 скасувати у зв`язку з м`якістю призначеного покарання, як такого, що на їх думку не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засуджених, а також у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок яким призначити обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_14 покарання у виді позбавлення волі.

За змістом доводів апеляційної скарги потерпіла і її представник зазначають, що на досудовому слідстві потерпіла ОСОБА_8 не була ознайомлена з матеріалами кримінального провадження і їй не було відомо про те. що підозрювані притягнуті до кримінальної відповідальності на крадіжку у неї лише акумуляторної батареї, яку вона оцінює в суму 700 грн., а суд не взяв до уваги, що крім акумулятора з будівлі її гаража також були викрадені через пролом у стіні чотири колеса, гальмівні колодки, підкрилки, торцові і комбіновані ключі до автомобіля і 20 літрів бензину та трьохлітрова ємкість з охолоджуючою рідиною, всього на загальну суму вартості - 9160 грн., яка є для потерпілої значною шкодою, а тому з огляду на це призначене ОСОБА_10 і ОСОБА_14 покарання є занадто м`яким, оскільки не відповідає вимогам ст. 65 КК України, а застосування ч.1 ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_10 покарання за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, є необґрунтованим, коли суд не вказав обставин , які пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину за умови, що потерпілим матеріальну шкоду відшкодовано не було.

Апеляційний розгляд у даному кримінальному провадженні здійснено відповідно до вимог ст. 405 КПК України за неявки потерпілих ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , які належним чином повідомлені про день, час і місце судового засідання апеляційного суду і клопотань про відкладення апеляційного розгляду не заявили.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини кримінального провадження та зміст поданих апеляційних скарг, думки захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_26 , пояснення неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та їх законних представників, відповідно, ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , які подані захисниками апеляційні скарги підтримують, проти апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 і її представника заперечують, думку прокурора ОСОБА_17 , який вважає вирок суду першої інстанції у даному кримінальному провадженні законним та обгрунтованим, пояснення потерпілих ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , які проти поданих захисниками ОСОБА_6 і ОСОБА_7 апеляційних скарг не заперечують, пояснення представника Служби у справах дітей Шосткинської міської ради ОСОБА_22 і представника кримінальної поліції у справах дітей Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_27 , які підтримують апеляційні скарги захисників, пояснення потерпілої ОСОБА_8 , яка свою апеляційну скаргу підтримує та заперечує проти апеляційних скарг захисників, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла переконання, що подана захисником ОСОБА_7 апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 і потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України, доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, доведеність вини ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні належних, допустимих та достатніх доказах, яким суд дав об`єктивну оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК України, і у поданих захисниками ОСОБА_6 і ОСОБА_7 апеляційних скаргах під сумнів не ставляться.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про призначення обвинуваченому ОСОБА_10 занадто суворого покарання і про недоведеність позовних вимог потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди, та доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 і її представника адвоката ОСОБА_9 про призначення обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_14 занадто м`якого покарання, то такі доводи є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 50, ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, і при цьому суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

Крім цього, ст. 75 КК України передбачає, що якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням за умови, якщо засуджений протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 104 КК України, звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 КК України, з урахуванням положень, передбачених цією статтею, зокрема, - іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

Також, згідно ст. 103 КК України, при призначенні покарання неповнолітньому суд крім обставин, передбачених у статтях 65-67 КК України, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Суд першої інстанції у даному кримінальному провадженні при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_14 додержався вищезазначених вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи ОСОБА_10 і ОСОБА_14 покарання у виді позбавлення волі та визначаючи ОСОБА_10 остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, суд на виконання ст.ст. 50 і 65 КК України належно врахував обставини, ступінь тяжкості та наслідки вчинених злочинів, репутацію кожного з обвинувачених, які раніше не судимі, з місць проживання та навчання характеризуються позитивно, відсутність обставин, які б відповідно до вимог ст. 67 КК України обтяжували покарання, та наявність пом`якшуючих покарання обставин, серед яких визнання обвинуваченими своєї вини, їх щире каяття у скоєнні злочинів, активне сприяння ними розкриттю злочинів, неповнолітній вік обвинувачених, добровільне відшкодування потерпілим завданої злочинами шкоди.

Тому, суд цілком правомірно призначив ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 185 та за ч. 2 ст. 289 КК України і ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на мінімальні строки, передбачені санкціями вказаних норм, а також вмотивовано визнав обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 , ч. 2 ст. 289 КК України, та на підставі ст. 69 КК України призначив йому основне покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 289 КК України.

При цьому, суд першої інстанції цілком обґрунтовано, враховуючи обставини, за яких неповнолітніми ОСОБА_10 і ОСОБА_14 були вчинені кримінальні правопорушення, дані про репутацію обвинувачених, умови їх життя та навчання, а також їх критичну оцінку своїх протиправних дій, дійшов висновку про доцільність звільнення їх на підставі ст. 104 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком у максимальному розмірі та про недоцільність призначення ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 15 , ч. 2 ст. 289 і за ч. 2 ст. 289 КК України додаткового покарання у виді конфіскації майна.

В той же час є непереконливими доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 і її представника - адвоката ОСОБА_9 про призначення обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_14 занадто м`якого покарання з огляду на те, що у потерпілої з будівлі належного їй гаража було викрадено крім акумуляторної батареї, вартість якої вона оцінила у 700 грн., ще і інше майно на значну суму вартості і що на думку потерпілої крадіжку цього майна вчинили також ОСОБА_10 і ОСОБА_14 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до обвинувального акта обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_28 інкриміновано вчинення повторно, за попередньою змовою групою осіб крадіжки належної ОСОБА_8 акумуляторної батареї визначеної висновком судової товарознавчої експертизи вартості- 315 грн.. Тому, суд на виконання вимог ст.ст. 22, 94, 337 КПК України цілком правомірно провів судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення і ухвалив вирок за результатами оцінки наданих сторонами доказів.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 і її представника про те, що на досудовому слідстві потерпіла не була ознайомлена з матеріалами кримінального провадження. Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, 23 квітня 2015 року потерпілій ОСОБА_8 був наданий доступ до матеріалів досудового розслідування (т. 1, арк. 9). Цей факт потерпіла підтвердила і в судовому засіданні апеляційного суду.

Разом з тим, ухвалення судом вироку та призначення обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_14 покарання за вчинення крадіжки належної потерпілій ОСОБА_8 акумуляторної батареї не позбавляє права ОСОБА_8 ініціювати у передбаченому ст. 214 КПК України порядку шляхом подачі відповідної заяви про злочин слідчому чи прокурору проведення досудового розслідування за фактом вчинення крадіжки ще і іншого майна належного ОСОБА_8 .

Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 і її представника - адвоката ОСОБА_9 про невідшкодування потерпілим у даному кримінальному провадженні майнової шкоди, заподіяної злочинними діями обвинувачених. Такі доводи спростовуються наданими стороною захисту суду першої інстанції доказами, серед яких відповідні письмові розписки потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_25 , ОСОБА_29 , ОСОБА_24 (т. 1 акр. 178-181).

Також, у судовому засіданні апеляційного суду потерпілі ОСОБА_18 і ОСОБА_19 підтвердили дійсність фактів добровільного відшкодування їм шкоди, заподіяної обвинуваченими.

В той же час, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_10 вчинив злочини, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, а також враховуючи кількість епізодів вчинення ним злочинів, колегія суддів не вбачає передбачених ч. 1 ст. 69, ст. 104 КК України підстав для пом`якшення призначеного вказаному обвинуваченому покарання чи визначення йому меншого за тривалістю іспитового строку.

Колегія суддів погоджується з висновками вироку суду першої інстанції про доведеність позовних вимог потерпілої ОСОБА_8 до обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_14 в частині заподіяння потерпілій злочинними діями обвинувачених моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Згідно вимог ч. 1 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок неправомірних дій і така шкода відшкодовується особою, яка винна в її заподіянні.

За результатами судового розгляду у кримінальному провадженні суд вмотивовано визнав доведеним належними і допустимими доказами, що внаслідок вчинення ОСОБА_10 і ОСОБА_14 за попередньою змовою групою осіб крадіжки належної ОСОБА_8 акумуляторної батареї потерпіла зазнала на тривалий проміжок часу моральних страждань та зміну звичайного способу життя, і обґрунтувавши своє рішення на вимогах закону, присудив до стягнення з кожного з цих обвинувачених на користь потерпілої по 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

За вищевказаних обставин ухвалений судом першої інстанції стосовно обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_14 вирок є законним та обґрунтованим і за поданими захисником ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_8 і її представником адвокатом ОСОБА_9 апеляційними скаргами зміні чи скасуванню не підлягає.

Разом з тим, колегія суддів визнає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України занадто суворого покарання через неврахування в повній мірі пом`якшуючих обставин.

Як вбачається з наданих стороною обвинувачення і стороною захисту та досліджених в судовому засіданні доказів, в умовах правомірного призначення обвинуваченому ОСОБА_10 за вчинення ним спільно з ОСОБА_12 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, покарання із застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України, є явно необ`єктивною відсутність висновків суду першої інстанції щодо доцільності також застосування ч. 1 ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_12 покарання за цей злочин.

Зокрема, за відсутності обтяжуючих обставин, наявні у кримінальному провадження такі пом`якшуючі покарання ОСОБА_12 обставини як його неповнолітній вік, повне визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненні злочинів, активне сприяння у їх розкритті, позитивні характеристики його особи з місць проживання і навчання є такими, що у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_12 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України.

Тому колегія суддів вбачає наявність передбачених ч. 1 ст. 69 КК України підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_12 покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, яке буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо призначеного ОСОБА_12 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України і з урахуванням обставин провадження та даних про репутацію обвинуваченого, визнає обґрунтованим рішення про звільнення ОСОБА_12 на підставі ст. 104 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, за результатами перевірки ухваленого у даному кримінальному провадженні вироку, вбачається, що суд першої інстанції, ухвалюючи про звільнення обвинувачених від відбування призначеного їм покарання визначив відрахування строку відбування кожним з них призначеного покарання з моменту звернення вироку до виконання, що по суті суперечить установленому Главою 26 Кримінально-виконавчого кодексу України порядку виконання вироку стосовно осіб, звільнених від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 104 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне шляхом зміни вироку на підставі вимог ст. 408 КПК України виправити допущені судом першої інстанції помилки.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п.2 ч.1 ст. 407, ст.ст. 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 і потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_12 і ОСОБА_14 змінити в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_12 покарання.

Пом"якшити призначене обвинуваченому ОСОБА_12 покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 289 КК України і вважати його засудженим за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без конфіскації майна, та на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_12 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без конфіскації майна.

На підставі ст.ст. 75 і 104 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки, та відповідно до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_12 обов"язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з"являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Виключити з резолютивної частини вироку суду посилання про визначення відрахування строку відбування, відповідно, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 і ОСОБА_14 призначених їм покарань з моменту звернення цього вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції у даному кримінальному провадженні залишити без змін.

Ця ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4