Провадження №: 1-кп/752/792/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2016 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за за № 0007538 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з освітою середньою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:
28.07.2016 року, приблизно о 19.15 год. ОСОБА_5 перебував на проспекті Глушкова в м. Києві, біля будинку № 1.

Побачив раніше йому незнайомого хлопця, яким виявився малолітній ОСОБА_7 , 2004 року народження, у якого в руці знаходився мобільний телефон, та вирішив відкрито заволодіти його майном.

Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_5 діючи умисно з корисних спонукань, маючи на меті незаконне протиправне збагачення, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, підійшов до ОСОБА_7 та відкрито вихопив з руки останнього мобільний телефон марки «Xiaomi», вартістю 3 600 гривень та втік.

Тобто, ОСОБА_5 визнається винним за ч.1 ст. 186 КК України, - відкритому викраденні чужого майна (грабіж).

Обвинувачений ОСОБА_5 , визнав себе винним. Пояснив, що 28.07.2016 року біля 19 години знаходився в Голосіївському парку. Побачив хлопчика, який тримав в руках телефон. Вирішив ним заволодіти. Підбіг до хлопчика, вирвав у нього з рук телефон та кинувся тікати. Через певний час його наздогнали та затримали перехожі. Телефон повернув. Хлопчика не штовхав умисно, можливо це сталося, коли виривав телефон у нього з рук і відбувся поштовх. У вчиненому щиро розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_7 , який був допитаний з участю законного представника та психолога, пояснив, що 28 липня 2016 року знаходився біля ВДНГ і в руках тримав телефон. До нього підбіг чоловік, який зараз обвинувачений, вихопив у нього з рук телефон та кинувся тікати. Чоловік коли виривав телефон його штовхнув, але болю не було. Обвинувачений каже правду і можливо він його спеціально не штовхав, а це сталося коли виривав телефон. Він кинувся доганяти обвинуваченого, кликав на допомогу і сторонні особи через певний час його затримали.

Як видно з досліджених документів,зокрема протоколу пред`явлення особи для впізнання, потерпілий ОСОБА_7 серед інших осіб впізнав саме ОСОБА_5 , як особу яка вирвала у нього з рук телефон.

Вищезазначені докази суд вважає належними та допустимими, і такими, що узгоджуються між собою та показаннями обвинуваченого і потерпілого, безпосередньо наданими суду і які в сукупності підтверджують ту обставину, що обвинувачений вчинив саме кримінальне правопорушення, у вчиненні якого суд його визнає винуватим.

Аналізуючи досліджені докази в сукупності, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд керуючись своїм правом визначеним ст. 337 КПК України, вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, в частині необхідності зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, враховуючи що це покращує становище особи.

В ході судового розгляду, як видно з показань обвинуваченого, він умисно насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, до потерпілого не застосовував, поштовх міг статися коли виривав телефон. Показання обвинуваченого повністю підтвердив потерпілий, відмічаючи що фізичного болю йому не було спричинено і поштовх міг статися коли обвинувачений виривав у нього телефон.

Будь яких інших доказів, які би свідчили про умисне застосування ОСОБА_5 насильства при вчиненні грабежу, наслідком якого було спричинення фізичного болю потерпілому, стороною обвинувачення не надано, а тому суд вважає за необхідне його дії перекваліфікувати на ч.1 ст. 186 КК України.

При призначенні покарання, суд враховує тяжкість злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий, перебуває на обліку у лікаря нарколога.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, яка зазначена в обвинувальному акті та підтверджена судом.

Суд погоджується з необхідністю визнання обтяжуючою покарання обставиною вчинення злочину щодо малолітнього, яка зазначена в обвинувальному акті.

Враховуючи обставини та тяжкість вчиненого злочину, пом`якшуючу та обтяжуючу покарання обставини, позицію потерпілого щодо покарання, суд вважає за необхідне ОСОБА_5 призначити покарання у виді арешту.

Свідоме вчинення злочину щодо малолітнього, спроба обвинуваченого втекти після відкритого заволодіння майном і його затримання лише завдячуючи діям малолітнього потерпілого, який наздогнав його та кликав на допомогу, що стало наслідком повернення викраденого майна, а не добровільне його повернення, дає суду переконливі підстави не застосовувати до обвинуваченого більш м`якші види покарань, визначенні в санкції частини першої статті 186 КК України, на чому наполягає захисник.

А тому, як вважає суд, саме застосування покарання у виді арешту, буде достатнім для виправлення особи та запобігання вчинення нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1