Справа №490/6635/16-к 30.11.2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2016 року м.Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2016 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Снігурівка Миколаївської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ст. 186 ч.2 КК України,
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_4
В С Т А Н О В И В:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 просить вирок суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідності призначеного покарання його особі.
Захисник ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити та звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.
Провадження № 11-кп/784/768/16 Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ст.186 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .
Вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим за ст. 186 ч.2 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію дій, зазначає, що судом не було взято до уваги, те що він свою вину визнав, розкаявся у скоєному, не судимий, відшкодував потерпілій завдані збитки, перебуває у цивільному шлюбі, неофіційно працює, має неповнолітню сестру та хвору матір, які перебувають на його утриманні. На думку обвинуваченого, призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі.
В апеляції захисник ОСОБА_5 посилається на те, що суд при призначенні обвинуваченому покарання безпідставно врахував наявні у ОСОБА_4 судимості, які є погашеними в силу ст. 89 КК України. Вказує, що судом також не враховано молодий вік обвинуваченого, те що він щиро розкаявся у вчиненому злочині, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується посередньо. Вважає, що зазначене в сукупності дає підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

3. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 травня 2016 року, близько 15 год. 30 хв., ОСОБА_4 , знаходячись біля дитячої музичної школи № 1, в районі перехрестя вул. Адміральської та вул. Наваринської в м. Миколаєві, діючи умисно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої та виразилося у поваленні її на землю і закриванні рота рукою, відкрито викрав майно ОСОБА_10 , а саме золотий ланцюжок, вагою 17 грамів, вартістю 20 000 грн. та кулон, вагою 7,6 грамів, вартістю 10 000 грн., з яким з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Дії ОСОБА_4 судом кваліфіковані за ст.186 ч.2 КК України, як грабіж - відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого.

Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи, викладені в апеляційних скаргах та доповненнях; думку прокурора про залишення вироку суду без змін, а апеляційних скарг без задоволення; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку, яким дано аналіз.

Фактичні обставини справи, доведеність винуватості та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 , апелянтами не оскаржуються.

Що стосується призначеного ОСОБА_4 покарання, то апеляційний суд дійшов наступного.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65-67 КК України та врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу ОСОБА_4 , який за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікаря - нарколога не перебуває, а також обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого.
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов вірного висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення на певний строк, призначивши його в близьких до мінімальних меж санкції ч.2 ст. 186 КК України.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що під час судового розгляду не були взяті до уваги обставини, що пом`якшують покарання, є необгрунтованими.

Згідно роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», встановлення пом`якшуючих та
обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного
призначення судом покарання та суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Обставини, на які в апеляційній скарзі посилається ОСОБА_4 , а саме те, що він відшкодував завдані збитки потерпілій, неофіційно працює, перебуває у цивільному шлюбі, утримує неповнолітню сестру та хвору матір, які перебувають на його утриманні, є безпідставними та матеріалами кримінального провадження не підтверджуються.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинуваченим та його захисником на підтвердження вказаних обставин також даних не надано. При апеляційному перегляді ОСОБА_4 сам пояснював, що в даний час його матір перебуває за кордоном, а сестра проживає з бабусею. Більш того, обвинувачений не працює і джерел для існування немає. Також в ході судового розгляду встановлено, що завдана потерпілій шкода не була відшкодована обвинуваченим, а викрадене майно повернуто після затримання ОСОБА_11 .

Посилання захисника на те, що судом не враховано щире каяття обвинуваченого, його молодий вік, те, що він має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, є безпідставними.

Як обставину, що пом`якшує покарання судом враховано щире каяття обвинуваченого. Інші обставини, на які посилаються обвинувачений та захисник, не є такими, що беззаперечно вказують на можливість його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Доводи захисника про те, що суд при призначенні покарання безпідставно врахував наявні у ОСОБА_4 судимості, так як вони погашені в силу ст. 89 КК України, є необгрунтованими. Зазначене судом взято до уваги, як дані, що характеризують особу обвинуваченого та його схильність до скоєння аналогічних корисливих злочинів.
Апеляційний суд вважає, що призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів.

З урахуванням наведеного, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому, у строк попереднього ув`язнення включається строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Таким чином, слід зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 23 травня 2016 року по 30 листопада 2016 року, тобто з дня затримання по день вступу вироку в законну силу, у строк відбування ним покарання у відповідності до вимог ч.5 ст. 72 КК України.
Керуючись ст.ст.405,407 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2016 року відносно ОСОБА_4 без зміни.

Зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 23 травня 2016 року по 30 листопада 2016 року у строк відбування ним покарання у відповідності до вимог ч.5 ст. 72 КК України.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим в той же строк, з дня отримання її копії.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3