Справа № 414/036/14-к
Провадження № 11-кп/782/130/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря: ОСОБА_4
прокурора: ОСОБА_5
захисника: ОСОБА_6
засудженого: ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу прокурора Кремінського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 15 квітня 2016 року,-
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 15 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні подання начальнику Кремінського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в Луганській області ОСОБА_9 про скасування звільнення від відбуття покарання з випробуванням стосовно ОСОБА_7 та про направлення його для відбування призначеного покарання до місць позбавлення волі, відповідно до вироку Кремінського районного суду Луганської області від 14 травня 2014 року, яким його засуджено до 2 (двох) років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Постановлено ОСОБА_7 звільнити з під варти негайно.

В обґрунтування подання начальник Кремінського РВ КВІ УДПтСУ в Луганській області (далі КВІ) ОСОБА_9 зазначив, що за період відбування покарання засуджений зарекомендував себе незадовільно, покладені вироком суду обов`язки не виконував, за викликами до кримінально-виконавчої інспекції не з`являвся, притягувався до адміністративної відповідальності.
Вважаючи данні факти достатніми підставами, просив скасувати стосовно ОСОБА_7 звільнення від відбуття покарання з випробуванням та направити його для відбування призначеного покарання, відповідно до вироку Кремінського районного суду Луганської області від 14 травня 2014 року в місця позбавлення волі строком на 2 роки.

Відмовляючи в задоволенні подання суд першої інстанції послався на те, що немає достатніх підстав вважати засудженого ОСОБА_7 такою особою, яка не стала на шлях виправлення.

Суд встановив, що дійсно після вироку ОСОБА_7 на виклики 25 листопада 2014 року та 09 грудня 2014 року до КВІ не прибув, після чого останньою було винесено подання про його привід, під час якого засудженому були роз`яснені порядок відбуття покарання та покладені на нього обов`язки та наслідки їх невиконання, а постановою від 18 грудня 2014 року йому були встановлені дати явки на реєстрацію: кожен перший та третій четвер кожного місяця. Однак після цього він тричі, 05 листопада 2015 року, 19 листопада 2015 року та 03 грудня 2015 року на реєстрацію до КВІ не з`явився, 09 грудня 2015 року надав пояснення з цього приводу і в той же день його знову працівником КВІ було попереджено про наслідки невиконання покладених на нього обов`язків.

Однак суд зазначив, що після цього без будь-яких порушень з боку засудженого КВІ 05 січня 2016 року стосовно засудженого безпідставно направила подання до суду про скасування звільнення його від покарання.

Також суд вказав на те, що одиничний факт притягнення ОСОБА_7 ще 15 липня 2015 року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44 КУпАП не є, відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України, систематичним правопорушенням, та підставою для задоволення клопотання.

Враховуючи зазначене, а також те, що ОСОБА_7 за місцем

проживання характеризується задовільно, тривалий час знаходиться за вказаним поданням під вартою, має на утриманні матір-інваліда І групи, яка потребує постійного стороннього догляду, суд прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для скасування стосовно засудженого звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання, скасувати стосовно ОСОБА_7 звільнення від відбування призначеного судом покарання та направити його для відбування призначеного судом покарання до місць позбавлення волі.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що засуджений неодноразово не з`являвся на реєстрацію, за що до нього було застосовано застереження у виді письмових попереджень, порушував порядок та умови відбування покарання, в цілому під час іспитового строку зарекомендував себе з негативної сторони, допускав адміністративні правопорушення, що, на його думку, в сукупності є підставою, відповідно до ч.2 ст. 78 КК України для направлення засудженого для відбування покарання, призначеного вироком.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_5 , підтримавшу доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_7 , який вважав ухвалу суду законною та обгрунтованною, просив не направляти його в місця позбавлення волі, захисника ОСОБА_6 , яка вважала безпідставною апеляцію прокурора, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.78 КК України та ч.2 ст. 166 КВК України суд, за поданням кримінально-виконавчої інспекції про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання, може прийняти рішення про направлення засудженого для відбування призначеного покарання, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

При скасуванні звільнення від відбування покарання з випробуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього зобов`язання і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Сам факт, що засуджений не з`являвся на реєстрацію, не є безумовною підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається із матеріалів справи вироком Кремінського районного суду від 14 травня 2014 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробувальним строком на 2 роки та покладенням на нього, передбачених ч. ч. З, 4 ст. 76 КК України обов`язків: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в орган кримінально- виконавчої інспекції.
Згідно із ст. 166 Кримінально - виконавчого Кодексу України особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, несуть відповідальність у разі їх ухилення від виконання обов`язків, які покладені на нього судом.

Так, у частині 1 ст. 166 КВК Україні вказано, що «У разі ухилення засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, або порушення громадського порядку, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, кримінально - виконавча інспекція застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання».

Як встановлено судом першої інстанції дійсно, у зв`язку з неявкою ОСОБА_7 на виклики 25 листопада 2014 року та 09 грудня 2014 року до КВІ, останньою було винесено подання про його привід, під час якого йому, відповідно до ч. З ст.164 КВК України, було роз`яснено порядок відбуття покарання та згідно до ст. 166 цього Кодексу покладені на нього обов`язки та роз`яснені наслідки їх невиконання, а постановою від 18 грудня 2014 року йому були встановлені дати явки на реєстрацію: кожен перший та третій четвер кожного місяця.

05 листопада 2015 року, 19 листопада 2015 року та 03 грудня 2015 року засуджений на реєстрацію не з`явився, 09 грудня 2015 року надав пояснення з цього приводу і в той же день його знову працівником КВІ було попереджено про наслідки невиконання обов`язків.

Однак після цього, без будь-яких порушень з боку засудженого, всупереч частині 2 ст. 166 КВК України, 05 січня 2016 року органом кримінально- виконавчої інспекції стосовно ОСОБА_7 було направлено подання до суду з посиланням на невиконання ним обов`язків по прибутті на реєстрацію.

Викладене свідчить про те, що кримінально - виконавча інспекція підійшла формально до направлення подання стосовно ОСОБА_7 , оскільки направила його без будь-яких порушень з його боку після винесеного 09 грудня 2015 року попередження про наслідки невиконання обов`язків.

Це підтверджується і даними матеріалів справи, та поясненнями представника КВІ ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції, з яких видно, що ОСОБА_7 дійсно не порушував обов`язків з реєстрації після останнього попередження.

Суд правильно керувався і положеннями ч. 2 ст. 78 КК України, яка передбачає, що скасування звільнення від покарання та направлення в місця позбавлення свободи відбувається у разі невиконання покладених на засудженого обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного вчинення ним правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Відсутні в матеріалах справи також і докази того, що засуджений систематично вчинює правопорушення, які б потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Відповідно до ч.3 ст. 166 КВК України, систематичним вчиненням правопорушень вважається вчинення засудженим трьох і більше правопорушень, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності.
Тобто суд повинен встановити факт вчинення особою трьох або більше правопорушень, за які вона була притягнута до відповідальності, передбаченої КУпАП та на особу було накладено відповідне адміністративне стягнення.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні подання суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що поодинокий факт притягнення ОСОБА_7 15 липня 2015 року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення не носить характеру систематичних та не є підставою для скасування звільнення від відбування покарання в порядку ст. 78 КК України.

Приймаючи рішення. суд першої інстанції також обгрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні матір-інваліда І групи, яка потребує постійного стороннього догляду.

За таких обставин рішення суду є законним та обґрунтованим і будь-яких підстав для його скасування та скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_7 не має, а тому колегія суддів вважає викладені в апеляції прокурора доводи такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 392, 393, 395, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 15 квітня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника Кремінського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в Луганській області ОСОБА_9 про скасування звільнення від відбуття покарання з випробуванням ОСОБА_7 та направлення його для відбування призначеного покарання відповідно до вироку Кремінського районного суду Луганської області від 14 травня 2014 року залишити без змін, а апеляцію прокурора Кремінського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: