Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/667/16 Головуючий суддя у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.187 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.10.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001347 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 травня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чаплинка Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з базовою загальною середньою освітою, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , згідно із ст. 89 КК України не судимий,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Також, стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6400 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 3500 грн.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази по справі, -
В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або погрозою застосування такого насильства (розбій), за таких обставин:

05.10.2015 року приблизно о 22 год. 30 хв. ОСОБА_8 , в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_3 , маючи умисел на заволодіння грошовими коштами належними ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, вимагаючи грошові кошти належні ОСОБА_9 , наніс останньому більше десяти ударів в обличчя та по тулубу, спричинивши ОСОБА_9 тілесні ушкодження, котрі відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткостроковий розлад здоров`я.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 взяв столовий ніж, який знаходився у кімнаті, та приставив його до шиї ОСОБА_9 , одночасно вимагаючи надати йому грошові кошти, супроводжуючи це погрозою застосування насильства. В подальшому, під контролем ОСОБА_8 , ОСОБА_9 дістав грошові кошти у сумі 6000 грн. та реально усвідомлюючи можливість застосування небезпечного для життя чи здоров`я насильства з боку ОСОБА_8 , віддав останньому грошові кошти у сумі 6000 грн. Отримавши грошові кошти, ОСОБА_8 побачив, що на столі лежать два мобільні телефони «Nokia 1280», вартість кожного з яких відповідно до висновку експертизи становить 200 грн., та в присутності ОСОБА_9 , продовжуючи погрози застосуванням насильства, відкрито заволодів вказаними мобільними телефонами. Заволодівши грошима та двома мобільними телефонами ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 6400 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить перекваліфікувати його дії на ст. 186 ч. 1 КК України та призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією даної статті.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначив, що у нього на утриманні є матір похилого віку, а у його співмешканки троє неповнолітніх дітей, які також на його утриманні, з моменту утримання в УВП-14 м. Кіровограда працює в даній установі та має за це подяки.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить змінити вирок, визнати обвинуваченого винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Свої доводи обґрунтовує тим, що суд не взяв до уваги покази ОСОБА_8 , а показання потерпілого та інших свідків не доводять вини останнього в інкримінованому йому злочині; у провадженні відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_8 , а висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи: на поверхнях ножів, які були вилучені, не виявлено слідів рук і зокрема обвинуваченого і самі ножі в судовому засіданні суду першої інстанції не досліджувалися, а тому посилання на них, як на доказ правопорушення, є безпідставними. Вважає, що докази у кримінальному провадженні судом оцінені поверхово, однобічно, оскільки в основу вироку покладено одні докази, проте не оцінені інші докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Крім того, цивільний позов потерпілого було залучено та задоволено з порушенням чинного законодавства, так як його подано після допиту ОСОБА_9 , тобто після початку судового розгляду.

Заслухавши доповідача, вислухавши думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, обвинуваченого та в його інтересах захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню.

Допитаний під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 1 КК України визнав частково та пояснив, що він разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , який доводиться йому двоюрідним дядьком, працювали у фермера. Ввечері 05.10.2015 року вони разом із ОСОБА_10 зайшли до ОСОБА_9 , щоб випити горілки. В якийсь момент ОСОБА_10 вийшов із будинку із дружиною ОСОБА_9 , а він залишився наодинці із ОСОБА_9 . Останній безпідставно почав махати перед ним кухонним ножем. Він забрав у ОСОБА_9 ніж та почав його бити руками. ОСОБА_9 попросив, щоб він перестав його бити та запропонував йому за це гроші. Так, ОСОБА_9 дав йому 3000 грн. за те, щоб він перестав його бити. Останній витягнув гроші із-за бильця чи із-за буфету. У нього в руках ножа в цей час не було.

Колегія суддів розцінює позицію обвинуваченого, щодо часткового визнання ним своєї вини у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбій), як спосіб уникнення відповідальності за вчинений злочин, та вважає, що вина останнього у вчиненні даного злочину повністю підтверджується зібраними доказами.

Допитаний під час судового розгляду в районному суді потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_8 доводиться йому двоюрідним племінником. Приблизно о 21.30-22.00 год. 05.10.2015 року ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 завітали до нього та запропонували випити горілки, пляшку якої принесли із собою. Обоє були вже напідпитку. Він пригостив їх їжею, але сам пити відмовився. ОСОБА_8 в цей час дивно зазначив: «Давай пий, бо будеш умирати». Після цих слів він випив з ними 100 гр. горілки. Його дружина ОСОБА_11 в той час перебувала у відгородженій частині веранди та щось готувала.

В якийсь момент між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник конфлікт, вони почали хапати один одного за груди та сперечатися. Через якийсь час обоє заспокоїлися і продовжили пити.

Потім ОСОБА_10 вискочив у коридор, де перебувала його дружина, та почав її бити. ОСОБА_8 крикнув: «Не пускай Людку!», нащо ОСОБА_10 став над його дружиною, не даючи їй змоги підвестися. В цей час ОСОБА_8 наніс йому удар у ліву скроню, а потім у носа та вухо. Після перших ударів він присів і скрутився. Із його носа, вуха та рота почала текти кров. ОСОБА_8 його бив по нирках і по спині. Потім до них в кімнату забіг ОСОБА_10 та наніс йому кілька ударів по спині. Він почув, як ОСОБА_8 почав щось шукати по хаті.

В подальшому ОСОБА_8 , в руці якого вже був ніж, підняв його та провів до іншої кімнати, посадив на диван та приставив кухонного ножа до грудей та сказав: «Давай гроші, бо вб`ю». З огляду на агресивний стан ОСОБА_8 та те, що останній приставив ножа до грудей та шиї, він злякався та віддав йому гроші в сумі 6000 грн., які лежали заховані за диваном. Вказані кошти вони із дружиною відклали, щоб закупити вугілля на зиму. ОСОБА_10 в цей час був у веранді, де тримав його дружину. Їхній сусід ОСОБА_12 почув крики його дружини та викликав міліцію. Він не збирався викликати міліцію, оскільки злякався ОСОБА_8 .

Пізніше дружина сказала, що у них зникли ще два мобільних телефони його та дружини, а також гаманець, в якому було 180 грн. Міліція приїхала наступного дня. 13.10.2015 року його забрала карета швидкої допомоги, а до цього часу він хворий лежав вдома і кілька разів викликав швидку допомогу, оскільки відчував постійний біль в районі нирок. Пізніше рідна баба ОСОБА_8 приходила та просила його забрати заяву, казала, що віддасть гроші. Взяла у нього рецепт, який видав лікар, щоб придбати ліки. Вважає, що ОСОБА_8 міг дізнатися, що в нього є гроші, оскільки почув, коли він розмовляв із фермером про них.

Допитана як свідок ОСОБА_13 пояснила суду першої інстанції, що є співмешканкою ОСОБА_9 . Вони разом проживають вже 18 років. Приблизно о 21 год. 30 хв. 05.10.2015 року вона перебувала у веранді будинку, де готувала вечерю, коли до них прийшов племінник чоловіка - ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 . В той час вони всі разом працювали на фермера. ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_9 випити горілки, але той відмовився. Далі ОСОБА_8 сказав ОСОБА_9 : «Дядь Толя пий, а то вмирати будеш». Потім ОСОБА_8 почав бити ОСОБА_9 , а ОСОБА_10 сказав, щоб тримав її. ОСОБА_10 схопив її і не пускав до кімнати, де ОСОБА_8 бив ОСОБА_9 . ОСОБА_10 сказав їй: «Не кричи, нічого йому не буде». Далі ОСОБА_10 знову скочив до кімнати, а їй заборонив виходити. Зі слів чоловіка ОСОБА_10 також наносив йому удари. Чоловік їй повідомив, що ОСОБА_9 забрав 6000 грн., що збирали для купівлі дров, а також вона виявила відсутність двох мобільних телефонів «Нокіа» та 180 грн. у гаманці. Міліцію викликали сусіди.

Допитана як свідок ОСОБА_14 пояснила в судовому засіданні районного суду, що вранці 06.10.2015 року прийшли до неї п`яними ОСОБА_8 та її син ОСОБА_10 . Її син страждає психічним захворюванням з дитинства. ОСОБА_8 повідомив їй, що йому дала гроші його баба і передав їй 400 грн., сказавши, щоб вони зберігалися у неї. Пізніше вона дізналася, що ці гроші були забрані у ОСОБА_9 , а тому вона купувала на них йому уколи.

Допитаний як свідок ОСОБА_10 пояснив суду першої інстанції, що є інвалідом дитинства, оскільки в нього психічне захворювання. Він товаришує із обвинуваченим ОСОБА_8 та із потерпілим ОСОБА_9 .

Вранці 05.10.2015 року із ОСОБА_8 пішли до двоюрідного брата, де загружали кукурудзу в автомобілі. Потім випили із ОСОБА_8 0,5 л горілки на двох. Далі вони пішли до сестри, в якої також випили 0,5 літра горілки.

Потім вирішили зайти в гості до потерпілого ОСОБА_9 , у якого була вдома також його співмешканка ОСОБА_15 . Вони сиділи втрьох за столом та пили горілку. Він не пам`ятає всі подробиці, але в якийсь момент почав заступатися за ОСОБА_9 . Людмилу він не бив, вони лише в коридорі із нею розмовляли.

Після того, як вийшли від ОСОБА_9 , ОСОБА_8 поділив гроші та дав йому половину. Потім вони вказані гроші пропили. Звідки у ОСОБА_8 взялися гроші він не знає. Також він бачив у ОСОБА_8 два мобільних телефони червоний та чорний.

Крім даних пояснень потерпілого та свідків, вина ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення від 06.10.2015 року (а.п. 110 т. 1);

- протоколом огляду місця події від 06.10.2015 із фототаблицею, в ході якого оглянуто територія домоволодіння АДРЕСА_4 . В ході огляду вилучено: два ножі (а.п. 112-119 т. 1);

- висновком експерта № 448 від 28.10.2015 року, в якому зазначено, що на поверхнях двох ножів, які вилучені в ході проведення огляду місця події 06.10.2015 року в кухонній кімнаті буд. АДРЕСА_4 слідів рук не виявлено (а.п. 131-134 т. 1);

- висновком експерта № 1880 від 26.11.2015 року, в якому зазначено, що 1) згідно із наданої медичної документації у ОСОБА_9 були тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини, синців на грудній клітині зліва та спині, перелому 5 ребра зліва, черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематом обличчя, субкон`юктивального крововиливу правового ока, розриву барабанної перетинки справа; 2) тілесні ушкодження у вигляді: а) закритої травми грудної клітини: синців на грудній клітині зліва та спині, перелому 5 ребра зліва, які утворились в результаті травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), можуть відповідати строку вказаному в постанові та відносяться до категорії середньої ступені тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я; б) черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, субкон`юктивального крововиливу правого ока, розриву барабанної перетинки справа утворились в результаті травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), можуть відповідати строку вказаному в постанові та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Виставлений діагноз: виразка пілоричного відділу шлунку, що ускладнилась перфорацією (розрив) з розвитком розлитого гнійного фібринозного перитоніту не є наслідком травми, а є самостійним захворюванням, то за ступенем тяжкості не визначався; 3) тілесні ушкодження могли утворитись при будь-яких обставинах, при яких саме об`єктивних судово-медичних даних немає; 4) в наданій медичній документації конкретна кількість тілесних ушкоджень не описана, тому говорити про конкретну кількість травматичних впливів не можливо; 5) враховуючи локалізацію та взаєморозташування тілесних ушкоджень виключається можливість утворення тілесних ушкоджень при падінні з положення стоячи як на пласку, так і виступаючу поверхню (а.п. 184-185 т. 1);

- висновком експерта № 503 від 26.10.2015 року, в якому зазначено, що ринкова (дійсна) вартість одного мобільного телефону торгової марки «Nokia» моделі 1280, який був у використанні з 14.04.2012 року, в нормальному справному стані складає 200 грн., з урахуванням зносу станом на момент неправомірних дій фізичних осіб у жовтні 2015 року (а.п. 188-194 т. 2);

- висновком спеціальної медичної комісії по наркологічним оглядам від 30.11.2015 року, в якому зазначено, що ОСОБА_8 страждає алкогольною залежністю і потребує лікування, яке йому не протипоказане (а.п. 202 т. 1);

- довідкою з КЗ «Кіровоградської обласної психіатричної лікарні» від 20.10.2015 року, в якій зазначено, що ОСОБА_8 в 2006 році знаходився на стаціонарному обстеженні за направленням військкомату з приводу іншого розладу особистості (а.п. 208 т. 1).

Проаналізувавши зазначені докази, доводи апеляційних скарг та обставини вчинення злочину, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 1 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ст. 187 ч. 1 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або погрозою застосування такого насильства (розбій), і у цьому немає жодного сумніву, оскільки такий висновок ґрунтується на належних, достовірних, допустимих і достатніх доказах, зібраних у справі та вірно оцінених судом.
Доводи обвинуваченого про те, що у нього на утриманні є матір похилого віку, а у його співмешканки троє неповнолітніх дітей, які також на його утриманні, з моменту утримання в УВП-14 м. Кіровограда працює в даній установі та має за це подяки - не є підставами для перекваліфікації його дій на ст. 186 ч. 1 КК України та не можуть бути підставами для призначення менш тяжкого покарання за ст. 187 ч. 1 КК України, оскільки обвинувачений просить перекваліфікувати його дії на менш тяжку статтю.

Крім того, жодних обґрунтованих доводів, які б слугували підставами для перекваліфікації дій обвинуваченого, останній в апеляційній скарзі не навів.

Аргументи захисника про те, що докази у кримінальному провадженні судом оцінені поверхово та однобічно, а також вони не підтверджують вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочині є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеним. Вищевказані докази зібрані, досліджені та оцінені органами досудового розслідування і судом першої інстанції з дотриманням вимог, передбачених ст. 84-94 КПК України, є належними, допустимими, об`єктивними, логічними, взаємоузгодженими між собою та сумнівів щодо їх достовірності у колегії суддів не викликають.

Посилання захисника на те, що суд не взяв до уваги покази ОСОБА_8 є неналежними, так як показання обвинуваченого є його позицією щодо злочину та надані з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_10 в своїх показаннях підтвердив про наявність у ОСОБА_8 після події злочину, грошових коштів та мобільних телефонів.

При цьому, колегія суддів виходить із сукупності всіх встановлених обставин події, яка відбулася під час конфлікту між обвинуваченим і потерпілим, ініціатором якої був обвинувачений, умов за яких виникла дана сварка (дії ОСОБА_8 , спрямовані на спільне вживання спиртних напоїв, перебуваючи вже в стані алкогольного сп`яніння, нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, заволодіння його коштами з погрозою насильства, використовуючи при цьому ніж), оскільки обвинувачений зловживав спиртними напоями та виявивши наявність у потерпілого коштів мав намір ними незаконно заволодіти. Ці дані вказують на наявність у діях ОСОБА_8 мотиву нападу з метою заволодіння чужим майном. Крім того, ОСОБА_8 страждає алкогольною залежністю, постійно вживає алкогольні напої, а тому кошти останньому необхідні були для їх придбання, враховуючи показання свідка ОСОБА_10 , згідно яких вони викрадені гроші витратили на придбання спиртних напоїв.

Відповідно до п.п. 6, 22 постанови пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства. Розбій вважається закінченим з моменту такого нападу, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні. Якщо дії, розпочаті як крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, переросли в грабіж чи розбій, вчинене слід кваліфікувати відповідно за частиною третьою статті 186 КК України або частиною третьою статті 187 КК України.

Пунктом 9 вищезазначеної постанови пленуму Верховного Суду України передбачено, що небезпечне для життя чи здоров`я насильство (ст.187 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Колегія суддів також враховує спосіб та знаряддя заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , їх кількість, характер та локалізацію (закрита травма грудної клітини, синці на грудній клітині зліва та спині, перелом 5 ребра зліва, черепно-мозкова травма, струс головного мозку, гематоми обличчя, субкон`юктивальний крововилив правового ока, розрив барабанної перетинки справа, тощо).

Викладені обставини у своїй сукупності з усією очевидністю вказують, на те, що ОСОБА_8 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді отриманих потерпілим тілесних ушкоджень та заволодіння його коштами, а тому суд вважає доведеним, що ОСОБА_8 мав прямий умисел на вчинення нападу з метою задоволення коштами потерпілого та реалізував свій намір шляхом спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, погрозою спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та заволодіння його грошима.

Вищевикладеним, а також дослідженими у суді першої інстанції належними та допустимим доказами, спростовуються і доводи обвинуваченого про те, що висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи.

Колегія суддів визнає показання потерпілого та свідка ОСОБА_13 достовірними, що є логічними та узгоджуються між собою та фактичними обставинами справи і іншими доказами по справі у їх сукупності, зокрема показами інших свідків та висновками експертиз, а тому доводи апеляційної скарги про те, що показання потерпілого та інших свідків не доводять вини ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині є не належними. Також, потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_13 попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих пояснень.

Твердження захисника про те, що на поверхнях ножів, які були вилучені, не виявлено слідів рук і зокрема обвинуваченого і самі ножі в судовому засіданні суду першої інстанції не досліджувалися, а тому посилання на них, як на доказ правопорушення, є безпідставними колегія суддів не приймає до уваги.

Так, потерпілий у своїх поясненнях вказував саме на те, що ОСОБА_8 погрожував йому ножем, а сам обвинувачений зазначав, що ніж перебував спочатку у руках потерпілого, а потім у нього, так як він його забрав. Тому, відсутність на поверхнях ножів слідів рук, не підтверджують того, що надані на експертизу ножі не перебували у руках обвинуваченого (один з них), так як останній цього не заперечує.

Крім того, суд першої інстанції у своєму вироку на ніж, як на доказ вини обвинуваченого у вчиненні злочину за ст. 187 ч. 1 КК України, не посилався, він лише посилався на висновок експертизи ножів, а тому необхідності досліджувати самі ножі в судовому засіданні у суду не було. Адже в суді першої інстанції учасники процесу, зокрема і сторона захисту, не заявляли клопотання про дослідження речових доказів безпосередньо в судовому засіданні.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що у провадженні відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_8 , а висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи є необґрунтованими, оскільки повністю спростовуються вищевикладеними доказами та обставинами злочину, є позицією, яка спрямована на уникнення від кримінальної відповідальності.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду справи.

Крім цього, колегія суддів вважає не належними посилання захисника на те, що цивільний позов потерпілого було залучено та задоволено з порушенням чинного законодавства, так як його подано після допиту ОСОБА_9 , тобто після початку судового розгляду.

Зокрема, згідно ст.ст. 412, 415 КПК України вказана обставина не є підставою для скасування вироку суду, а суд першої інстанції в даному випадку дотримався вимог, передбачених ст. 2 КПК України.

Крім того, потерпілий після роз`яснення його прав та обов`язків в судовому засіданні, скористався своїм правом на відшкодування йому шкоди, завданої внаслідок злочину, а обвинувачений в судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 20.04.2016 року, визнав даний цивільний позов частково (т. 1 а.п. 232).

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, особу винуватого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, а тому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі.

В той же час колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з розміром призначеного покарання виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особам.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Фактичні обставини справи, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються свідчать про те, що ОСОБА_8 в силу ст. 89 КК Українивважається таким, що не має судимості, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем відбуття покарання виключно позитивно, має постійне місце реєстрації та проживання, працює неофіційно,проживаєу громадському шлюбі, на його поведінку скарг від жителів села до сільської ради не надходило, на обліку у лікарів нарколога або психіатра не перебуває, є двоюрідним племінником потерпілого та зобов`язався після отримання доходу повністю відшкодувати заподіяну шкоду. Крім того, суд першої інстанції не врахував віктимну поведінку потерпілого, який розпивав спиртні напої за місцем свого проживання з обвинуваченим .
Таким чином, районний суд при призначенні ОСОБА_8 покарання у виді 6 років реального позбавлення волі, не врахував повністю ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, доводи прокурора та потерпілого, не дав належної та об`єктивної оцінки обставинам справи, належним чином не вмотивував у вироку та призначив обвинуваченому покарання, яке є ближчим до максимальної межі встановленої санкцією статті закону і явно не співмірне з вчиненим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом положень ст. 409 та ст. 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання за ч.1 ст. 187 К України у виді 6 років позбавлення волі є надто суворим та несправедливим, переконана, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчинення ним, а так само іншими особами аналогічних злочинів, обвинуваченому ОСОБА_8 достатньо буде призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі, тобто в межах санкції ч.1 ст. 187КК України, а тому вирок суду в цій частині слід змінити.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції необхідно змінити в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 задовольнити частково, а вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 травня 2016 року стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначення покарання.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4