АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/147/16 Справа № 206/4222/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0001063 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2015 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора : ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілого: ОСОБА_9

в апеляції:

- захисник ОСОБА_6 , просить вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2015 року скасувати та кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суддів.

В обґрунтування зазначає, що вирок суду незаконний і підлягає скасуванню, так як в ньому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, висновки суду не підтвердженні доказами дослідженими в ході судового розгляду, суд не прийняв до уваги докази, які могли суттєво вплинути на його висновки. Зазначив, що свідок ОСОБА_10 не надала документів, що вона є соціальним працівником і, що потерпілий ОСОБА_9 перебуває на обліку в соціальному центрі. На підтвердження цього не надав і прокурор, якого суд зобов`язав витребувати дані документи. Суд у вироку зазначає, що покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не бере до уваги, оскільки вони не відповідають вимогам ст. 290 КПК України, хоча ОСОБА_7 на момент виконання ст. 290 КПК України не знав свої права та обов`язки і підписував те, що надавав слідчий і просив його викликати вказаних осіб в якості свідків на що йому слідчий відповів, що допитувати їх не буде, а він якщо хоче може їх заявити у суді. Також слідчий здійснював психологічний тиск на ОСОБА_7 , досудове розслідування проводилося однобоко не об`єктивно з обвинувальним уклоном. Захисник також зазначив, що у порушення ч.7 ст. 364 КПК України, суд зразу після судових дебатів надав останнє слово обвинуваченому тим самим не надав йому та його захиснику не надав обмінятися репліками на промову прокурора.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК Українита призначено йому покарання у вигляді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

За вказаним вироком суду ОСОБА_7 засуджено за вчинення вказаного злочину за таких обставин.

20 червня 2015 року приблизно о 09 годині 25 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , вступив в словесну суперечку з сусідом ОСОБА_9 , з яким в нього склались раніше неприязні стосунки. В ході суперечки у обвинуваченого ОСОБА_7 виник злочинний умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, реалізуючи який обвинувачений, діючи умисно, обхопив потерпілого правою рукою за шию, при цьому, щоб подолати опір потерпілого умисно схопив його за ліве передпліччя, спричинивши ОСОБА_9 садно по задній поверхні лівого передпліччя на межі середньої та нижньої третини, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги захисника, просили скасувати вирок, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в той же суд, в іншому складі суду, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляції, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Так, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показаннями: потерпілого ОСОБА_9 , який вказав на те, що на ґрунті неприязних відносин 20.06.2015 року у вихідний вранці він відпросився додому із госпіталю, де проходив курс лікування та коли він намагався відкрити хвіртку, вставивши ключ в замок, як ОСОБА_7 схопив його руками за горло та став душити, з силою схопив за руку, придавив головою до паркану. Від чого в нього на руці та на плечі були синець та подряпини. Після чого по мобільному він викликав соцпрацівника, що обслуговує його, а та викликала наряд міліції.

Зазначені потерпілим обставини підтверджені показами свідка ОСОБА_10 , яка зазначала, що 20.06.2015 року їй по телефону подзвонив її підопічний ОСОБА_9 та просив викликати працівників міліції на його адресу, так як його побив сусід. Про негативні стосунки з сусідами вона знала, між ними постійно виникають сварки. Коли вона відвідала ОСОБА_9 вдома то бачила, що у нього на плечі та на руці були подряпини як від нігтів. На її зауваження ОСОБА_7 , що негідно так поводитися з людиною похилого віку, останній вилив на неї з-за свого паркану відро води, а потім став кидатися собачими екскрементами. Наряд міліції, який прибув на виклик вивіз потерпілого ОСОБА_9 на медогляд, з ним же поїхала в якості супроводу сусідка ОСОБА_13 , яка їй і розповідала про конфлікт між сусідами та про те, що саме ОСОБА_7 завдав тілесні ушкодження ОСОБА_9 .

Існуючий давній конфлікт між сусідами підтвердив в судовому засіданні і свідок ОСОБА_14 , який є головою вуличного комітету, зазначив, що може охарактеризувати потерпілого лише з позитивної сторони, а обвинуваченого та його матір-різко з негативної сторони.

Свідок ОСОБА_15 , вказав, що він був понятим при проведені слідчих експериментів за участю потерпілого та свідка ОСОБА_16 , які проводилися окремо з кожним за зачиненими дверима і покази свідка ОСОБА_16 співпадали з показами потерпілого щодо механізму і способу спричинення тілесних ушкоджень.

Механізм та ступінь тяжкості ушкодження, спричинених потерпілому, підтверджено показами судово-медичного експерта ОСОБА_17 (дошлюбне прізвище ОСОБА_18 ), яка зазначила, що тілесні ушкодження, які були виявлені у потерпілого, могли бути отримані ним при обставинах, на які вказував потерпілий в ході його допитів та під час слідчого експерименту. При цьому, експерт також зазначила, що слідчі експерименти зі свідком ОСОБА_19 та потерпілим ОСОБА_9 проводилися окремо один від одного, без присутності кожного з них на слідчому експерименті, який проводився з іншим.

Окрім того, вина обвинуваченого підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема протоколами слідчих експериментів та фототаблицями до них, де як потерпілий так і свідок ОСОБА_20 , однаково вказували та показували та статисті механізм нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Даний механізм і ступінь тяжкості підтверджений висновком судово-медичних експертиз №3181 е, №3205 е та 3202 е, згідно яких виявлені тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_9 у вигляді садна на задній поверхні лівого передпліччя на межі середньої та нижньої третини відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, могли утворитись від дії тупого предмету, в термін, на який вказує потерпілий, та за обставин, на які вказували потерпілий та свідок ОСОБА_20 в ході слідчих експериментів.

При наявності вказаних доказів, у колегії суддів відсутні підстави вважати недостовірними показання потерпілого.

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з тим, надаючи оцінку доводам сторони захисту, викладеним в апеляції, колегія суддів зазначає наступне.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не наближався до потерпілого ОСОБА_9 і не бив його, судом першої інстанції ретельно перевірялися в сукупності з іншими вищевказаними доказами, які спростовують ствердження обвинувачено щодо його невинуватості.

Показам свідків ОСОБА_21 , яка є матір`ю обвинуваченого, її подруги ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , а також показам свідків, які були заявлені стороною захисту вже тільки у суді, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , і які вказували тільки на словесний конфлікт між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 , а ОСОБА_20 зазначала, що ОСОБА_23 штовхав ОСОБА_9 , але не наносив йому удари та, що слідчі експерименти проводилися одночасно разом з усіма учасниками, і протоколи вона підписувала не переймаючись їх правильним складанням, суд першої інстанції обґрунтовано і вмотивовано надав відповідну критичну оцінку з підстав невідповідності їх іншим встановленим обставинам і доказам та їх заінтересованості з метою створення алібі обвинуваченому.

Вказуючи на незаконність вироку, захисник посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а саме зазначає, що свідок ОСОБА_10 пояснюючи, що вона є соціальним працівником і, що потерпілий ОСОБА_9 перебуває на обліку в соціальному центрі не надала підтверджуючих цьому документів, суд зобов`язав прокурора витребувати дані документи, але прокурор не виконав це доручення суду.

А також захисник посилається на те, що суд з посиланням на вимоги ст. 290 КПК України не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , пояснивши, що на момент виконання вказаної норми закону на досудовому слідстві підозрюваний ОСОБА_7 не знав свої права і обов`язки, а підписував те, що надавав слідчий, який на його прохання допитати в якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 здійснював на нього психологічний тиск і відповів, що допитувати їх не буде, їх він може заявити цих свідків у суді.

Між тим з такою позицією колегія суддів не погоджується, оскільки вона є необґрунтованою і такою, яка не знайшла свого підтвердження згідно встановлених обставин кримінального провадження і в апеляційній інстанції стороною захисту не доведена.

Як вбачається з апеляційної скарги, така позиція захисту ґрунтується тільки на тому, що свідок ОСОБА_10 не надала документів підтверджуючих, що вона є соціальним працівником і потерпілий ОСОБА_9 перебуває на обліку в соціальному центрі та прокурор не виконав доручення суду щодо надання цих документів, а також, що судом не взято до уваги покази свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .

Між тим, як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку суду і згідно матеріалів кримінального провадження клопотань, як від сторони захисту так і від сторони обвинувачення не надавалися до суду першої інстанції про витребування документів щодо свідка ОСОБА_10 та перебування потерпілого ОСОБА_9 на обліку у соціальному центрі, процесуальних рішень в судовому засіданні чи окремо щодо зобов`язання прокурора надати ці документи судом процесуальних рішень не приймалися, а тому посилання захисту на невиконання прокурором такого доручення є безпідставним, оскільки таке доручення не мало місце.

На переконання колегії суддів, так як згідно матеріалів кримінального провадження, особу свідка ОСОБА_10 було встановлено в судовому засіданні, і витребування документів підтверджуючих перебування потерпілого ОСОБА_9 на обліку в соціальному центрі та графіки відвідування свідком ОСОБА_10 свого підопічного не зумовлені необхідністю, оскільки не впливають і не могли вплинути на висновок суду щодо винуватості ОСОБА_7 в скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, і стороною захисту не обґрунтовано і не доведено зворотного в апеляційній інстанції.

Є необґрунтованим і надуманим посилання захисту на порушення прав ОСОБА_7 щодо не взяття судом до уваги показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з причин психологічного тиску на нього з боку слідчого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, журналу судового засідання, технічного запису, до суду першої інстанції ніяких заяв від обвинуваченого чи його захисника щодо здійснення відносно обвинуваченого з боку слідчого психологічного тиску не надходило і стороною захисту таких обставин не доведено і апеляційним судом не встановлено.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, при розгляді даної справи за клопотанням сторони захисту були допитані, як вказано вище свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , показам яких суд у сукупності з іншими доказами дав відповідну оцінку. Що стосується доводів обвинуваченого та його захисника що вони не погоджується з висновками суду щодо не взяття до уваги показів цих свідків зводиться фактично до переоцінки цих доказів і не можуть слугувати підставою для скасування вироку з цих причин.

Стосовно посилання сторони захисту, що у порушення вимог ч. 7 ст. 364 КПК України, після судових дебатів суд зразу надав останнє слово обвинуваченому, чим позбавив його і захисника обмінятися репліками на промову прокурора, колегія суддів не бере до уваги і вважає їх необґрунтованими та безпідставними, оскільки відповідно до вимог зазначеної норми закону після закінчення промов учасники судових дебатів мають право обмінятися репліками, а як свідчить журнал судового засідання від 20.11.2016 року та технічний запис цієї дати, цим правом ніхто із учасників не скористався, такого їх бажання не зафіксовано. Крім того, дана обставина ніяким чином на висновки суду не впливала і не могла вплинути і зворотного стороною захисту не доведено.

За таких обставин, виходячи з того, що висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинами кримінального провадження, доводи обвинуваченого спростовуються наявними в матеріалах провадження доказами, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість останніх та не вбачає підстав для скасування вироку та направлення його на новий судовий розгляд.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та належну вмотивованість оскаржуваного вироку та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду:
________________ _________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4