Справа № 522/6318/16-к
Провадження № 1-«кс»/522/8962/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2016 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна, -
В ході досудового розслідування встановлено, що до ЧЧ Шевченківського ВП Приморського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява від гр. ОСОБА_5 про те, що невстановлена особа у період часу з 20.00 13.01.2016 по 10.00 14.01.2015, знаходячись біля будинку № 5/а по вул. Гагаринське плато, в м. Одесі незаконно заволоділи належним їй автомобілем «RANGE ROVER SPORT» д/н КАТ НОМЕР_1 , сірого кольору, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_2 вартістю 1750000 грн., заподіявши останній велику матеріальну шкоду.
Допитана у якості потерпілого ОСОБА_5 підтвердила факт незаконного заволодіння належним їй на праві приватної власності транспортним засобом, тобто вчинення відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 289 КК України, виражається в прямому умислі особа, заволодіває чужим транспортним засобом всупереч волі або поза волею власника (користувача).
Предметом злочину є механічний транспортний засіб - автомобіль марки «RANGE ROVER SPORT» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_2 вартістю 1750000 грн.
Обов`язковим додатковим об`єктом злочину виступають відносини власності на транспортний засіб, що виникає між власником і не власниками.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 автомобіль марки «RANGE ROVER SPORT» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_2 вартістю 1750000 грн, належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1
Як зазначає слідчий, зазначений транспортний засіб, яким незаконно заволоділи невстановлені особи, являється об`єктом кримінально протиправних дій, може зберігати на собі сліди злочину, може бути використаний, як доказ факту та обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, є доказом злочину, а тому відповідає критеріям визначеним у ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, що дає підстави для накладення арешту. Невжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, призведе до його зникнення з території України, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, а також призведе до втрати доказів у кримінальному провадженні,а тому потреби досудового розслідування, на цій стадії кримінального провадження, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, як накладення арешту на майно.
В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Розглянувши клопотання слідчого, погоджене з прокурором, ознайомившись з матеріалами клопотання та додатками, вважаю необхідним у задоволенні клопотання прокурора про накладання арешту відмовити з наступних підстав.
Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Відповідно до вимог ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою;
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
В порушення вимог ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна не зазначено належним чином відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Згідно пункту 2.6 розділу 2 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження», Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року, «Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи вищевикладене, правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру».
Окрім того, як зазначає слідчий, невжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, призведе до його зникнення з території України, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, а також призведе до втрати доказів у кримінальному провадженні.
Однак, на теперішній час до ЄРДР внесені відомості за ст. 289 ч. 3 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, та місцезнаходження автомобіля на який слідчий просить накласти арешт не відомо.
Враховуючи викладене, вважаю, що прокурором в судовому засіданні не доведено мету та достатні підстави у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, у зв`язку із чим, приходжу до висновку, що клопотання слідчого є необґрунтованим, таким, що задоволенню не підлягає.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, -
В задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна - відмовити.
Ухвала протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області.

Слідчий суддя

16.05.2016