УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/4238/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 72 України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2016 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відео конференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 29 квітня 2016 року, -
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 29 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк відбутого покарання згідно ч.5 ст.72 КК України. Рішення суду обґрунтовано тим, що довічне позбавлення волі не відноситься до покарань, до яких може бути застосовано таке зарахування у строк відбутого покарання строку попереднього ув`язнення за ст.72 КК України.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та зарахувати йому у строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення в період з 11 лютого 1997 року до 15 січня 1998 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення волі за два дні позбавлення волі. Посилається на те, що ухвала суду є незаконною, такою що суперечить його правам. Вказує, що він відбуває покарання за вироком до постановлення якого він перебував під вартою, тому вважає, що закон для всіх однаковий і йому повинен бути зарахований у строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі. Вказує, що у випадку засудження особи до довічного позбавлення волі клопотання про її помилування може бути подано після відбуття покарання не менше двадцяти років від призначеного покарання, тому на його думку застосування п.5 абз.1 ст.72 КК України до засуджених до довічного позбавлення волі має вагоме значення та покращує становище такого засудженого.
Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_7 зазначених вимог закону дотримався та вірно визначив, що до засудженого положення ч.5 ст 72 КК України та ЗУ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» застосовані бути не можуть.
Так відповідно до матеріалів провадження за клопотанням засудженого вироком Одеського обласного суду від 12 червня 1997 року ОСОБА_7 був засуджений за ст.ст. 93 п.п. «а», «д», ч.3 ст.142, ст.42 КК України до смертної кари.
Відповідно до ухвали від 8 листопада 2000 року Одеського обласного суду ОСОБА_7 покарання у виді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі.
Наразі засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.
Посилання апелянта та його захисника на те, що вищенаведені норми повинні застосовуватися також і до ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що в них не йдеться саме про строковий вид покарання, а зазначається про позбавлення волі, до якого також відноситься на їх думку і довічне позбавлення волі, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки відповідно до положень ст.. 51 КК України позбавлення волі та довічне позбавлення волі визначені як окремі види покарань, а положення ч.5 ст. 72 КК України регулюють питання зарахування строку попереднього ув`язнення тільки у разі призначення такого виду покарання як позбавлення волі, або інших видів покарання, які можуть бути переведені в позбавлення волі. До таких видів покарання довічне позбавлення волі не відноситься. Не застосовуються ці правила й у випадку заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі внаслідок акта про помилування.
Аналогічну позицію висловив ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3 листа № 223 20/0/4 16 від 11.01.2016 року, з чим і погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Крім того слід також звернути увагу на те, що самим вироком Одеського обласного суду від 12 червня 1997 року ОСОБА_7 було засуджено до смертної кари. При визначенні такого покарання судом взагалі не вирішувалося питання про зарахування йому строку попереднього ув`язнення. Не вирішувалося таке питання і в ухвалі Одеського обласного суду від 08.11.2000 року при заміні засудженому покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі. Ставлячи питання про зарахування ОСОБА_7 у строк відбутого покарання попереднього ув`язнення взагалі та у співвідношенні: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, він та його захисник фактично вимагають внести зміни до вищенаведених рішень судів, що виходить за межі повноважень апеляційного суду Житомирської області, в тому числі і в даному провадженні.
Наявність практики судів України про позитивне вирішення аналогічних питань про зарахування попереднього ув`язнення особам, засудженим до довічного позбавлення волі, на яке посилається апелянта та його захисник, не може бути безумовною підставою для задоволення такого його клопотання в даному провадженні, оскільки кримінальним та кримінальним процесуальним законодавством України не передбачено обов`язковість таких рішень для інших судів при розгляді подібних проваджень.
Посилання апелянта на те, що при попередньому ув`язненні по своїй справі він перебував в таких же вкрай скрутних умовах слідчого ізолятора, як і обвинувачені, які в подальшому були засудженні до інших видів покарань, що надає йому право на застосування зазначених вище положень закону, не спростовують висновків суду щодо відсутності в даних нормах вказівки про їх застосування до осіб, яким призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування ч.5 ст.72 КК України.
Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржена ухвала суду залишенню без змін на підставі ч.1 ст. 407 КПК України
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 29 квітня 2016 року про відмову в зарахуванні йому строку попереднього ув`язнення в строк відбутого покарання, - без зміни.
Ухвала апеляційного набирає чинності негайно після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: