Справа № 308/8614/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.09.2016 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

захисника засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород клопотання засудженого ОСОБА_4 про усунення протиріччя у вироку суду щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, приведення вироку суду у відповідність до ч. 5 ст. 72 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про усунення протиріччя у вироку суду щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, приведення вироку суду у відповідність до ч. 5 ст. 72 КК України.

Клопотання обґрунтовує тим, що він, ОСОБА_4 вироком військового апеляційного суду Західного регіону України від 24 квітня 2002 року був засуджений до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 9 липня 2002 року зазначений вирок було змінено та зазначено, що відповідно до ст. 70 КК України (2001 року) за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст. 15 ч. 3, 153 ч. 1, 152 ч. 1 КК України (2001 року), ст. 118 ч. 2 та ст. 93 п. «ж» КК України (1960 року) ОСОБА_4 остаточно вважати засудженим до довічного позбавлення волі з позбавленням військового звання «лейтенант». У вироку суду зазначено строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 18 червня 2001 року, зарахувавши термін попереднього ув`язнення. Відповідно до ст. 402 КПК України (1960 року) вирок відносно нього набув чинності після оголошення ухвали Верховного Суду України 9 липня 2002 року. Отже, строк попереднього ув`язнення, який необхідно перерахувати, становить з 18 червня 2001 року до 9 липня 2002 року. Підстави для цього є Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26.11.2015 р. Тобто суду необхідно провести його вирок у відповідність до чинного законодавства. Звертає увагу, що ні вироком суду, ні Законом України № 838-VIII від 26.11.2015 р. не встановлено жодних обмежень щодо засуджених до довічного позбавлення волі. Крім цього, згідно «Положення про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 233/2015, у випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Застосування до нього, як до засудженого до довічного позбавлення волі, положення Закону України від 26.11.2015 р. не може бути обмежено, оскільки передбачені ним правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обрахування засудженому строку фактичного відбування покарання, яке наближає використання ним права на звернення з клопотанням про помилування, тобто поліпшує становище засудженого. А тому, просить суд усунути протиріччя у вироку суду, щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, привести вирок суду у відповідність до чинного законодавства, а саме ч. 5 ст. 72 КК України.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні подане клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник засудженого ОСОБА_5 просила клопотання задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання засудженого.

На запит суду Закарпатською УВП № 9 надіслано особову справу засудженого ОСОБА_6 .

Заслухавши пояснення засудженого, його захисника та прокурора, розглянувши клопотання, перевіривши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу вирішує питання пов`язані з виконанням вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Законом України від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, у ч.5 ст. 72 КК України внесено зміни у відповідності до яких, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з п. 2 Прикінцевих положень цього Закону він застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
За змістом ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

У зв`язку з правовою невизначеністю щодо територіальної підсудності розгляду клопотань про застосування вищевказаної норми Закону про кримінальну відповідальність до осіб, які відбувають призначене їм покарання, необхідно керуватися ч. 6 ст. 9 КПК України, яка передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
Зважаючи на це, виходячи з засад законності та застосовуючи аналогію кримінального процесуального закону, слід виходити з того, що заявлене засудженим клопотання порушує питання про фактичне скорочення терміну призначеного судом покарання, що дає підстави вважати його пом`якшенням покарання, а тому відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України розгляд даного клопотання має бути віднесено до компетенції місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.
Судом встановлено, що згідно з матеріалами особової справи засуджений ОСОБА_4 був затриманий 18 червня 2001 року.

Вироком військового апеляційного суду Західного регіону України від 24 квітня 2002 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 17, ч. 2, 118 ч. 1; 117 ч. 1; 118 ч. 2; ст. 93 п. «ж» КК України (в редакції Закону від 28 грудня 1960 року) та на підставі ст. 42 КК України (в редакції Закону від 1960 року) остаточно визначено ОСОБА_4 покарання довічне позбавлення волі. Цим же вироком ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 18 червня 2001 року, зарахувавши термін попереднього ув`язнення.

Ухвалою колегії суддів Військової судової колегії Верховного Суду України від 9 липня 2002 року вирок військового апеляційного суду Західного регіону від 24 квітня 2002 року стосовно ОСОБА_4 змінено: перекваліфіковано дії ОСОБА_4 зі ст.ст. 17 ч. 2, 118 ч. 1 КК України (1960 року) на ст.ст. 15 ч. 3, 153 ч. 1 КК України (2001 року) і призначити з цим законом покарання 4 роки позбавлення волі; перекваліфіковано дії ОСОБА_4 зі ст. 117 ч. 1 КК України (1960 року) на ст. 152 ч. 1 КК України (2001 року) і призначено покарання за цим вироком 5 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 КК України (2001 року) за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст. 15 ч. 3, 153 ч. 1, ст. 153 ч. 1, ст. 152 ч. 1 КК України (2001 року), ст. 118 ч. 2 та ст. 93 п. «ж» КК України (1960 року), ОСОБА_4 остаточно вважати засудженим до довічного позбавлення волі, з позбавленням військового звання «лейтенант». В решті вирок залишено без змін.

Вирок щодо ОСОБА_4 набрав законної сили та з моменту затримання засудженого до моменту набрання законної сили вироком щодо нього, останній утримувався під вартою.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання у Закарпатській УВП № 9.

Статтею 51 КК України визначено, що до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані дванадцять видів покарань, у тому числі два пов`язаних із позбавленням волі: 11) позбавлення волі на певний строк; 12) довічне позбавлення волі. Тлумачення цих понять викладено в статтях 63 і 64 КК України.
Позбавлення волі на певний строк, згідно ст. 63 КК України, полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально виконавчої установи закритого типу.
Довічне позбавлення волі, як видно зі змісту ст. 64 КК України, будь яким строком не обмежено, встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів, застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк, і має передбачені у частині другій цієї статті застереження щодо кола осіб, до яких воно може бути застосовано.
Отже, позбавлення волі на певний строк і довічне позбавлення волі, згідно кримінального закону, є різними видами покарань, друге з яких не має обмеження в часі.
Про це вказано й у висновках Верховного Суду України із приводу призначення покарання, що викладені в постанові від 12.04.2012 № 5-7кс12 та від 19.04.2012 № 5-10кс12, які згідно з положенням ч. 1 ст. 458 цього Кодексу є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, котрі застосовують у своїй діяльності відповідну норму закону, та для всіх судів України.
Відповідно до положень ст. 51 КК України позбавлення волі та довічне позбавлення волі визначені як окремі види покарань, а положення ч. 5 ст. 72 КК України регулюють питання зарахування строку попереднього ув`язнення тільки у разі призначення такого виду покарання як позбавлення волі, або інших видів покарання, які можуть бути переведені в позбавлення волі. До таких видів покарання довічне позбавлення волі не відноситься. Не застосовуються ці правила й у випадку заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі внаслідок акта про помилування.

Аналогічну позицію висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 3 листа № 223-20/0/4-16 від 11.01.2016 р., з чим і погоджується суд.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що оскільки засудженому ОСОБА_4 згідно вироку військового апеляційного суду Західного регіону України від 24 квітня 2002 року, зміненого ухвалою Верховного Суду України від 9 липня 2002 року, було призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 р. № 838-VІІІ та, відповідно, положення ч. 5 ст. 72 КК України, до нього не застосовується, тому у задоволенні зазначеного клопотання слід відмовити.

Суд не приймає доводи засудженого про те, що зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання поліпшує становище засудженого, який за умови відбуття певного строку призначеного покарання має право звернутись до Президента України з проханням про помилування, оскільки такі висновки є необґрунтованими і не відповідають положенням чинного законодавства України.
Відмова судом засудженому до довічного позбавлення волі в задоволенні клопотання про зарахування строку його попереднього ув`язнення в термін відбування ним покарання у виді довічного позбавлення волі ніяким чином не впливає на його права та обов`язки як громадянина та особи, засудженої до такого покарання, що встановлюються законодавством України та гарантуються ст. 24 Конституції України.
Порядок реалізації такого права засудженого до довічного позбавлення волі визначений у ст. 87 КК України.
На підстав викладеного, керуючись ст. 72 КК України, ст.ст. 537 п. 13, 539 КПК України суд,

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про усунення протиріччя у вироку суду щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, приведення вироку суду у відповідність до ч. 5 ст. 72 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом семи днів з моменту її проголошення, а засудженим у той же строк, з моменту вручення копії ухвали.

Головуюча ОСОБА_1