Справа № 1/414/4/2016
Провадження № 11/782/228/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2016 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в місті Сєвєродонецьку Луганської області кримінальну справу № 414/115/13-к по апеляції ОСОБА_6 на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 08.07.2016 року про відмову поновити строки для касаційної скарги від 15.04.2016 року на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 13.10.2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Постановою Кремінського районного суду Луганської області від 08 липня 2016 року клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку для подання касаційної скарги на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 13.10.2015 року про закриття кримінального провадження у кримінальній справі № 414/115/13-к та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 16.12.2015 року - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_6 , як обвинувачена особа, щодо якої справу закрито, звернулася з апеляцією на вищезазначену постанову суду першої інстанції, у якої просить прийняти до розгляду апеляцію, скасувати постанову Кремінського районного суду Луганської області від 08 липня 2016 року, постановити ухвалу, якою відновити пропущений строк, визнати касацію такою, що підлягає розгляду, і дати розпорядження суду 1-ї інстанції щодо виконання вимог ст.351 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог вона посилається на те, що бажає оскаржити у касаційному порядку постанову Кремінського районного суду Луганської області від 13.10.2015 року про закриття щодо неї кримінальної справи № 414/115/13-к та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 16.12.2015 року, якою постанова була залишена без змін.

Вважає, що 02.02.2016 року у межах трьохмісячного строку вона відповідно до вимог ч.2 ст.383, ч.2 ст.386 КПК України ( 1960) подала касаційну скаргу на вищезазначені судові рішення.

Вказує, що Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2016 року ії було відмовлено у витребуванні справи для перевірки і вказані на недоліки, виявлені судом. Дану постанову вона отримала у березні 2016 року.

На виконання даної постанови , на її думку, вона усунула виявлені недоліки та подала клопотання про відновлення строку касаційного оскарження, направивши ці документи з рекомендованим повідомленням безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ , який отримав їх 26.04.2016 року.

Вважає, що клопотання про відновлення строку касаційного оскарження було помилково направлено безпосередньо до ВССУ, який постановою від 12.05.2016 року відмовив у витребуванні справи для перевірки в касаційному порядку, пославшись на те, що відповідно до ст.386 КПК України ( 1960) строк на касаційне оскарження може бути відновлений не пізніше місяця з дня одержання постанови про відмову у витребуванні справи.

Про це вона дізналася з листа з рекомендованим повідомленням про вручення від 24.05.2016 року. Після чого вона вже 26.05.2016 року звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з клопотанням про поновлення її процесуального строку на касаційне оскарження та подання касаційної скарги від 15.04.2016 року.

Вона вважає, що вчасно і в повному обсязі вжила всіх необхідних заходів щодо виправлення зазначених судом недоліків , та що технічна помилка не може бути підставою для залишення касаційної скарги без розгляду, а відмова у поновленні строку з таких обставин, на її думку, є відмовою у доступі до суду.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, який вважає, що апеляція є необґрунтованою, та не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню, оскільки не наведені поважні причини пропуску подання касаційної скарги, розглянувши клопотання ОСОБА_6 , де вона просить задовольнити її апеляцію та розглянути апеляцію за її відсутністю, перевіривши законність та обґрунтованість доводів ОСОБА_6 , викладених у її апеляції, дослідивши матеріали кримінальної справи № 414/115/13-к, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно статті 6 п.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як вбачається з мотивувальної частини постанови суду, яку оскаржує ОСОБА_6 , суд першої інстанції встановив, що постановою Кремінського районного суду Луганської області від 13.10.2015 року по кримінальній справі № 414/115/13-к за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст.296 ч.3 КК України остання була звільнена від кримінальної відповідальності на підставі статей 7-1 ч.1 п.5, 11-1 ч.2,282 КПК України, 49 ч.1 п.3 КК України та провадження по кримінальній справі постановою суду було закрито.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 16.12.2015 року постанова Кремінського районного суду Луганської області від 13.10.2015 року була залишена без змін, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на день прийняття 13.10.2015 року Кремінським районним судом Луганської області рішення були законні підстави для закриття провадження по справі та звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, ОСОБА_6 звернулася з касаційного скаргою безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, який своєю постановою від 25.02.2016 року відмовив ОСОБА_6 у витребуванні справи для перевірки у касаційному порядку, пославшись на те, що ОСОБА_6 порушила вимоги ч.1 ст.387 КПК України (1960),не додавши до касаційної скарзі належним чином оформлені копії оскаржуваних судових рішень, а також на те, що зміст її касаційної скарги відповідно до ч.2 ст.387 КПК України ( 1960) повинен відповідати вимогам, зазначеним у ст.350 цього Кодексу та має містити прохання яке б відповідало вимогам статті 396 КПК України ( 1960).

Суд касаційної інстанції зазначив, що, як вбачається з касаційної скарги, прохання засудженої щодо результатів розгляду касаційної скаргою не узгоджується з зазначеною статтею, оскільки ОСОБА_6 просить скасувати постанову районного суду та ухвалу апеляційного суду, а справу направити за підсудністю.

Також суд касаційної інстанції послався на те, що відмова у витребуванні справи не перешкоджає витребуванню справи при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійшла в межах строку, визначеному статтею 386 цього Кодексу, або не пізніше одного місяця з дня одержання постанови про відмову у витребуванні справи.( а.с.249 т.8)
Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.05.2016 року ОСОБА_6 повторно було відмовлено у витребуванні справи для перевірки у касаційному порядку, але вже з інших підстав.( а.с.252 т.8)
З змісту постанови суду першої інстанції також вбачається, що ОСОБА_6 09 березня 2016 року отримала копію Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2016 року та 18.04.2016 року , тобто з пропуском місячного строку повторно звернулася з касаційною скаргою, до якої долучила клопотання про відновлення строку касаційного оскарження.

На виконання постанови Вищого спеціалізованого суду Луганської області з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.05.2016 року ОСОБА_6 звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з клопотанням про поновлення строку для подання касаційної скарги від 15.04.2016 року та направити касаційну скаргу і справу № 414/115/13-к для розгляду до ВССУ.

Розглянувши клопотання за відсутністю ОСОБА_6 , суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_6 , пославшись на те, що вона не змогла довести суду поважності причин пропуску нею строку для подання касаційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість доводів ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції поспішно прийняв судове рішення, не звернувши увагу на наступне.

1. ОСОБА_6 подала 02.02.2016 року касаційну скаргу з недоліками на судові рішення протягом трьох місяців з дня, коли постанова суду першої інстанції від 13.10.2015 року вступило в законну силу 16.12.2015 року, тобто до 17 березня 2016 року.( а.с.248 т.8).

2.У межах трьохмісячного строку на касаційне оскарження, а саме 09.03.2016 року вона отримала постанову ВССУ від 25.02.2016 року, у якої було зазначено на недоліки у касаційної скарги від 02.02.2016 року, яки вона повинна була усунути не пізніше одного місяця з дня одержання постанови про відмову у витребуванні справи, тобто до 10.04.2016 року.
3.Відправивши касаційну скаргу від 15.04.2016 року,але фактично подану 18.04.2016 року, до ВССУ на судові рішення, ОСОБА_6 також долучила до касаційної скарги клопотання про поновлення процесуального строку,зазначивши, що отримання і виконання ухвали (постанови) від 25.02.2016 року вимагало певного часу.( а.с.250, 253 т.8).

Дане клопотання не було розглянуто судом касаційної інстанції з підстав, що відповідно до ст.386 КПК України ( 1960) строк на оскарження може бути відновлений у випадках і порядку, передбаченому ст.353 цього Кодексу судом, який виніс постанову.

При цьому було зазначено, що ОСОБА_6 повторно звернулася з касаційною скаргою 18.04.2016 року , тобто з пропуском місячного строку, відповідно до даних про відстеження та пересилання поштових відправлень.

4. У зв`язку з чим суд першої інстанції повинен був перевірити поважність причин пропуску для подачі касаційної скарги, а саме: з`ясувати у ОСОБА_6 у зв`язку з чим вона відправила касаційну скаргу до ВССУ після 10.04.2016 року.

На її думку, про яку вона зазначила у клопотанні від 25.05.2016 року про поновлення строку для подання касаційної скарги від 15.04.2016 року , яке надійшло до суду першої інстанції 02.06.2016 року, причиною була технічна помилка.
Колегія суддів звертає також увагу на те, що суд першої інстанції розглянувши 08.07.2016 року клопотання ОСОБА_6 про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження, яке надійшло до суду 02.06.2016 року, повинен був розглянути її клопотання за її участю, оскільки не має даних про те, що вона згодна на розгляд її клопотання без її участі.

Колегія суддів вважає, що якщо не має заяви про розгляд клопотання без участі особи, яка її надала до суду, у разі, якщо є дані, що вона отримала повідомлення про час та місце розгляду клопотання, то розгляд клопотання необхідно було перенести на інший день, для з`ясування причин неявки заявника.

З`ясування цих обставин , на думку колегії суддів, має суттєве значення для правильного вирішення справи, а саме для постановлення законного, обґрунтованого та мотивованого судового рішення.

Європейський суд щоразу повторює, що саме державні органі, зокрема суди, повинні відповідати за те, щоб розгляд справи відбувався швидко та ефективно ( див. рішення у справах « Тодоров проти України « від 12.04.2012р., « Дрогобицька проти України» від 03.01.2013 р., » Зароченцев проти України» від 10.01.2013 р. та інші).»

Відповідно до роз`яснень п.1 Постанови № 11 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року « Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Згідно з п.2 постанови № 11 Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року « строки, встановлені КПК України є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію( наприклад строк оскарження судового рішення).Зазначене є завданням кримінального провадження ( стаття 2 КПК).

Строки, що встановлюються судом ( наприклад, строк для усунення недоліків апеляційної скарги…), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи ( на власний розсуд) тривалість цих строків, суду необхідно враховувати принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначені строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребування та дослідженні доказів тощо.»

Встановлений законом строк ОСОБА_6 пропустила для повторної подачі касаційної скарги на судові рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції , про що вона особисто вказала у своїх клопотаннях про поновлення процесуального строку ( а.с.247, 250 т.8 ), при цьому зазначивши різні причини пропуску строку.

Виходячи з того, що ОСОБА_6 зазначила різні причини пропуску процесуального строку, які вона вважає поважними, а також те, що сторона обвинувачення обґрунтовано не спростувала ці доводи заявниці, колегія суддів вважає ,що ОСОБА_6 пропустила процесуальний строк на касаційне оскарження судових рішень з поважних причин.

При цьому апеляційний суд враховує, що у конструкція ч.1 ст.6 Конвенції закріплено такі елементи права на судовий захист:

1)право на розгляд справи;

2)справедливість судового розгляду;

3)публічність розгляду справи та проголошення рішення;

4)розумний строк розгляду справи;

5)розгляд справи судом, встановленим законом;

6)незалежність і безсторонність суду.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

За правовою позицією Конституційного Суду України, сформульованою в Рішенні від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 ( v017p710-11) у справі щодо відповідності Конституції України ( конституційності) окремих положень Закону України « Про судоустрій і статус суддів»,Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України, право на звернення до суду як складова права на судовий захист гарантується ст.55 Конституцією України та пов`язується з переконанням самої особи про наявність порушень її прав, свобод або інтересів і бажанням звернутися до суду.

Крім того, Конституційний Суд України у цьому Рішенні послався на те, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.07.1984 року у справі « Гінко проти Португалії» передбачив, що держави учасниці Ради Європи зобов`язані організувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції ( 995 004) та вимог судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі « Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання»

У рішенні від 21 лютого 1975 року у справі « Голдер проти Великої Британії « Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995 004) стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов`язується лише з волевиявленням особи.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідним задовольнити апеляцію ОСОБА_6 , скасувати постанову Кремінського районного суду Луганської області від 08.07.2016 року , постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_6 відновити пропущений строк, визнати її касаційну скаргу від 15.04.2016 року такою, що підлягає розгляду, і дати розпорядження Кремінському районному суду Луганської області щодо виконання вимог ст.351 КПК України ( 1960).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.353,362-367,386 КПК України (1960), також п.11 Розділу Х1 Перехідних положень Кримінально-процесуального кодексу України, ст.6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод ,колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляцію ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову Кремінського районного суду Луганської області від 08 липня 2016 року , якою клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку для подання касаційної скарги на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 13.10.2015 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 16.12.2015 року залишено без задоволення скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_6 відновити пропущений строк, визнати її касаційну скаргу від 15.04.2016 року такою, що підлягає розгляду, і дати розпорядження Кремінському районному суду Луганської області щодо виконання вимог ст.351 КПК України ( 1960).

Матеріали кримінальної справи № 414/115/13-к повернути Кремінському районному суду Луганської області для виконання вимог статей 384,387 КПК України ( 1960).

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3