Справа № 390/405/16-к
Провадження № 1-кп/390/87/16

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.04.2016 року Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , немаючого судимості,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України
10.07.2013 року приблизно 08.00 год. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем АЗЛК, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в світлу пору доби по автодорозі Південний обхід м. Кіровограда, зі сторони м. Миколаїв в напрямку м. Знам`янка, на території Кіровоградського району, Кіровоградської області, в порушення вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б, д) ПДР України (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху вооіи зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на Ті зміну .... технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), ігноруючи попереджувальний дорожній знак 1.24 (світлофорне регулювання), наближаючись до перехрестя з автодорогою Кіровоград - Кривий Ріг, яке регулюється світлофором, проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху та порушуючи вимоги п.п. 12.1 (в) ПДР України (п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху воді: повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним) не вибрав безпечну швидкість руху, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку. Вчасно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки, а навпаки продовжив рух та виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофору, чим грубо порушив п. 8.7.3. (е) ПДР України (п. 8.7.3. сигнали світлофору мають такі значення: е) червоний сигнал світлофору забороняють рух), внаслідок чого допустив зіткнення з маршрутним автобусом РУТА 20 ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який проїжджав вказане перехрестя на зелений сигнал світлофора, зі сторони м. Кіровограда в напрямку м. Кривий Ріг.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобуса РУТА 20 ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 234 від 17.03.2014 отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому акроміального кінця правої ключиці зі зміщенням уламків, вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я.
Допитаний в ході судового засідання обвинувачений ОСОБА_9 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнав повністю і показав, що дійсно при зазначених обставинах 10.07.2013 року рухаючись по об`єздній дорозі м. Кіровограда відволікся та виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофору, де відбулося зіткнення з автомобілем РУТА. Вину та цивільні позови визнав повністю.
За згодою учасників судового провадження, суд в силу ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільними дослідження доказів щодо тих обставин справи та фактичних даних, які ніким не оспорюються, крім обставин, що стосуються цивільного позову. Наслідки передбачені вказаною статтею учасникам судового провадження роз`яснені та зрозумілі.
Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.286 КК України, так як він, керуючи транспортним засобом, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із вимог ст.65 КК України, щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, обставин що пом`якшують і обтяжують його покарання.
Обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлені.
З урахуванням викладеного, обставин справи, скоєння необережного злочину, його наслідків, особи обвинуваченого та його позитивної характеристики, позиції потерпілих, суд вважає, що до обвинуваченого можливо застосувати покарання, не повязане з ізоляцією від суспільства та вважає, що таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.
Так, відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті», з послідуючими змінами, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
З урахуванням всіх обставин по справі, суд вважає можливим не застосувати додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_6 255 грн. матеріальної та 5000 моральної шкоди підлягає задоволенню, у зв`язку з повним визнанням обвинуваченим даного позову.
Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.
Що стосується стягнення на його користь з обвинуваченого моральної шкоди в сумі 1500 грн., то суд вважає, що в даній частині позов підлягає задоволенню, в зв`язку з повним визнанням обвинуваченим даного позову.
Представник ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову.
Як встановлено в судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_7 до ПАТ «Страхової компанії «Брокбізнес» із заявою про страхове відшкодування не звертався, і тому суд вважає, що відповідальність страховика настає виключно після подання потерпілим заяви про виплату страхового відшкодування з відповідними документами та отримання відмови в її виплаті.
Крім того, ОСОБА_7 не є власником транспортного засобу РУТА д/н НОМЕР_2 , що підтверджено копією тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб, а правомірно користується ним на підставі довіреності, і таким чином він не має права на відшкодування матеріальної шкоди від ПАТ «Страхової компанії «Брокбізнес».
Судові витрати по справі підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 заявив клопотання про застосування до нього амністії, звільнивши його від відбування покарання, оскільки він має на утриманні неповнолітню дитину, вчинив злочин з необережності, який не є особливо тяжким, відповідно до ст.12 КК України, повністю визнав свою вину, з наслідками застосування амністії ознайомлений.
Прокурор, потерпілий ОСОБА_6 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні не заперечували проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Як встановлено ст. 85 КК України на підставі Закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
19.04.2014 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 р. № 1185-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).
Відповідно до ст.9 Закону України «Про амністію у 2014 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Відповідно до п."в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 на момент вчинення злочину мав і має на утриманні непонолітнього сина - свідоцтво про народження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинив кримінальне правопорушення з необережності, та яке відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив до дня набрання чинності (19 квітня 2014р.) Закону України «Про амністію у 2014 році». Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнав повністю, щиро кається у вчиненому.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого поширюється дія Закону України «Про амністію у 2014 році», тому він підлягає звільненню від відбування основного покарання.
Суд роз`яснив обвинуваченому наслідки застосування амністії, а саме, що застосування до нього амністії в подальшому протягом десяти років неможливе.
Керуючись п. «в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ст. 368, 370, 373 - 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_9 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Згідно зі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на 2 роки.
Відповідно до ст.76 КПК України зобовязати ОСОБА_9 повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
На підставі п. «в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання призначеного за цим вироком суду.
Запобіжний захід ОСОБА_9 на період апеляційного оскарження не обирати.
Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь держави судові витрати по справі, пов`язані із залученням експертів для проведення судових експертиз в сумі 1641,30 грн.
Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_12 255 грн. матеріальної та 5000 моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_7 1500 грн. моральної шкоди.
Речовий доказ по справі - транспортний засіб РУТА 20 ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , залишити потерпілому ОСОБА_7 .
Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому, а іншим учасникам роз`яснити, що вони мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.
Вирок набирає законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження. У разі оскарження учасниками процесу, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, яке набирає законної сили з моменту його проголошення.

Апеляційна скарга на вирок суду першої інстанції може бути подана протягом тридцяти днів з моменту його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України, крім обставин, які стосуються цивільного позову.

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1