Ухвала
іменем україни

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001636, за обвинуваченням

ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця Республіки Казахстан, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 3 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає безпідставною перекваліфікацію дій винного судом першої інстанції з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України. Наголошує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки апеляційний суд належним чином не перевірив доводи апеляції прокурора щодо встановлення фактичних обставин справи, неналежної оцінки доказів, неправильної кваліфікації дій винного.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 8 квітня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на 9 років позбавлення волі.

Вирішені питання щодо судових витрат та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 3 березня 2016 року вирок суду залишено без зміни.

Як убачається з вироку, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 20 жовтня 2014 року приблизно о 20 годині, по АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, під час сварки з батьком ОСОБА_7 , умисно наніс йому п`ять-шість ударів кулаком в обличчя та множинні удари взутими ногами в різні частини голови та тулуба, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження.

Спричинені ОСОБА_7 тілесні ушкодження призвели до розриву аорти, смерть потерпілого настала від гострої кровотечі.

Як убачається з обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_7 було оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Однак, це обвинувачення в судовому засіданні свого підтвердження не знайшло і суд визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України.
Ухвала апеляційного суду це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.

Вказаних вимог закону, розглядаючи справу в межах апеляційних скарг, відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції дотримався.

З матеріалів провадження убачається, що прокурор в апеляційній скарзі на вирок суду вказував на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежну оцінку доказів, неправильну перекваліфікацію дій винного та, як наслідок, м`якість призначеного покарання.
Засуджений в апеляційній скарзі просив пом`якшити призначене покарання.
Розглядаючи справу, апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_5 повністю підтвердив викладені в обвинувальному акті фактичні обставини нанесення своєму батькові тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть. Пояснив суду, що після спричинення ним потерпілому ударів, останній впав на підлогу і почав хрипіти, а він, злякавшись, почав робити батькові непрямий масаж серця та викликав швидку. ОСОБА_5 заперечував наявність у нього умислу на заподіяння смерті батькові.
Також апеляційна інстанція вказала, що потерпіла ОСОБА_8 пояснила суду, про вчинений братом злочин вона дізналась від працівників міліції. Стосунки між ОСОБА_5 і ОСОБА_7 характеризувала як звичайні, батько матеріально підтримував сина, давав йому гроші, оскільки останній після звільнення з місць позбавлення волі не міг працевлаштуватись.

Послався суд і на показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 фельдшерів "швидкої допомоги", які показали що прибули на місце події, де в одній із кімнат виявили труп ОСОБА_7 . ОСОБА_5 знаходився будинку та перебував у пригніченому стані.

Судом взяті до уваги і показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які характеризували відносини ОСОБА_7 і ОСОБА_5 як нормальні, звичайні стосунки між батьком та сином. Про наявність між ними конфліктів або неприязних відносин їм нічого не відомо.

Проаналізовано судом і показання судово-медичного експерта ОСОБА_15 , який пояснив, що нанесені потерпілому травми були несумісні з життям, а його смерть настала від гострої крововтрати і знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з розривом аорти, спричиненим завданими потерпілому тілесними ушкодженнями.

Апеляційний суд зазначив, що аналіз поведінки ОСОБА_5 одразу після вчинення кримінального правопорушення, його спроби надати потерпілому допомогу, здійснений ним виклик карети "швидкої допомоги" та залишення на місці події і очікування приїзду медичних працівників і співробітників міліції, свідчать про те, що обвинувачений не мав умислу на заподіяння смерті потерпілому.

Також, апеляційна інстанції дійшла висновку, що у випадку наявності у обвинуваченого умислу на спричинення смерті потерпілому та в умовах відсутності безпосередніх свідків даної події, у ОСОБА_5 була реальна можливість довести свій злочинний намір до кінця, чого зроблено не було.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив наявні в матеріалах кримінального провадження докази в сукупності, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_5 умислу на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_7 у зв`язку з чим обґрунтовано перекваліфікував його дії з ч. 1 ст.115 на ч. 2 ст. 121 КК України. З таким висновком погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.

Апеляційна інстанція вказала також про правильність, з урахуванням вимог ст. 65 КК України, призначеного ОСОБА_5 покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, на усі доводи апеляцій, в тому числі й прокурора, надано ґрунтовні відповіді, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є переконливою і сумнівів не викликає.

Істотних порушень процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому касаційна скарга задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 3 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3