ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/221/16-к
провадження № 1-кп/753/278/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" квітня 2016 р.

Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 000999 від 16.11.2015 р. по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області Саратського району с. Михайлівки, незареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки Одеської області Саратського району с. Михайлівки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Одеської області Білгород-Дністровського району с. Випасне, зареєстрованого в АДРЕСА_3 проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358 (в редакції 2001 р.), ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 (в редакції 2001 р.), ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України;

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:
Дарницький районний суд м. Києва з 11.01.2016 р. розглядає кримінальне провадження № 000999 від 16.11.2015 р. по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358 (в редакції 2001 р.), ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 (в редакції 2001 р.), ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.

В судовому засіданні, керуючись ч. 3 ст. 331 КПК України, поставлено на обговорення питання доцільності продовження тримання обвинувачених ОСОБА_5 1961 р.н., ОСОБА_5 1987 р.н. під вартою.

Прокурор вважала за необхідне продовжити термін дії запобіжних заходів обвинуваченим, враховуючи, що ризики не зменшилися, обвинувачені можуть впливати на потерпілих та свідків, уникати явки до суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме продовжити злочинну діяльність. Також, просила продовжити запобіжний захід у виді домашнього арешту обвинуваченій ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_10 та представник потерпілого ОСОБА_11 підтримали позицію прокурора. Представник потерпілих ОСОБА_12 просив суд продовжити обвинуваченим запобіжні заходи у виді тримання під вартою, враховуючи тяжкість вчинених злочинів.

Захисник ОСОБА_8 позицію прокурора вважав необґрунтованою та просив суд змінити запобіжні заходи обвинуваченим ОСОБА_5 1961 р.н. та ОСОБА_5 1987 р.н., з тримання під вартою на заставу або домашній арешт, вважаючи відсутніми підстави для продовження терміну їх дії, оскільки останні не судимі, виключно позитивно характеризуються за місцем роботи та проживання, з`являлися до слідчого на перший виклик. Крім цього, сама тяжкість інкримінованих злочинів не може бути єдиною підставою для продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Захисник ОСОБА_9 підтримав позицію захисника ОСОБА_8 та з урахуванням допиту потерпілих і встановлених обставин, вважав необґрунтованим позицію прокурора та просив суд змінити запобіжні заходи з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши сторони кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладеним на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілих, свідків, які ще не допитані; перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 р. у справі «Харченко проти України»).

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження терміну тримання під вартою, суд виходить з того, що згідно даних реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченим ОСОБА_5 1961 р.н. та ОСОБА_5 1987 р.н. 28.10.2015 р. було обрано запобіжні заходи у виді тримання під вартою, а ОСОБА_6 цілодобовий домашній арешт.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.02.2016 року строк дії запобіжних заходів обвинуваченим продовжено: ОСОБА_5 1961 р.н., ОСОБА_5 1987 р.н. у виді тримання під вартою та ОСОБА_6 у виді домашнього арешту до 15.04.2016 р.н.

Суд враховує, що в судовому засіданні допитані потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , що зменшує ризик незаконного впливу обвинувачених на їх позицію.

Також, з урахуванням закінчення досудового розслідування і наявності матеріалів і речових доказів у сторони обвинувачення ризик знищення або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, видається малоймовірним.

Разом з цим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 12.01.2012 р. у справі «Тодоров проти України», вказано, що «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

Суд бере до уваги, що ОСОБА_5 1961 р.н., ОСОБА_5 1987 р.н. обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинах, а також те, що у випадку доведеності винуватості їм загрожує покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, розмір майнової шкоди, складність даного кримінального провадження з урахуванням кількості епізодів та учасників провадження, тривалість судового розгляду та перебування обвинувачених під вартою.

Крім цього, нових ризиків, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_5 1961 р.н. та ОСОБА_5 1987 р.н., стороною обвинувачення не наведено.

При вирішенні клопотання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_6 , колегія суддів виходить з того, що обвинувачена зареєстрована в м. Києві, вимог обраного запобіжного заходу не порушувала, але обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне продовжити термін дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту з обмеженнями визначеними ухвалою слідчого судді та зобов`язанням носіння електронного засобу контролю.

Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням наведеного, розглядаючи можливість застосування інших запобіжних заходів, суд враховує те, що відповідно до даних заяв, які надійшли на адресу суду потерпілі ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 (Т.2, а.с. 115, 116, 198, 199) не мають будь-яких претензій до обвинувачених, вважають їх не причетними до вчинених злочинів та просять виключити з числа потерпілих.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 1961 р.н. є особою немолодого віку, наявності в останнього та ОСОБА_5 1987 р.н. захворювань, які потребують госпіталізації у стаціонарне відділення для дообстеження та підбору відповідної терапії (Т.2, а.с. 109-111, 117-118, 205-208), що відповідно до рішення «Салахов та Іслямова проти України» від 14.03.2013 р. є порушенням ст. 2 Конвенції в контексті матеріального аспекту з огляду на недотримання державою позитивного обов`язку щодо захисту здоров`я та життя заявника.
Разом з цим, згідно відомостей акту від 15.01.2016 р. обвинувачені ОСОБА_5 1961 р.н., ОСОБА_5 1987 р.н. проживали з жовтня 2011 по жовтень 2015 р. за адресою вул. Весняна, 32 (Т.2, а.с. 114, 218-219), до затримання офіційно працювали в ТОВ «Професійне юридичне бюро Юргарант» і позитивно характеризуються за місцем роботи (Т.2, а.с. 188-197, 204). Обвинувачені ОСОБА_5 1961 р.н. та ОСОБА_5 1987 р.н. не судимі, останній має на утриманні малолітню дитину (Т. 2, а.с. 113).

Наведені обставини, на думку суду, свідчать про міцність соціальних зв`язків обвинувачених.

Таким чином, за результатами судового розгляду доцільності продовження обвинуваченим терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в порядку ч. 3 ст. 331 КПК України винятково вагомих обставин, які б превалювали над принципом поваги до свободи особистості, судом не встановлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_5 1961 р.н. та ОСОБА_5 1987 р.н. із тримання під вартою на домашній арешт, шляхом заборони обвинуваченим залишати своє житло цілодобово.

Застосовуючи такий вид міри запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України щодо можливості обвинувачених переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих і свідків, які ще в судовому засіданні не допитані, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Крім цього, застосовуючи до обвинувачених ОСОБА_5 1961 р.н. та ОСОБА_5 1987 р.н. запобіжний захід у виді домашнього арешту, з урахуванням тяжкості інкримінованих їм злочинів, складної форми співучасті та можливого вчинення із застосуванням насильства і протягом тривалого часу, суд вважає за необхідне покласти на обвинувачених додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, та зобов`язати обвинувачених: не залишати житло цілодобово, за винятком випадків прибуття до суду та прокуратури за викликом, утриматись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні, носити електронний засіб контролю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331, 177, 178, 181, 194 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити без змін у виді домашнього арешту з обмеженнями визначеними ухвалою слідчого судді та зобов`язанням носіння електронного засобу контролю, продовживши його строк до 10 червня 2016 року включно.

Запобіжні заходи відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 змінити з тримання під вартою на домашній арешт строком до 10 червня 2016 року, заборонивши їм залишати місце свого проживання цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 та покласти на них додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, та зобов`язати їх: не залишати житло цілодобово, за винятком випадків прибуття до суду та прокуратури за викликом, утриматись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні, носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу національної поліції з метою контролю за їх поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вони перебувають, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань, а також, що відповідно до ч. 6 ст. 195 КПК України відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у виді домашнього арешту.

Ухвалу суду направити для виконання до Голосіївського управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві.

Ухвала підлягає негайному виконанню в частині звільнення обвинувачених ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з-під варти в залі суду та застосування до них запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя:
СУДДІ: