Справа № 738/672/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/491/2016
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 липня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

при апеляційному розгляді у відкритому судовому засіданні в м.Чернігові матеріалів кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2016 року, постановлену щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рівнопілля, Волноваського району Донецької області, відбуваючого покарання в Менській виправній колонії № 91, АДРЕСА_1 , засудженого за ч. 2 ст. 260 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

засудженого

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким.

Не погоджуючись з ухвалою районного суду, засуджений подав апеляційну скаргу в якій просить застосувати до нього ст. 82 КК України. Зазначає, що за час відбування покарання стягнень він не отримував, дисципліни та режиму утримання не порушував, щоденно працював з 08 до 14 години, згідно графіку робочого дня. В порядку п. 5 ч. 2 ст. 396, ч. 4 ст. 396 КПК України просить витребувати у адміністрації Менської виправної колонії № 91 медичну книжку та довідки про те, що він в період з 29 вересня 2015 року по 17 березня 2016 року працював на заготівлі дерева.

Як встановив доведеним суд 1-ї інстанції, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 31 грудня 2014 року. За час перебування в Харківському СІЗО зарекомендував себе наступним чином: режим утримання не порушував, розпорядок дня виконував, до праці не залучався, стягнень та заохочень не мав. У Менській виправній колонії № 91 міру покарання відбуває з 13 березня 2015 року, де характеризується наступним чином: порушень вимог встановленого порядку відбування покарання не допускає, проте дотримується під контролем, розпорядку дня дотримується, стягнень не має. До представників адміністрації відноситься з повагою, в спілкуванні завжди ввічливий та тактовний. На профілактичних обліках не перебував. На виробництві установи не працевлаштований, залучається до безоплатних робіт по обслуговуванню колонії, а саме заготівлі дров для опалення лазні. Ставиться до роботи посередньо, заохочень не має.

Обгрунтовуючи своє рішення, місцевий суд зазначив, що дана стаття не містить імперативної вказівки на її застосування, а носить рекомендаційний характер і застосовується суддями за наявності усіх умов передбачених даною статтею і доказів того, що засуджений дійсно заслуговує на застосування до нього ст. 82 КК України.

Заслухавши доповідача, прохання засудженого та його захисника задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення її без задоволення, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Висновок про можливість застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 260 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Згідно характеристики, наявної в матеріалах провадження, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 31 грудня 2014 року. За час перебування в Харківському СІЗО не допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, розпорядку дня дотримувався. До праці не залучався, не заохочувався. В Менській виправній колонії № 91 міру покарання відбуває з 13 березня 2015 року і по теперішній час, де характеризується наступним чином: порушень вимог встановленого порядку відбування покарання не допускає, проте дотримується під контролем, розпорядку дня дотримується, стягнень не має. До представників адміністрації відноситься з повагою, в спілкуванні завжди ввічливий та тактовний. На профілактичних обліках не перебував. На виробництві установи не працевлаштований, залучається до безоплатних робіт по обслуговуванню колонії, займався заготівлею дров для опалення лазні засуджених. Ставиться до роботи посередньо, заохочень не має.

Вказані обставини, не зважаючи на позитивні дані, про які зазначив засуджений в апеляційній скарзі, свідчать про обґрунтованість висновків суду першої інстанції, відповідно до яких підстав вважати, що ОСОБА_6 дійсно заслуговує на заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, не має. Належна поведінка засудженого в місцях позбавлення волі має бути нормою, а не а не обставиною яка дає право на пільги і сама по собі не може бути обставиною, що вказує на виправлення.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування чи заміну судового рішення у кримінальному провадженні не вбачається, тому ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2016 року щодо нього без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4