Єдиний унікальний номер 722/1028/16-к
Номер провадження 1-в/722/731/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2016 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

представника СВК-67: ОСОБА_4

та засудженого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сокирянської виправної колонії №67 клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_5 01.04.2016 року звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище клопотанням, в якому просив з підстав, передбачених ст.81 КК України, звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав та з наведених у ньому підстав просив його задовольнити. При цьому, суду пояснив, що під час відбування покарання він був працевлаштований на підприємстві установи, де працював по серпень 2015 року. З вересня 2015 року по лютий 2016 року до виконання оплачувальних робіт він не залучався, оскільки погіршився стан його здоров`я. При цьому, інших оплачувальних робіт з більш легкими умовами праці в цей період часу в установі не було. З березня по даний час він працює на території свинарника установи, де виконує будівельно-ремонтні роботи. Виховні заходи, які проводяться у відділенні, він відвідує, також виконує роботи з благоустрою установи. Участі у програмах диференційованого виховного впливу він не примає внаслідок поганого стану здоров`я.

Прокурор ОСОБА_3 та представник СВК-67 ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання та просили у його задоволенні відмовити, оскільки вважають, що поведінка засудженого та його ставлення до праці протягом часу відбування покарання не були сумлінними, у зв`язку з чим вважають, що засуджений на даний час не досяг необхідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України, як «довів своє виправлення».

Голова спостережної комісії ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подавши до суду письмову заяву, в якій розгляд клопотання просив провести за його відсутності. Вирішення клопотання залишив на розсуд суду.

Начальник відділення №8 ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що з вересня 2015 року по лютий 2016 року засуджений ОСОБА_5 на підприємстві установи не працював, оскільки не виявляв такого бажання. При цьому, засуджений протягом вказаного періоду не звертався до нього з приводу працевлаштування, в тому числі і на роботи з більш легкими умовами праці, наприклад днювального чи помічника днювального. Від написання заяви про наявність чи відсутність бажання бути працевлаштованим засуджений категорично відмовився, про що було складено відповідний рапорт. Лише з березня 2016 року засуджений виявив бажання працювати та по даний час працює на території свинарника установи, виконуючи ремонтні роботи. Виховні заходи, які проводяться у відділенні, засуджений відвідує, однак реагує на них посередньо, роботи з благоустрою виконує неохоче, не виявляв будь-якого бажання взяти участь у жодній із програм диференційованого виховного впливу.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали клопотання та особову справу засудженого, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено наступні обставини.

Вироком Кілійського районного суду Одеської області від 30.11.2010 року, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29.03.2011 року, ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.121 КК України до 7-ми років 6-ти місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_5 згідно вказаного вище вироку суду відраховується з 02.09.2010 року.

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 17.02.2016 року засудженому ОСОБА_5 зараховано у строк покарання за вироком Кілійського районного суду Одеської області від 30.11.2010 року, строк його попереднього ув`язнення з 02.09.2010 року по 28.03.2011 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить 6 місяців 26 днів.

Таким чином, внаслідок зарахування засудженому ОСОБА_5 у строк покарання вказаного вище строку попереднього ув`язнення, кінцевим строком відбування ним покарання у виді позбавлення волі є 06.08.2017 року.
Пунктом 2 ч.3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

У відповідності до ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України, за який засуджено ОСОБА_5 , відноситься до категорії умисних тяжких злочинів.

Як встановлено судом, станом на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_5 фактично відбув 5 років 7 місяців 6 днів позбавлення волі, що із врахуванням зарахованого строку попереднього ув`язнення становить більше двох третинстроку покарання, призначеного судом за вчинення умисного тяжкого злочину.
Виходячи із нововизначеного кінцевого строку відбування покарання, невідбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання у виді позбавлення волі станом на час розгляду судом клопотання становить 1 рік 3 місяці 28 днів.

Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Із матеріалів особової справи судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 02.09.2010 року.
За час утримання в слідчому ізоляторі м.Ізмаїл засуджений ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності не притягувався та не заохочувався.
В Сокирянську виправну колонію №67 для відбування пок4арання у виді позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 прибув 25.08.2011 року.
Як вбачається із довідки про заохочення і стягнення на засудженого, за час перебування в Сокирянській виправній колонії №67 засуджений ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності не притягувався, має одне заохочення.
Згідно довідки відділу організації та нормування праці №373 від 06.04.2016 року, матеріалів особової справи та пояснень начальника відділення №8 ОСОБА_7 встановлено, що засуджений ОСОБА_5 , відбуваючи покарання в установі, періодично працював різноробочим в деревообробному цеху, а саме: з травня по липень 2012 року, з жовтня по листопад 2012 року, з вересня 2013 року по квітень 2014 року та з грудня 2014 року по серпень 2015 року, з поставленими перед ним змінними завданнями намагався справлятися. З вересня 2015 року по лютий 2016 року засуджений ОСОБА_5 бажання бути залученим до виконання обплачувальних робіт не виявляв і з приводу працевлаштування до представників адміністрації установи не звертався. Лише з березня 2016 року засуджений ОСОБА_5 виявив бажання працювати та по даний час працює на території свинарника установи, виконуючи будівельно-ремонтні роботи. Роботи із самообслуговування та з благоустрою установи засуджений ОСОБА_5 виконує неохоче.
Із дослідженої в судовому засіданні характеристики, затвердженої начальником колонії 07.04.2016 року, та пояснень начальника відділення №8 ОСОБА_7 , встановлено, що засуджений ОСОБА_5 по відношенню до представників адміністрації тактовний; підтримує дружні стосунки із засудженими різної спрямованості; утримує в чистоті і порядку своє спальне місце і приліжкову тумбочку; за характером засуджений сильний, врівноважений, рухливий, переважає сангвінічний тип темпераменту; заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні, відвідує, однак реагує на них посередньо; не виявляє бажання приймати участь в програмах диференційованого виховного впливу; соціально-корисні зв`язки на волі підтримує шляхом отримання посилок.
Відповідно до довідки медичної частини №287 від 06.04.2016 року, після прибуття до установи, засуджений ОСОБА_5 26.08.2011 року комісійно оглянутий лікарями медчастини установи. Діагноз: Викривлення носової перетинки. Працездатний з раціональним працевлаштуванням. Стан здоров`я засудженого в теперішній час задовільний.
З огляду на викладені вище обставини щодо стану здоров`я засудженого ОСОБА_5 , суд вважає необгрунтованими доводи останнього в судовому засіданні з приводу його неможливості брати участь як у трудовій діяльності, так і участі у програмах диференційованого виховного впливу.

Згідно довідки бухгалтерії №1561, виконавчих листів відносно засудженого ОСОБА_5 станом на 06.04.2016 року на виконанні в установі немає.

Частиною 2 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається із виписок з протоколів засідань атестаційної комісії відділення на засудженого ОСОБА_5 , відносно останнього зазначені наступні результати атестації з визначення ступеню його виправлення, зокрема за період:
з 07.2011 року по 25.01.2012 року не став на шлях виправлення;
з 25.01.2012 року по 12.07.2012 року дотримується вимог режиму;
з 12.07.2012 року по 18.01.2013 року не став на шлях виправлення;
з 18.01.2013 року по 12.07.2013 року не став на шлях виправлення;
з 12.07.2013 року по 17.01.2014 року дотримується вимог режиму;
з 17.01.2014 року по 23.07.2014 року дотримується вимог режиму;
з 23.07.2014 року по 08.01.2015 року дотримується вимог режиму;
станом на 18.01.2016 року дотримується вимог режиму.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення.

Відповідно до ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, суд вважає, що як поведінка засудженого ОСОБА_5 , так і його відношення до праці протягом всього часу відбування покарання не були достатньо сумлінними, а тому останній, на думку суду, на даний час в повній мірі не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України, як «довів своє виправлення».

При цьому, суд вважає, що процес певних позитивних змін, які відбуваються на даний час в особистості засудженого ОСОБА_5 , не дає достатніх підстав вважати про його готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, у зв`язку з чим умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування покарання, на думку суду, є передчасним.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 7 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя Сокирянського
районного суду ОСОБА_1