АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11сс/790/288/16 Головуючий суддя - ОСОБА_1
Справа № 642/554/16-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 399 КПК України

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
підозрюваного - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И ЛА :
Приймаючи таке рішення слідчий суддя вважав доведеним існування ризиків, передбачених п. п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та доведеним існування обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 тяжкого кримінального правопорушення.
Не погодившись з таким рішенням підозрюваний ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в які просить скасувати ухвалу слідчого судді як незаконну, таку, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Апелянт посилається на те, що з боку працівників поліції до нього застосовувались заходи психічного впливу, в результаті яких він був змушений погодитись з повідомленою йому підозрою, а при розгляді клопотання у суді першої інстанції він не вбачав сенсу розповідати судді обставини його незаконного затримання.
Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.
Згідно наданих суду матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 раніше був неодноразово засуджений останній раз 12.08.2015 року Комінтернівським райсудом м. Харкова за ч. 1 ст. 213, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 , ч. 1 ст. 70 та ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 4 місяці. 27.01.2016 року він був звільнений з місць позбавлення волі.
Органом досудового розслідування від підозрюється у тому, що 2 лютого 2016 року приблизно о 17 годині 03 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись на платформі № 1 залізничного вокзалу Південної залізниці на станції «Харків - Пасе», яка розташована за адресою: м. Харків, пл. Привокзальна, 1, поруч із приміською електричкою, яка готувалася до відправлення, побачив раніше не знайомого йому чоловіка, який починав посадку та у якого на плечі висіла чоловіча сумка. Побачивши це у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій умисел направлений, на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 підійшов ззаду до ОСОБА_9 та продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу шляхом ривка стягнув своєю правою рукою з плеча ОСОБА_9 , сумку чорну з тканини, яка є для потерпілого матеріальною цінністю, та у якій знаходилися особисті речі ОСОБА_9 , які для останнього мають матеріальну цінність, а саме: мобільний телефон КENEKSI E2 dual sim, грошові кошти у сумі 47 гривень, пачка сигарет «БОНД», та ксерокопія паспорту на ім`я ОСОБА_9 , після чого з місця скоєння шінального правопорушення втік та розпорядився викраденим майном на власний ісуд.
Проте потерпілий ОСОБА_9 , розуміючи що наздогнати ОСОБА_7 не зможе звернувся до найближчого працівника поліції та повідомив про вчинене відносно нього кримінальне правопорушення, після чого близько 17.20 ОСОБА_7 , був зупинений працівниками поліції для перевірки та в ході огляду у якого були виявлені особисті речі ОСОБА_9 .
Відомості за вказаними обставинами 02.02.2016 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
02.02.2016 року о 17.20 ОСОБА_7 , був затриманий у порядку ст. 208 КПК України безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, а 03.02.2016 року ОСОБА_7 , було повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.
Як вірно зазначено слідчим суддею, вина ОСОБА_7 , повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: показаннями потерпілого ОСОБА_9 ; показаннями ОСОБА_7 , де він повідомив обставини вчинення ним злочину у відношенні ОСОБА_9 ; проколом огляду місця події від 02.02.2016 року; рапортом співробітників Патрульної служби. При розгляді апеляційної скарги підозрюваний зазначив, що дійсно вчинив злочин у відношенні ОСОБА_9 , але вважає, що його дії слід кваліфікувати як крадіжку, а не грабіж. При дачі пояснень працівникам правоохоронних органів він був у збудженому стані, тому і погодився з повідомленою йому підозрою.
Апеляційний суд вважає, що повідомлені апелянтом відомості про ніби то застосування до нього психологічного впливу при наведених апелянтом обставинах, підлягають перевірці та оцінці в ході досудового розслідування та судового слідства по суті, і не можуть свідчити про безумовну необхідність на даній стадії задоволення апеляційних вимог.
Посилання апелянта на неправильну кваліфікацію його дій також не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки, ці питання підлягають з`ясуванню та оцінці при розгляді справи по суті, а у апеляційного суду на даній стадії, і при наявності наведених вище обставинах, немає сумніву щодо обґрунтованості повідомленої ОСОБА_7 підозри.
Слідчим суддею вивчалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, але приймаючи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_7 , не працює, не має постійного джерела прибутку, підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від чотирьох до шести років позбавлення волі, має непогашену судимість за вчинення корисного злочину, враховуючи наявність вищезазначених ризиків, було прийнято обґрунтоване рішення про необхідність задоволення клопотання слідчого.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить підстав вважати необґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції про існування зазначених в судовій ухвалі ризиків, а з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним вказаного тяжкого корисливого кримінального правопорушення та тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні цього кримінального правопорушення, погоджується з висновками слідчого судді про неможливість запобігання вказаним ризикам без застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Слідчий суддя, визначаючи розмір застави діяв відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 3 лютого 2016 року у відношенні ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий
Судді