УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів за участю прокурора захисника ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
при секретарі ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні 19 травня 2016 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 на вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 9 липня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 2 жовтня 2014 року
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

виправдано за ч. 2 ст. 187 КК України через недоведеність пред`явленого обвинувачення.

Органами досудового слідства ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він 15 жовтня 2013 року о 12 годині 15 хвилин біля магазину «Продукти» по вулиці Колодязна, 11 в м. Миколаєві, маючи умисел на заволодіння чужим майном, із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, завдав ОСОБА_9 декілька ударів ножем у різні частини тіла, чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження.

За апеляцією прокурора вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 скасовано Апеляційним судом Миколаївської області та постановлено новий вирок від 9 липня 2015 року. Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Згідно вироку апеляційного суду, ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, 15 жовтня 2013 року о 12 год. 15 хв. біля магазину «Продукти» по вулиці Колодязна, 11 в м. Миколаєві, маючи умисел на заволодіння чужим майном, із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, завдав потерпілому ОСОБА_9 декілька ударів ножем у різні частини тіла, чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , порушує питання про скасування вироку суду апеляційної інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та недоведеність участі його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, вказує про необхідність визнання протоколу пред`явлення для впізнання ОСОБА_8 потерпілим недопустимим доказом через порушення права на захист. Також вважає, що апеляційний суд безпідставно поклав в основу вироку показання потерпілого та свідка ОСОБА_10 і без належного мотивування відкинув показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які зазначали про алібі ОСОБА_8 .

Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_8 аналогічні доводам його захисника ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача, пояснення захисника на підтримання поданих скарг, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення скарг, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

При вирішенні питання про скасування або зміну вироку, ухвали, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу і не переглядає судові рішення з підстав однобічності і неповноти досудового розслідування та судового розгляду, щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість, саме такі підстави є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Незважаючи на заперечення засудженим ОСОБА_8 вини у вчиненні кримінального правопорушення щодо ОСОБА_9 , його вина підтверджується показаннями самого потерпілого, який детально розповів про обставини вчинення щодо нього кримінального правопорушення, яке було 15 жовтня 2013 року та в ході проведення слідчих дій, повідомив про прикмети особи, яка із застосуванням ножа вимагала в нього гроші і під час впізнання вказав на ОСОБА_8 . Також, показання потерпілого ОСОБА_9 щодо обставин подій від 15 жовтня 2013 року, узгоджуються з протоколом проведення з ним слідчого експерименту від 15 січня 2014 року.

Крім того, факт застосування до потерпілого насилля при вказаних ним обставинах підтверджується даними висновку судово-медичної експертизи від 18 жовтня 2013 року щодо виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, які могли утворитися внаслідок дії колюче-ріжучого предмета ножа.

Окрім того, вина засудженого підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 , який зазначав, що 15 жовтня 2013 року він знаходився неподалік автомобіля біля магазину «Продукти» по вулиці Колодязна, 11 в м. Миколаєві та бачив, як раніше невідомий йому чоловік вистрибнув із салону автомобіля «Форд-Транзит» і втік. Згідно даних, що містяться у протоколі пред`явлення для впізнання від 18 жовтня 2013 року, ОСОБА_10 указав на ОСОБА_8 , якого бачив за вищевказаних обставин 15 жовтня 2013 року. Зазначені показання свідок підтвердив в ході проведення слідчих експериментів, що підтверджується складеними протоколами про проведення слідчої дії від 21 січня 2014 року ( т. 2 а.п. 3-6).

Апеляційний суд у порядку ст. 96 КПК України перевірив достовірність показань свідка ОСОБА_10 , проаналізував їх і дав належну оцінку, а також дослідив причини зміни показань зазначеним свідком. Крім того, мотивував свій висновок щодо неможливості взяття до уваги показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про не вчинення ОСОБА_8 розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_9 , оскільки вони не знайшли свого підтвердження згідно матеріалів кримінального провадження.

Ці та інші наведені у вироку суду апеляційної інстанції докази переконливо свідчать про те, що ОСОБА_8 винуватий у вчиненні злочину, за який його засуджено, і цей висновок умотивований.

При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом апеляційної інстанції досліджені всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_8 під час судового розгляду не виявлено.

Дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України кваліфіковано правильно. Отже, вважати, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, немає підстав.

Апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про особу винного. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи касаційних скарг про необхідність визнання протоколу пред`явлення для впізнання ОСОБА_8 потерпілим недопустимим доказом через порушення права на захист, не заслуговують на увагу.

Згідно матеріалів кримінального провадження, 17 жовтня 2013 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів, а відповідно до ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових рішень, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 434-436 КПК України суд,

п о с т а н о в и в :

Касаційні скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 9 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3