Справа № 460/1325/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/694/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категоія: ст. 414 ч.2 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000276 за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 02.03.2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Іваничі Волинської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини - польова пошта В НОМЕР_1 , солдата, не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.414 КК України, за участю:

прокурорів військової прокуратури - підполковників юстиції ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

встановила:
Захисник-адвокат ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та потерпіла ОСОБА_8 подали апеляційні скарги на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 02.03.2016 року, яким ОСОБА_7 визнано винним за ч.2 ст.414 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки
Початок відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_7 рахується з часу його затримання, тобто із 02.02.2015 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 02 лютого 2015 року, тобто з часу його затримання, до 02.03.2016 року - дати ухвалення вироку.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 тримання під вартою - до набрання вироку законної сили залишено без змін.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати пов`язані із проведенням експертиз на загальну суму 4020 гривень 84 коп.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_6 просить вирок змінити в сторону пом`якшення, призначивши останньому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки із застосуванням ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Апелянт покликається на те, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за своїм видом є занадто суворим.

В обґрунтування своїх покликань апелянт зазначає, що судом першої інстанції допущена невідповідність оцінки та висновків викладених у вироку причин скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення, так як в ході судового розслідування було здобуто достатні та переконливі докази, що саме із-за вини безпосередніх його командирів, які халатно відносилися до своїх обов`язків ОСОБА_7 було вчинено кримінальне правопорушення.

Апелянт наголошує, що судом першої інстанції не враховано, що після випадкового пострілу з автомата солдата ОСОБА_7 , була створена військова спеціальна комісія, яка в своєму акті вказала на суттєві порушення зі сторони безпосередніх командирів ОСОБА_7 і ОСОБА_12 командиром підрозділу посилення охорони і оборони об`єктів частини ОСОБА_13 , його заступником ОСОБА_14 та командиром військової частини ОСОБА_15 , де останні служили, а саме ці порушення, які були виявлені військовою комісією під час перевірки, і привели до випадкового пострілу з автомата. Солдати ОСОБА_7 та ОСОБА_12 30 січня 2015 року, згідно наказу ОСОБА_15 здійснювали охорону та оборону складу ракетно-артелерійського озброєння в складі підрозділу. Цього підрозділу не потрібно було створювати так, як в частині існує план охорони та оборони військової частини. Склади РАО охороняються ВОХРО на постійній основі, а солдати та контрактники до складів не мають ніякого відношення. Солдати та контрактники охороняли мобілізованих військовослужбовців від самовільного залишення частини. Командиром частини, через невиконання своїх службових обов`язків, не було організовано для солдатів та контрактників ні вартовим містечком, ні вартовим приміщенням для несення служби. Ні командиром підрозділу, ні його заступником не проводилося, кожні дві години, зміни особового складу, а тому солдати та контрактники несли службу цілодобово, в наряди заступали через день, що є грубим порушенням Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту ЗСУ, Стройового статуту ЗСУ.

Коли, 30.01.2015 року, ст.лейтенант ОСОБА_14 заступив на службу, то особовий склад перебував на другому поверсі клубу вже зі спорядженою зброєю, а це говорить про те, що у ОСОБА_7 магазин з бойовими патронами був приєднаний до автомата і патрон вже знаходився в патроннику, а ОСОБА_7 про це не знав, бо даний автомат йому передала попередня зміна з приєднаним до автомата магазином.

Апелянт покликається, що безпосередні командири солдатів ОСОБА_7 , ОСОБА_12 не проводили з ними навчання по вогневій підготовці, а тому останні не мали навиків стрільби з автоматом, їх не навчили, як правильно поводитись зі зброєю та як її застосовувати.

Отже суд першої інстанції при постановлені вироку щодо ОСОБА_7 без жодного вмотивування надав віру показав допитаних свідків в частині обвинувачення, а покази дані свідками в частині недоліків та суттєвих порушень виявлених спеціальною військовою комісією, судом значення не надавалося, а саме ці порушення призвели до випадкового пострілу, який спричинив нещасний випадок.

Наголошує, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, перший намагався надати медичну допомогу ОСОБА_12 та супроводжував його до медичного закладу.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.
Апелянт покликається, що судом першої інстанції неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність через невідповідність висновку суду фактичним обставинам справи та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є несправедливим через м`якість.
Апелянт вважає, що ОСОБА_7 усвідомлюючи наслідки необережного поводження зі зброєю, знехтував елементарними правилами поведінки зі зброєю в результаті чого настали для неї непоправимі наслідки, що виражається у моральних стражданнях у зв`язку з втратою юного сина, який тільки розпочав життєвий шлях.
Наголошує, що заподіяну шкоду обвинувачений їй не відшкодував, щиро не розкаявся, просив пробачення та каявся вимушено в судових дебатах. На її погляд з такої поведінки обвинуваченого не вбачається щирого каяття та жалю у вчиненому злочині. Отже наведені обставини, тяжкість вчиненого злочину, наслідки, які настали та розмір призначеного покарання не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
На апеляційні скарги захисника - адвоката ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 подав заперечення прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , який не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, вважає вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 законним, кваліфікацію дій ОСОБА_7 правильною та призначене покарання таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вважає, що суд першої інстанції при призначені покарання ОСОБА_7 дотримався вимог ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і відсутність обставин, що обтяжують покарання, а тому прийняв законне та справедливе рішення.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини польова пошта В НОМЕР_2 № 27НР від 29.01.2015 року, солдати ОСОБА_7 та ОСОБА_12 30 січня 2015 року заступили у добовий наряд по несенню служби з посилення охорони та оборони складу ракетно-артилерійського озброєння зазначеної військової частини. Для несення служби у добовому наряді ними було одержано зброю автомати АКС-74 та боєприпаси до них у кількості 60 набоїв калібру 5,45 мм, у тому числі ОСОБА_7 автомат АКС-74 № НОМЕР_3 та 2 магазини до нього, кожний з яких споряджений набоями калібру 5,45 мм у кількості 30 штук. 30 січня 2015 року, близько 15 години 30 хвилин, солдати ОСОБА_7 та ОСОБА_12 з метою перепочити та зігрітися зайшли в будівлю клубу вказаної військової частини, де ОСОБА_7 , перебуваючи біля тильного входу будівлі клубу військової частини польова пошта НОМЕР_4 , діючи у порушення вимог законодавства щодо порядку заряджання автомату АКС-74 та виконання стройових прийомів руху із вказаною зарядженою зброєю, безпідставно у невизначеному для цього місці зарядив автомат АКС-74 № НОМЕР_3 , приєднав споряджений бойовими патронами магазин, дославши патрон у патронник, після чого на запобіжник автомат не поставив, та у подальшому автомат не розрядив, та під час руху по сходовій клітці між першим і другим поверхами вказаної будівлі клубу, тримаючи зброю у непередбаченому правилами стройових прийомів руху положенні, спіткнувшись, необережно натиснув на спусковий гачок автомата, що був направлений в сторону ОСОБА_12 , та здійснив два постріли, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді двох наскрізних вогнепальних ушкоджень грудної клітки справа, від яких останній помер.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 414 КК України.
Заслухавши доповідача, думку захисника-адвоката ОСОБА_6 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 , про задоволення його апеляційної скарги та про залишення без задоволення апеляційної скарги потерпілої, думку потерпілої ОСОБА_8 , підтриману її представником адвокатом ОСОБА_11 , які кожен окремо, просили задоволити апеляційну скаргу потерпілої та відмовити в задоволені апеляційної скарги прокурора, міркування військових прокурорів, який просили залишити без задоволення апеляційні скарги захисника обвинуваченого та потерпілої, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника-адвоката та потерпілої не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.414 КК України є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, дано їм належну юридичну оцінку та обрано покарання в межах санкції статті обвинувачення.

Дане покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

Крім того колегією суддів встановлено, що вчиненню даного кримінального провадження ОСОБА_7 сприяло неналежне виконання командуванням військової частини вимог Статутів Збройних Сил України та своїх службових обов`язків.
Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Яворівського районного суду Львівської області від 02.03.2016 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст.414 КК України - залишити без змін.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання засудженому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 02.02.2015 року до моменту вступу вироку в законну силу, тобто до 10.11.2016 року.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою - в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий:
Судді: