АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1972/16 Справа № 204/1740/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2016 року про зарахування строку попереднього ув`язнення до строку покарання щодо ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2016 року було частково задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про зарахування строку попереднього ув`язнення до строку покарання, а саме зараховано у строк покарання, призначеного вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2010 року строк попереднього ув`язнення з 18.12.2000 року до 05.02.2002 року.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_8 та в його інтересах захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просять задовольнити клопотання захисника в повному обсязі, тобто зарахувати крім того засудженому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10.04.2000 року по 13.04.2000 року, з 10.01.2014 року по 04.02.2014 року, з 05.09.2014 року по день ухвалення рішення щодо нього.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник ОСОБА_7 посилається на те, що судом не взято до уваги, що ознайомлення засудженого з матеріалами справи було лише однією із стадій кримінального провадження з розгляду клопотання ОСОБА_8 щодо поновлення строків на касаційне оскарження після відмови ВССУ в розгляді його касаційної скарги, також, судом безпідставно не враховано те, що ОСОБА_8 був допитаний в якості свідка під час розгляду судами його скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, та під час перегляду вироку за нововиявленими обставинами, а також вважає, що суд намагається обмежити його підзахисного у процесуальних правах щодо безпосередньої участі в слідчих діях та судовому розгляді.

Свою апеляційну скаргу засуджений ОСОБА_8 мотивує тим, що суд безпідставно не врахував у строк відбування ним покарання період попереднього ув`язнення з 10.04.2000 року по 13.04.2000 року, оскільки це підтверджується мотивувальною частиною вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2010 року, в якій зазначено, що ОСОБА_8 був затриманий та знаходився у Бабушкінському РВ як адміністративний правопорушник, поясненнями свідків та учасників проведених з ним у цей період слідчих дій, зазначених у відповідних протоколах, пояснення про обставини скоєння ним злочину він давав у якості свідка; період часу з 10.01.2014 року по 04.02.2014 року, а саме час від затримання його у м. Києві 10.01.2014 року та перебуванням у СІЗО м. Києва, з подальшим етапуванням до СІЗО м. Дніпропетровська, до його направлення до виправної колонії, оскільки апелянт не погоджується з позицією суду щодо затримання його у м. Києві у зв`язку з розшуком під час виконання вироку суду; а також період з 05.09.2014 року по теперішній час у зв`язку з тим, що на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2014 року його було етаповано для ознайомлення з матеріалами справи в Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська. У зазначений проміжок часу він неодноразово приймав участь у судових засіданнях в судах першої та апеляційної інстанції за його скаргами на дії та бездіяльність посадових осіб під час досудового розслідування кримінальної справи у відношенні нього та час слухання її у суді, що суд першої інстанції залишив поза увагою під час прийняття свого рішення щодо нього.

Вислухавши суддю-доповідача, думку засудженого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали свої апеляції та просили їх задовольнити, позицію прокурора, який вказав на необґрунтованість апеляцій засудженого та його захисту, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях, і співставивши їх з матеріалами за клопотанням, колегія суддів вважає, що принесені апеляції задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Ухвалою суду заяву захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 було задоволено частково, а саме зараховано ОСОБА_8 , який засуджений вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2010, за яким його визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.94 КК України (в редакції 1960 року) та призначено покарання у вигляді 12 років позбавлення волі, у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18.12.2000 до 05.02.2002 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

При надходженні до суду клопотань про зарахування строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до покарання у виді позбавлення волі суди повинні забезпечити точне та неухильне дотримання законодавства та керуватися Конституцією України, Кримінальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України, Законом України № 838 YІІІ від 26 листопада 2015 року, Законом України «Про попереднє ув`язнення», міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Посилання в апеляційних скаргах засудженого та його захисника на те, що суд не врахував ті обставини, які були викладені в клопотанні захисту та поясненнях засудженого під час судового розгляду та постановив незаконне та невмотивоване рішення, яке підлягає скасуванню в апеляційному порядку є необґрунтованими.

Перевіркою матеріалів справи, технічного носія інформації фіксування судового провадження та журналу судового засідання з`ясовано, що судовий розгляд під час розгляду вказаного клопотання проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин провадження за клопотанням, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні письмові докази на підтвердження посилань засудженого та його захисту, яким дав належну оцінку, допитав останніх, а отже, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування постановленої ухвали, у справі не допущено.

Згідно Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838 YІІІ від 26 листопада 2015 року ч. 5 ст.72 КК України викладено в такій редакції: зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення відповідно до кримінально-процесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

У строк попереднього ув`язнення у відповідності Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» включається, строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, що відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Як убачається з наданих матеріалів, вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2011 року щодо ОСОБА_8 , за яким останній наразі відбуває покарання набрав законної сили 25 серпня 2011 року. Цим вирок ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.94 КК України (в редакції 1960 року) та призначено покарання у вигляді 12 років позбавлення волі. Ухвалою суду апеляційної інстанції вирок залишений без змін. 28.05.2015 постановою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2010 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.08.2011 року, визнано такими, що не підлягають розгляду. Датою взяття під варту ОСОБА_8 є 18.12.2000 року, що встановлено вироком суду щодо нього, відповідно до якого ОСОБА_8 зараховано строк тримання під вартою з 18.12.2000 року по 05.02.2002 року. Далі ОСОБА_8 був затриманий 10.01.2014 року в м.Києві та цього ж дня він прибув до СІЗО м. Києва, а 15.01.2014 був доставлений до Дніпропетровського СІЗО. 04.02.2014 року ОСОБА_8 був направлений для відбування покарання до Жовтоводської ВК-26. 05.09.2014 року на виконання ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2014 року, ОСОБА_8 був доставлений до ДУВП №4 для ознайомлення з матеріалами справи, де він і знаходиться по теперішній час.

Колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім матеріалам справи у їх сукупності, врахувавши пояснення учасників судового провадження, суд дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 та зарахував у строк покарання, призначеного вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2010 року строк попереднього ув`язнення з 18.12.2000 року до 05.02.2002 року, який було зараховано засудженому і даним вироком суду, оскільки у зазначений час ОСОБА_8 був попередньо ув`язнений у СІЗО м. Дніпропетровська за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.94 КК України (в редакції 1960 року). За таких обставин вважати, що суд першої інстанції постановив незаконне та необґрунтоване рішення, немає підстав.

Так, суд першої інстанції вірно зазначив, що термін з 10.04.2000 року по 13.04.2000 року зарахуванню та перерахунку відповідно до вимог Закону України від 26.11.2015 №838-VIII не підлягає, оскільки факт знаходження ОСОБА_8 у статусі попередньо ув`язненого, та факт його незаконного утримання як адміністративного правопорушника у зазначений проміжок часу не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а відтак для здійснення перерахунку дані факти підлягають перевірці в межах кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за скаргами ОСОБА_8 , та ухвалення відповідного рішення в разі встановлення судом порушень, на які посилається заявник, та встановлення факту затримання ОСОБА_8 .

Не суперечить рішення суду першої інстанції вимогам чинного законодавства і в частині того, що проміжок часу з 10.01.2014 року по 04.02.2014 року, а саме з моменту затримання його у м. Києві до прибуття у Жовтоводську виправну колонію №26, також зарахуванню та перерахунку за зазначеним законом не підлягає, оскільки ОСОБА_8 10.01.2014 року було затримано як такого, що перебував у розшуку в порядку виконання вироку, який набрав чинності, поміщено до слідчого ізолятора м. Києва, а 15.01.2014 року ОСОБА_8 був доставлений до СІЗО м. Дніпропетровська, де останній перебував, чекаючи на розподіл та етапування до виправної колонії, що не є в даному випадку попереднім ув`язненням, а тому зарахуванню та перерахунку за Законом України від 26.11.2015 №838-VIII не підлягає.

Не порушив районний суд прав засудженого ОСОБА_8 і в разі відмови в зарахуванні терміну, вказаного засудженим, з 05.09.2014 року по теперішній час, оскільки 05.09.2014 року на виконання ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2014 року ОСОБА_8 був доставлений до Дніпропетровського СІЗО для ознайомлення з матеріалами справи. А оскільки вирок суду, за яким ОСОБА_8 і на даний час відбуває покарання, набрав законної сили, ОСОБА_8 ознайомлюється з матеріалами кримінальної справи вже у статусі засудженого, а отже згідно чинного законодавства даний період не можна вважати попереднім ув`язненням.

Також судом було надано обґрунтовану відповідь на доводи ОСОБА_8 щодо зарахування йому у строк відбування покарання термін перебування у СІЗО м. Дніпропетровська для участі у досудовому розслідуванні та судовому розгляді кримінальних проваджень. Суд першої інстанції вірно зазначив, що у строк попереднього ув`язнення за нормами КПК включається, зокрема, строк перебування особи, що відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. При цьому, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі здійснюється в межах того самого кримінального провадження. Але матеріали справи не містять відомостей щодо руху засудженого під час знаходження в СІЗО м. Дніпропетровська з моменту його доставляння туди для ознайомлення з матеріалами справи і по теперішній час у судовому розгляді його кримінального провадження, а тільки те, що ОСОБА_8 виїжджає в районні суди та до Апеляційного суду Дніпропетровської області з метою розгляду скарг чи ознайомлення з матеріалами справи. Також судом першої інстанції слушно зазначено і те, що участь особи у вказаних судових засіданнях не є обов`язковою, засуджений має право оскаржувати дії посадових осіб та давати пояснення і перебуваючи у виправній колонії, а не у ДУВП, чи приймати участь у судових засіданнях в режиму відеоконференеції, а забезпечується виключно за ініціативою самого засудженого. Таким чином, суд дійшов вірного висновку про відмову в зарахуванні зазначеного апелянтом терміну перебування у слідчому ізоляторі м. Дніпропетровська до строку відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Отже, з огляду на все вищезазначене, перевіривши матеріали справи в межах принесених апеляцій, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 виходив з загальних засад кримінального провадження, керувався положеннями чинного законодавства та обґрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення вказаного клопотання, в результаті чого постановив цілком законне та вмотивоване рішення, яке колегія суддів вважає за необхідне залишити без змін, виходячи з чого доводи даних апеляційних скарг є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для зарахування засудженому ОСОБА_8 у строк відбування покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КПК України строку з 10.04.2000 року по 13.04.2000 року з вищезазначених підстав та строку перебування у Дніпропетровському та Києвському слідчих ізоляторах після набрання вироком суду законної сили, з 10.01.2014 року по 04.02.2014 року, з 05.09.2014 року по день ухвалення рішення щодо нього, оскільки вказані обставини мали місце після набрання вироком законної сили та не пов`язані із його затриманням, триманням під вартою як запобіжним заходом, участю у проведенні слідчих дій або участю у судовому розгляді кримінального провадження, що виключає застосування положень ч. 5 ст. 72 КПК України в цій частині.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави для задоволення вимог апеляційних скарг засудженого та його захисника, а тому ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

У задоволенні апеляційних скарг засудженого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 відмовити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4