Провадження №: 1-кп/752/41/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2016 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0006194 від 27.07.2014 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, українця, маючого середню освіту, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 20.02.2007 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 5 років;

2) 16.03.2010 року Голосіївським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2013 р. звільненого від відбування покарання умовно-достроково з невідбутим строком 1 (один) рік 8 (вісім) місяців 1 (один) день,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
26.07.2014 року приблизно о 17.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи по проспекту Червонозоряному, 121 в м. Києві, переслідуючи корисливу мету на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, підійшов зі спини до ОСОБА_6 , який на той час знаходився на зупинці громадського транспорту, розташованої за вище вказаною адресою та, незважаючи на присутність сторонніх осіб, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого зірвав з його шиї золотий ланцюжок вагою 21 г. вартістю 3500 гривень.

Відкрито заволодівши вищевказаним майном та, маючи реальну можливість розпоряджатися ним на свій розсуд, ОСОБА_7 почав бігти з місця вчинення злочину, незважаючи на гучні крики потерпілого ОСОБА_6 , чим самим спричинив потерпілому матеріального збитку на загальну суму 3500 гривень.

В подальшому, ОСОБА_7 був затриманий сторонніми особами, які перебували поряд та доставили його до міліції.

Таким чином, ОСОБА_7 , своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В кримінальному провадженні було заявлено цивільний позов потерпілим ОСОБА_6 , який він збільшив в ході судового засідання , на відшкодування йому 17 000 грн. матеріальної шкоди та 17 000 грн. моральної шкоди.

Допитаний в ході судового засідання ОСОБА_7 , після роз`яснення йому обвинувачення, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав повністю, та повідомив що по даному епізоду йому нічого не відомо, оскільки вказаного злочину він не вчиняв.

Заявлений цивільний позов обвинувачений ОСОБА_7 не визнав в повному обсязі.

Не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його вина підтверджується наступними доказами.

Так, допитаний в ході судового засідання потерпілий ОСОБА_6 повідомив, що 26 липня 2014 року приблизно о 17.00 годині він знаходився на зупинці громадського транспорту по проспекту Червонозоряному, 121 у місті Києві, де чекав тролейбус. В якийсь момент під`їхав тролейбус, і він пропускаючи всіх, хотів зайти останнім, коли він став на сходинку тролейбуса і тримаючись обома руками за поручень у дверях тролейбуса, відчув біль в області шиї та відчув, що хтось зірвав з його шиї золотий ланцюжок і почав тікати. Тоді він повернувся і побачив хлопця худорлявої тілобудови з короткою стрижкою, який був одягнутий у майку без рукавів червоного кольору з чорними краями та бриджі нижче колін темного кольору. Останній швидко став тікати в перехід, в той час люди почали кричати, щоб зловили злодія. Якийсь молодий хлопець почав бігти за грабіжником, він у свою чергу пішов за ними, оскільки бігти не міг, бо має похилий вік. Коли він вийшов з підземного переходу то побачив, як четверо невідомих йому людей зловили злодія і тримали його. Потім приїхали працівники міліції, яким було передано затриманого. Відмітив, що викрадений ланцюжок вагою біля 22 грам він придбав у 2011 році за 3500 гривень.

Покази потерпілого в частині зовнішнього опису нападника підтверджуються протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 27.07.2014 р. (арк. 42-44 Т. 1), відповідно до якого слідчий СВ Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_8 27.07.2014 р. о 03 год. 00 хв. в приміщенні каб. № 329 Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 15 в присутності понятих та захисника затримав громадянина ОСОБА_7 , який був одягнутий в червону майку, шорти темного кольору, білі шкарпетки та чорні кросівки.

Окрім того, на підтвердження причетності ОСОБА_7 до вищевказаних подій орган досудового розслідування надав суду наступні докази:

-протокол огляду місця події від 26.07.2014 р. (арк. 10-12 Т. 1), в якому зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення.

-протокол огляду місця події від 26.07.2014 р. (арк. 13-15 Т. 1), відповідно до якого на місці вчинення кримінального правопорушення затримано громадянина ОСОБА_7

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.07.2014 р. (арк. 56-58 Т. 1), згідно якого потерпілий ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_7 як особу, що заволоділа його золотим ланцюжком.

Аналізуючи вищеприведені докази, суд не приймає до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він злочину не вчиняв, вважає їх даними з метою ухилитись від кримінальної відповідальності, оскільки вони спростовуються як показаннями потерпілого, так і іншими дослідженими судом письмовими доказами.

Сторона обвинувачення не забезпечила явку свідків обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а неодноразові ухвали суду про привід зазначених свідків залишились без виконання. В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 відмовилася від свідків сторони обвинувачення і вважала за можливе закінчувати розгляд справи за відсутності вищевказаних свідків.

Суд, з врахуванням думки учасників процесу, прийняв відмову прокурора від вказаних свідків, вважаючи можливим закінчувати розгляд кримінального провадження за їх відсутності.

Таким чином, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж) із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду та його дії органом досудового слідства кваліфіковані правильно.

При обранні міри покарання ОСОБА_7 суд враховує наступні обставини справи:
- ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення: кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, віднесене кримінальним законом до категорії тяжких злочинів;
- особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває.
В той же час, суд не може не врахувати, що ОСОБА_7 вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, вчинив вказане кримінальне правопорушення в період відбування умовно-дострокового покарання, належних висновків для себе не зробив, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України не встановлені.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України є вчинення злочину повторно.
На підставі викладеного, суд надходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення ОСОБА_7 можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, згідно вимог ст.ст. 71, 72 КК України, остаточно призначивши покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання, призначеного даним вироком, невідбуту частину покарання за вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 16.03.2010 року, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

Стосовно заявлених потерпілим ОСОБА_6 позовних вимог, то суд вважає за необхідне задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 частково.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальної шкоди суд задовольняє частково, в розмірі фактично завданої потерпілому матеріальної шкоди в сумі 3 500 грн.

В частині моральної шкоди, суд також вважає за доцільне задовольнити цивільний позов потерпілого частково - з урахуванням глибини моральних страждань потерпілого, виходячи з принципів співмірності, справедливості, розумності, суд вважає за можливе стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в сумі 10 000 грн., оскільки саме у такій сумі вона у сукупності відповідатиме характеру і обсягу спричинених страждань та іншим негативним наслідкам, що настали і не призведе до безпідставного збагачення, а тільки компенсує завдану потерпілому шкоду.
Питання про речові докази та процесуальні витрати суд вирішує в порядку ст.ст. 100, 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368 - 374 КПК України , суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. ст. 81, 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_7 за даним вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 16.03.2010 року та за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді - 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Згідно вимог ч. 5 ст. 72 КК України із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» №838-VIII від 26 листопада 2015 року зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення та тримання його під вартою з 27.07.2014 року по 24.03.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 - тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 27.07.2014 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 на загальну суму 34 000 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 загальну суму матеріальної та моральної шкоди в розмірі 13 500 грн. на користь ОСОБА_6 .

Судові витрати відсутні.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту проголошення.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1