УХВАЛА
підготовчого судового засідання
25 лютого 2016 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:
Згідно змісту обвинувального акта, затвердженого прокурором 04 лютого 2016 року,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теребовля Тернопільської області, громадянина України, раніше не судимого, не одруженого, із повною середньою освітою, військовослужбовця військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , "старшого сержанта", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
15 вересня 2015 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України.
Як зазначено в обвинувальному акті: « 05.08.2014 року старшого сержанта ОСОБА_3 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією. Цього ж дня, ОСОБА_3 вибув для проходження військової служби у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де наказом командира цієї частини від 05.08.2014 №188 його зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого оператора 2 протитанкового взводу аеромобільно-десантного батальйону цієї частини.
За обвинувальним актом, прокурор та слідчий, серед обставин, які вони вважають встановленими, зазначають, що при цьому ОСОБА_3 діяв з порушенням вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Відтак, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, старший сержант ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 1 1, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України,зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, військовослужбовці зобов`язані у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
За змістом обвинувального акта прокурор та слідчий вважають, що таким чином, старший сержант ОСОБА_3 у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою назавжди ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 08.12.2014 не з`явився у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та по теперішній час ухиляється від проходження військової служби, чим вчинив нез`явлення у військову частину з метою ухилитися від військової служби (дезертирство), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 408 КК України.
Сторона обвинувачення - прокурори військової
прокуратури Львівського гарнізону
ОСОБА_4
ОСОБА_5
Як вбачається з обвинувального акта, він не відповідає вимогам процесуального законодавства.
Так, відповідно до ст.. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до п. 13 ст. 3 КПК України, обвинувачення є твердженням про вчинення певною особою діяння ( а не підозрою, як зазначено в обвинувальному акті), передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
За змістом вказаних норм Закону, законодавець у ст. 314 КПК України закріпив однозначне становище особи, відносно якої до суду скеровано обвинувальний акт та зазначив, що підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого, а не підозрюваного.
Проте, виходячи із змісту розглядуваного обвинувального акту, ОСОБА_3 , й надалі підозрюється, а не обвинувачується прокурором у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, хоч перебуває на стадії кримінального судочинства підготовчого судового засідання.
Фактичні обставини кримінального провадження, що викладені в обвинувальному акті та вважаються встановленими прокурором, є суперечливі та не дають можливості вирішити ряд питань, передбачених ст. ст. 314 - 316 КПК України.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 408 КК України, дезертирством є самовільне залишення частини
або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.
Отже, кваліфікуючими ознаками для дезертирства вчиненого шляхом неповернення військовослужбовця до місця служби, законодавцем визначено, звідки таке неповернення може відбутися.
Разом з тим, в обвинувальному акті не вказано, звідки не повернувся підозрюваний до місця служби.
Також, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, до ОСОБА_3 13 січня 2016 року застосовано запобіжний захід - домашній арешт, а обвинувальний акт складено та затверджено 04 лютого 2016 року. Разом з тим, згідно фактичних обставин кримінального провадження зазначених в обвинувальному акті, які прокурор вважає встановленими, ОСОБА_3 підозрюється у дезертирстві "по теперішній час", тобто по час затвердження обвинувального акта 04.02.2016 року, що є нелогічним.
За таких обставин вважаю, що підозра ( обвинувачення ) сформульовані не конкретно, правова кваліфікація дій не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 408 КК України. Отже, обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Крім того, обвинувальний акт поданий до суду не прокурором, який здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, а військовим прокурором Львівського гарнізону, що суперечить вимогам ст. 40 КПК України, згідно якої: слідчий подає обвинувальний акт на затвердження прокурору, у даному випадку прокурору ОСОБА_4 , а останній відповідно до вимог ст.. 36 КПК України, повинен скерувати його до суду. Разом з тим, прокурор ОСОБА_4 покладені на нього обов`язки звернутися до суду з обвинувальним актом не виконав. До суду звернулася особа, процесуальні права та обов`язки якої, у даному кримінальному провадженні, не підтверджені.
Покликання військового прокурора ОСОБА_6 у супровідному листі на ст. 283 КПК України, стосується прокурора призначеного у порядку, передбаченому ст. 37 КПК України, який зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну із дій, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України. Як вбачається із розписки про отримання копій обвинувального акта, такий вручений ОСОБА_3 04 лютого 2016 року. Разом з тим, обвинувальний акт до суду переданий наручно тільки 12 лютого 2016 року, тобто через вісім днів після затвердження обвинувального акту, що суперечить ст. 293 КПК України, згідно якої прокурор зобов`язаний вручити під розписку копію обвинувального акта одночасно з передачею обвинувального акта до суду.
Проте, прокурор, який здійснював повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні ОСОБА_4 й цих вимог не виконав, а крім того не дотримався вимог, передбачених ст. 28 КПК України, що призвело до порушення прав підозрюваного (обвинуваченого за стадією процесу) , передбачених ч. 1 ст. 21 КПК України на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, а також ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» згідно з якою, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
З огляду на викладене, є очевидною невідповідність обвинувального акта вимогам процесуального законодавства, його пряма невідповідність п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України, а тому,за даних обставин, обвинувальний акт не може бути предметом судового розгляду та згідно з вимогами ст. 314 КПК України, підлягає поверненню прокурору для приведення його у відповідність вимогам закону.
Відповідно до ст. 113 - 114 КПК України та з метою забезпечення підозрюваному прав, передбачених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», для приведення обвинувального акта у відповідність вимогам процесуального Закону, слід встановити строк, який не може перевищувати 3 ( трьох) днів з часу закінчення строку на апеляційне оскарження проголошеної ухвали.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 26, 91, 110, 113 -114 214, 284, 291, 314 - 316,368, 369, 370 КПК України,-
У Х В А Л И В:
Встановити строк на приведення обвинувального акта у відповідність до вимог процесуального законодавства, який не може перевищувати 3 (трьох) днів з часу закінчення строку на апеляційне оскарження даної ухвали.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення через суд, який ухвалив судове рішення.

Суддя ОСОБА_7