Справа № 363/2267/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/729/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 48 16.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
16 червня 2016 р. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі : ОСОБА_5 ,
з участю прокурора : ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 22 березня 2016 року, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України повернуто прокурору, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 повернуто прокурору, оскільки обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення. В обвинувальному акті виклад фактичних обставин по даному провадженню є неконкретним та суперечливим, і не дозволяє суду та стороні захисту визначити обвинувачення. Зокрема, в обвинувальному акті нечітко викладені фактичні обставини кримінального провадження та взагалі не зазначено мотивів вчинення кримінального провадження, що є обов`язковою обставиною, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні. З викладу фактичних обставин кримінального правопорушення є незрозумілим характер і зміст неправдивих відомостей, що були внесені до офіційного документу, а також те, в чому саме відомості є неправдивими і які відомості насправді є правдивими.

Крім того, суд вказав у своїй ухвалі, що правова кваліфікація дій обвинуваченого визнана за ст. 366 КК України, проте ст. 366 КК України змінювалася та викладалася в редакції згідно із Законом: № 1508-VІ від 11.06.2009 року - № 2808 VІ від 21.12.2010 року; № 3207 VІ від 07.04.2011 року; № 222 VІІ від 18.04.2013 року, № 1261- VІІ від 13.05.2014 року. Тому посилання в обвинувальному акті на норму Закону без визнання редакції, з урахуванням положень ст. 5 КК України, є неконкретним та не відповідає вимогам ст. 291 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, є правова кваліфікація правопорушення з посиланням на статтю 366 ч. 1 КК України та формулювання обвинувачення як «своїми діями, які виразилися у складанні службовою особою завідома неправдивого офіційного документу, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України».

Крім того, апелянт вказує, що посилання суду на обставину, які підлягають доказуванню є по своїй суті дослідження доказів, що суперечить вимогам ст. 314 КПК України, оскільки у підготовчому судовому засіданні суд не надає оцінку доказам, лише перевіряє відповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального законодавства. Також, на думку прокурора, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що посилання в обвинувальному акті на норму Закону без визначення редакції, є неконкретним та не відповідає вимогам КПК України.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Аналізуючи зміст ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що висновки суду суперечать фактичним обставинам, оскільки як вбачається з обвинувального акту він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Крім того, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.08.2015 року повертався прокурору з цих самих підстав що і даною ухвалою (ухвалою Апеляційного суду Київської області ухвалу суду першої інстанції від 02.11.2015 року було скасовано, а обвинувальний акт направлено до суду для виконання вимог ст.ст. 314-315 КПК України).

Беручи до уваги наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України та повернення обвинувального акту до суду першої інстанції для виконання вимог, передбачених ст.ст. 314, 315 КПК України, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 22 березня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою повернути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, до суду першої інстанції для виконання вимог ст. ст. 314, 315 КПК України.

Судді: