АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1216/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року у кримінальному провадженні № 0004300 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за участю: прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року

ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, та йому призначено покарання: за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_6 приблизно в серпні 1997 року, перебуваючи на території ринку «Юність», незаконно придбав у невстановленої досудовим слідством особи пістолет марки «Браунінг 1906» та придатні до стрільби 9 бойових патронів калібру 6х35, які приніс за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де продовжив їх зберігати без передбаченого законом дозволу.

Крім того, 10 квітня 2014 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання, в квартирі

АДРЕСА_2 , вживав спиртні напої разом з наглядно знайомим ОСОБА_9 та під час конфлікту, який відбувся між ними, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , реалізуючи який ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_9 , застосовуючи вогнепальну зброю, здійснив постріл в область черевної порожнини ОСОБА_9 , заподіявши тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя, у вигляді сліпого вогнепального кульового поранення живота з ушкодженням внутрішніх органів та розвитком крововтрати, від якого настала смерть ОСОБА_9 .

На цей вирок подали апеляційні скарги захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 .

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року закрито у зв`язку з відмовою апелянта за згодою обвинуваченого від апеляційних вимог.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи правильність висновків суду щодо його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, посилаючись виключно на суворість призначеного йому за ці діяння покарання, просить змінити вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року, пом`якшивши покарання шляхом застосування ст. 69 КК України.

За доводами апеляційної скарги обвинувачений вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання недостатньо врахував дані про його особу, стан здоров`я та бставини, які пом`якшують покарання. Зокрема, визнання ним вини, сприяння у розкритті злочину, щире каяття та добровільне відшкодування шкоди потерпілим, що є обставинами, які пом`якшують покарання, а також його вік, незадовільний стан здоров`я, встановлену інвалідність 2 групи, статус учасники ліквідації аварії на ЧАЕС та факт відсутності судимостей, в сукупності, на думку апелянта, доводять, що він не є суспільно небезпечною особою, для виправлення якої потрібен тривалий термін позбавлення волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого потерпіла ОСОБА_10 просила вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року, як обґрунтований та законний, залишити без змін. Проте від таких заперечень потерпіла в подальшому відмовилась, подала суду заяву, в якій, посилаючись на повне відшкодування ОСОБА_6 матеріальної і моральної шкоди та примирення з обвинуваченим, фактично підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого і просили пом`якшити ОСОБА_6 покарання, зменшивши його розмір із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги та апеляційного прохання, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Враховуючи, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі та незаконному носінні, зберіганні, придбанні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також відповідність кримінально-правової кваліфікації цих діянь ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин, викладених у вироку, узгоджуються з фактичними обставинами кримінального провадження та підтверджуються наявними у ньому доказами, оціненими судом з дотриманням вимог ст. 94 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, колегія суддів, не встановивши істотних порушень кримінального процесуального закону в цій частині, згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає лише висновки суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, дотримав зазначені вимоги закону.

З матеріалів кримінального провадження та вироку слідує, що, обираючи ОСОБА_6 вид і міру покарання за вчинені ним злочини, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 65 КК України, врахував фактичні обставини та ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, а саме особливо тяжкого проти життя особи і тяжкого проти громадської безпеки, відношення ОСОБА_6 до вчинених дій, визнавши обставиною, яка пом`якшує покарання, визнання вини та щире каяття, скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання, добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілій, особу винного, котрий вперше притягується до кримінальної відповідальності, є інвалідом 2 групи і стан його здоров`я незадовільний, являється учасником ліквідації аварії на ЧАЕС та в цілому характеризується виключно позитивно.

Зваживши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 за кожний злочин окремо покарання у виді позбавлення волі, бо альтернативного законом не передбачено, визначивши його розмір у мінімальній межі як санкції ч. 1 ст. 115, так і санкції ч. 1 ст. 263 КК України та призначив остаточне покарання на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Усі обставини, з якими апелянт пов`язує свої вимоги, судом першої інстанції при призначенні покарання були враховані, проте, на переконання колегії суддів, вони не знижують істотно ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, зокрема, особливо тяжкого, наслідки якого незворотні, навіть з огляду на позицію потерпілої в суді апеляційної інстанції та додатково надані стороною захисту документи про погіршення стану здоров`я обвинуваченого, отже відсутні законні підстави для застосування ст. 69 КК України, а призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Оскільки переконливих аргументів щодо суворості призначеного покарання обвинувачений в апеляційній скарзі не навів, колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ ______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4