УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
в с т а н о в и в :
До слідчого судді даного місцевого суду надійшло зазначене клопотання слідчого, яке погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 та обґрунтовано тим, що Департаментом земельних ресурсів КМДА в межах наданих повноважень по здійсненню самоврядного контролю за використанням та моніторингу земель в м. Києві, на виконання рішення Київської міської ради від 02.04.2015 року № 317/1182 «Про забезпечення недопущення самовільного будівництва та самовільного зайняття земельних ділянок», на території Дніпровського району міста Києва виявлено 22 автомобільні газозаправні станції (АГЗП) встановлені на самовільно зайнятих земельних ділянках без належної дозвільної документації.
Відповідно до Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки», який визначає правові, економічні, соціальні та організаційні основи діяльності, пов`язаної з об`єктами підвищеної небезпеки, і спрямований на захист життя і здоров`я людей та довкілля від шкідливого впливу аварій на цих об`єктах шляхом запобігання їх виникненню, обмеження (локалізації) розвитку і ліквідації наслідків, об`єктами підвищеної небезпеки, до яких відносяться АГЗП (АГЗС), являються об`єкти, на яких використовуються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об`єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру.
Також, згідно чинного законодавства, а саме п. 9.1 Норм визначення категорій приміщень, будинків та зовнішніх установок за вибухопожежною та пожежною небезпекою, затверджених наказом МНС від 03.12.2007 № 833, зовнішні установки в яких знаходяться горючі гази (резервуари для зберігання горючого газу на АГЗП) відносяться до вибухопожежонебезпечної категорії та створюють реальну загрозу життю людей.
Таким чином в ході проведення огляду місця події 19.09.2016 за адресою: м. Київ, вул. А. Навої, 41 за участі головного державного інспектора відділу нагляду на виробництві і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Київській області та головного інспектора Дніпровського РУГУ ДСНС України в м. Києві, було виявлені численні порушення, які становлять реальну загрозу виникнення надзвичайної ситуації та життю людей, а саме:
Під час огляду АГЗП по вул. А. Навої, 41 встановлене наступне: не наданий дозвіл на експлуатацію обладнання підвищеної небезпеки (ст. 21 Закону України Про охорону праці); не надана проектна та виконавчо-технічна документація на влаштування АГЗП; не наданий паспорт посудин що працюють під тиском (п. 1.2.3. «Правил будови та безпечної експлуатації посудин, що працюють під тиском» ( далі - ПББЕПТ)); не виконаний блискавкозахист АГЗП (п. 8.151 ДБН В.2.5-20-2001); не виконане заземлення обладнання АГЗП (п. 5.2.4. НПАОП 0.00-1.29-97 «Правила захисту від статичної електрики»); не надана документація яка підтверджує проведення технічного обслуговування АГЗП; гумовотканинні рукави не мають маркування із зазначенням номінального тиску, строків проведеного і чергового гідравлічних випробувань (п. 1.17. р.VI Правила безпеки систем газопостачання); територія АГЗП не має сітчаної огорожі (п. 8.151. ДБН В.2.5-20-2001); поза вибухонебезпечною зоною на території АГЗП відсутній пристрій для заземлення автомобільних цистерн для перевезення ЗВГ і їх рукавів; не нанесено фарбою на видному місці або спеціальній табличці форматом не менше 200 х 150 мм, реєстраційний номер посудини, дозволений тиск, дата (місяць і рік) наступного внутрішнього огляду і гідравлічного випробування (п.6.1.9. ПББЕПТ).
Не надано документи дозвільного характеру, необхідність одержання яких передбачена законами (декларація відповідності матеріальнотехнічної бази вимогам пожежної безпеки) (ст. 57. п. 2 Кодекс цивільного захисту України).
Територія АГЗП та її обладнання не захищено від прямих попадань блискавки та її вторинних проявів згідно з вимогами ДСТУ Б В.2.5-38:2008 «Улаштування блискавкозахисту будівель і споруд»
Відстань від резервуару СВГ до операторської менше 15 метрів (п.8.153 ДБН В.2.5.-2001 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Зовнішні мережі та споруди Газопостачання»).
АГЗП встановлена на відстані менше 50 м до лісового масиву хвойних порід (п.8.142 ДБН В.2.5.-2001 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Зовнішні мережі та споруди Газопостачання»).
АГЗС не обладнано системою раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виявлення (ст.53 Кодекс цивільного захисту України).
Не надано декларацію безпеки об`єкта підвищеної небезпеки.( стаття 10 ЗУ 2245 «Про об`єкти підвищеної небезпеки»);
Під час огляду АГЗП, розташованої за адресою м Київ, вул. Плеханова, де свою діяльність здійснює ТОВ «Роуд Плас Газ» мною, як спеціалістом, було виявлено наступні порушення у сфері пожежної і техногенної безпеки, а саме:
Не надано документи дозвільного характеру, необхідність одержання яких передбачена законами (декларація відповідності матеріальнотехнічної бази вимогам пожежної безпеки) (ст. 57. п. 2 Кодекс цивільного захисту України).
Територія АГЗП та її обладнання не захищено від прямих попадань блискавки та її вторинних проявів згідно з вимогами ДСТУ Б В.2.5-38:2008 «Улаштування блискавкозахисту будівель і споруд»
Відстань від резервуару СВГ до операторської менше 15 метрів (п.8.153 ДБН В.2.5.-2001 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Зовнішні мережі та споруди Газопостачання»).
Допускається встановлення АГЗП в межах багатоповерхової забудови (ДБН В.2.5.-2001 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Зовнішні мережі та споруди Газопостачання»);
АГЗС не обладнано системою раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виявлення (ст.53 Кодекс цивільного захисту України).
Не надано декларацію безпеки об`єкта підвищеної небезпеки.( стаття 10 ЗУ 2245 «Про об`єкти підвищеної небезпеки»);
Таким чином, спеціалісти дійшли висновку, що використання та експлуатація АГЗП з виявленими порушеннями не можлива і несе загрозу загибелі людей.
Тож, заявник, враховуючи положення ст. 170 КПК України, просив накласти на це майно арешт з підстав вказаних у частині 2 зазначеної статті Кодексу.
У судовому засіданні слідчий та прокурор, кожен окремо, клопотання підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині.
Представник ТОВ «РОУД ПЛАС ГАЗ» проти задоволення даного клопотання заперечував посилаючись на його невідповідність положенням КПК України.
В свою чергу, враховуючи положення ст. 172 КПК України слідчий суддя вважає за можливе розглядати дане клопотання у відсутність інших учасників процесу, тож дослідивши надане клопотання на відповідність КПК України кримінальне провадження, заслухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст. 170 КПК України, оскільки останнє містить в собі критерії визначені ч. 2 цієї статті Кодексу, а саме є речовим доказом.
Клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.
Тож, слідчий суддя погоджується з висловленою у судовому засіданні думкою заявника про те, що необхідно накласти арешт на майно на підставі ст. 170 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у частині другій статті 170 цього Кодексу.
За таких обставин, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
Клопотання задовольнити.
Негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, які були присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчий суддя: ОСОБА_1