В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.03.2016 Справа №607/889/15-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження № 0003058 від 20 листопада 2014 року про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сокаль, Львівської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, приватного підприємця, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_10 -

ВСТАНОВИВ:
В обвинуваченого ОСОБА_7 20 листопада 2014 року, близько 09 год. 40 хв., який перебував в дворі будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин розпочався конфлікт із ОСОБА_9 , в ході якого у нього виник злочинний умисел, спрямований на спричинення їй тілесних ушкоджень. Реалізовуючи свій злочинний умисел, 20 листопада 2014 року, близько 09 год. 40 хв. обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_2 , в ході конфлікту із ОСОБА_9 , тримаючи однією рукою одну секцію металевої брами, іншою рукою за плече ОСОБА_11 умисно наніс їй один удар вказаною секцією воріт у ліву гомілку, внаслідок чого спричинив їй синець з садном на його тлі лівої гомілки, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбачених ч.1 ст. 125 КК України не визнав та суду показав, що в 1998 році він купив квартиру по АДРЕСА_2 , а в 2013 році почав робити її переобладнання. З цього часу у нього почалися численні перевірки за скаргами мешканців квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 за вищевказаною адресою, а саме: ОСОБА_9 та ОСОБА_12 . Також, як співвласник підвалу, розташованого в будинку АДРЕСА_2 , він не мав до нього доступу, хоча у вказаному підвалі йому потрібно було встановити тепловий лічильник. Зважаючи на це, а також на те, що на неодноразові звернення і ЖЕК і мешканці будинку відмовилися надати йому ключі від дверей, розміщених на вході у підвал, він вирішив зрізати навісний замок на вказаних дверях. Приїхавши разом із дружиною, яка залишилася чекати його в машині, 20 листопада 2014 року близько 09 год. на територію, біля будинку АДРЕСА_2 , він зрізав замок на дверях, розміщених на вході в підвал, однак після цього, виявив ще один замок, через який він так і не зміг потрапити в підвал. Під час зрізання замка він чув, як мешканка будинку ОСОБА_9 з вікна висловлювала своє незадоволення з приводу його дій, а по закінченню робіт побачив потерпілу вже на подвір`ї будинку. ОСОБА_9 стала біля воріт, якими загороджений в`їзд до вказаного подвір`я, та не давала можливості виїхати автомобілю, в якому знаходилися два працівники, які виконували у нього ремонтні роботи. Підійшовши до воріт він намагався пояснити потерпілій, щоб вона дала можливість виїхати автомобілю. Вони з ОСОБА_9 знаходилися по обидві сторони секцій воріт, майже в притул один до одного. Під час розмови він намагався відкрити ворота, тримаючи їх обома руками за дві секції та штовхаючи від себе, однак потерпіла, стоячи з іншої сторони, чинила йому опір. Під час цього, у нього фізичного контакту з потерпілою не було. Зрозумівши, що не переконає ОСОБА_9 , він відпустив ворота та відійшов від них. Незадовго підійшли працівники міліції та почали відбирати в них пояснення з приводу зрізання замка із дверей підвалу. Умислу завдавати потерпілій тілесні ушкодження у нього не було, хоча вона провокувала його під час розмови словами «вдар мене». Також він не бачив жодних тілесних ушкоджень та тілі потерпілої. Крім них, на подвір`ї також знаходилися ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , пізніше підійшла ОСОБА_14 , в автомобілі знаходилися два робітники, а близько 10 години прийшли працівники поліції. Неприязних відносин у нього з ОСОБА_9 немає, хоча існують конфлікти, які розпочинає сама потерпіла і відповідно між ними існують спори, які вони вирішують в судовому порядку.

Не зважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, його винуватість доводиться показаннями потерпілої, свідків, а також оголошеними, дослідженими та проаналізованими під час судового розгляду документами, висновком експерта.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 показала, що конфлікт у неї із обвинуваченим розпочався з того, що останній проводив реконструкцію квартири АДРЕСА_5 . Під час цих робіт він намагався отримати доступ до технічного підвалу для того, щоб встановити тепловий лічильник для обслуговування тільки своєї квартири. Так як даний підвал є спільною сумісною власністю, йому, крім згоди ОСОБА_15 , технічної документації ще необхідно отримати згоду мешканців будинку, якої вони не надавали. 20 листопада 2014 року, близько 09 год. 30 хв. вона знаходилася по місцю свого проживання та займаючись своїми справами, побачила як з дверей першого поверху майстер, який проводив ремонтні роботи ОСОБА_7 , тягне кабель до дверей технічного підвалу, і зрозуміла, що він буде зрізати замок. На її запитання майстер підтвердив її припущення, однак вона пояснила, що він не має права цього робити та зазначила, що буде викликати працівників правоохоронних органів. На сказане нею майстер зателефонував ОСОБА_7 . Коли вона вийшла на вулицю, то побачила, що замок з підвалу вже зрізаний, майстра не було, однак на вулиці був її сусід ОСОБА_13 . На вулиці вона також побачила ОСОБА_7 та сказала йому, що викликала працівників правоохоронних органів для того, щоб вони розібралися із вказаними подіями. В дворі стояв білий бус, до якого підійшов ОСОБА_7 і вона зрозуміла, що водій буса хоче виїжджати. Враховуючи, що вона не бачила куди пішов майстер, який зрізав замок, сказала, що поки не прийдуть працівники правоохоронних органів з двору ніхто не вийде. Підійшовши до воріт, вона їх закрила. ОСОБА_7 хотів відкрити ворота, щоб випустити бус, почав нервувати, наговорив в її сторону ряд негативних речей, тоді схопив її рукою за плече та намагався відштовхнути від воріт, однак йому це не вдалося. Тоді він, тримаючи за ворота, штовхнув їх в її сторону та вдарив ними в гомілку лівої ноги. Вона йому сказала, що він тільки що її вдарив, однак ОСОБА_7 пішов до себе в приміщення. В дворі будинку знаходилися її сусіди ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , а пізніше, після нанесення її тілесних ушкоджень, підійшла працівник ЖЕКу ОСОБА_14 , яку вона викликала, коли зрізали замок.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що 20 листопада 2014 року він вийшов в двір будинку, щоб прогріти свій автомобіль та побачив двох мужчин, які намагаються потратити в технічний підвал, який знаходиться під його будинком по АДРЕСА_2 . В одному з них він впізнав ОСОБА_7 , інший майстер, який зрізав болгаркою замок. Потрапити в підвал вони не змогли, оскільки там був ще внутрішній замок. Після цього, ОСОБА_9 , виглянувши з вікна повідомила, про те, що підвал знаходиться у власності всіх мешканців будинку та вийшла у двір, разом з його батьком ОСОБА_12 . Через деякий час ОСОБА_7 підійшов до воріт, якими загороджено в`їзд в двір будинку, а ОСОБА_9 підійшла з іншого боку цих воріт. Між ними відбувся діалог, в процесі якого ОСОБА_7 , намагаючись відкрити ворота вдарив секцією воріт в ліву ногу потерпілу ОСОБА_9 . Він бачив, як секція воріт зачепила ногу ОСОБА_9 . Після того прийшла представник ЖЕКу ОСОБА_16 , а пізніше прийшли працівники міліції, які почали відбирати пояснення по суті справи. ОСОБА_9 показувала йому і його батькові, приблизно через 5 хв. після удару, подряпину на нозі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показав, що 20 листопада 2014 року він збирався з сином ОСОБА_13 на роботу. Приблизно в 9 год. 30 хв. він вийшов з квартири, син вийшов на 10 хв. раніше. Вийшовши у двір будинку він побачив сина та сусідку ОСОБА_9 , яка була в збудженому стані. На його запитання ОСОБА_9 повідомила, що ОСОБА_7 зрізав замок на дверях підвалу. В цей час ОСОБА_7 мав намір відкрити ворота, щоб випустити білого буса, припаркованого в дворі. ОСОБА_9 сказала, що не випустить машину, поки не приїдуть працівники міліція. Між потерпілою та обвинуваченим виникла словесна перепалка, під час якої ОСОБА_9 стояла з одної сторони воріт, перешкоджаючи своїм тілом виїзду машини, а ОСОБА_7 з протилежної. Намагаючись відкрити ворота, щоб випустити машину, тримаючись руками за секцію воріт, ОСОБА_7 зачепив ОСОБА_9 цією секцією в ліву ногу. Приблизно через 5 хв. після цього підійшов майстер ЖЕКу, а через 15 хв. двоє працівників міліції. ОСОБА_9 показувала йому після удару подряпину на нозі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показала, що в листопаді 2014 року, близько 9 год. ранку до них в ЖЕК зателефонувала ОСОБА_9 та повідомила, що невідомі особи зрізають замок з технічного підвалу в будинку по АДРЕСА_2 . Підходячи до вказаного будинку, вона побачила ОСОБА_7 з ОСОБА_9 , які стояли по різну сторону воріт один навпроти одного, розмовляли, про що саме вона не чула. ОСОБА_7 намагався відкривати ворота, а ОСОБА_9 не давала йому це зробити. Підійшовши ближче, їй ОСОБА_9 повідомила, що ОСОБА_7 вдарив її в ногу секцією воріт та показала почервоніння і подряпину на нозі. Не далеко від воріт, також стояли ОСОБА_12 з сином. ОСОБА_9 розповідала, що вона не хотіла випускати білого буса, оскільки не знала де невідомі особи, які зрізали замок з підвалу та хотіла дочекатися працівників міліції.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду показав, що в листопаді 2014 року вони виконували ремонтні роботи у квартирі ОСОБА_7 , однак їх не пустили в підвал. Хотіли виїхати автомобілем з двору будинку, що по АДРЕСА_2 щоб їхати на другий об`єкт. ОСОБА_7 пішов відкривати ворота, але підбігла ОСОБА_9 і не дала йому це зробити. Вони почали між собою сперечатися. ОСОБА_7 намагався відкрив ворота, потерпіла не хотіла пускати і підставила ногу. Потім вона відійшла і ОСОБА_7 відкрив ворота. Як ОСОБА_7 вдарив потерпілу він не бачив, однак допускає, що це могло статися під час відкривання воріт.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду показала, що в листопаді 2014 року вона з чоловіком приїхала на АДРЕСА_2 , де знаходиться їх квартира. Автомобіль припаркували з правої сторони від в`їзду, ближче до будинку АДРЕСА_6 . Вона залишилася в автомобілі та була свідком конфлікту між її чоловіком ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , під час якого потерпіла шарпала за секцію воріт, кричала «вдар мене», підставляючи при цьому свою ногу. Вказане вона чула через відкрите вікно автомобіля. ОСОБА_7 воріт не штовхав, лише просив потерпілу відійти і випустити з двору бус.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20 листопада 2014 року, згідно якої ОСОБА_9 просить притягнути до відповідальності ОСОБА_7 , який 20 листопада 2014 року, близько 09 год. 40 хв. вдарив її секцією воріт, чим наніс тілесні ушкодження.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 16 грудня 2014 року та таблицею ілюстрацій, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 показала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Протоколом проведення слідчого експерименту від 16 грудня 2014 року та таблицею ілюстрацій, згідно якого свідок ОСОБА_13 показав механізм спричинення потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Висновком судово-медичної експертизи №1760 від 21 листопада 2014 року, згідно якого при судово-медичній експертизі у ОСОБА_9 виявлений синець із садном на його тлі лівої гомілки. Зазначені вище ушкодження виникли від дії тупого предмета приблизно за 1-2 доби до експертизи, що підтверджується їх характером і властивостями. Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження, відповідно до п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (МОЗ України, Київ, 1995), належать до легких. Утворення зазначених вище ушкоджень за повідомлених ОСОБА_9 при експертизі обставин не виключається.

Суд оцінює критично покази свідка ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_17 які вказує про те, що ОСОБА_7 воріт не штовхав, лише просив потерпілу відійти, а ОСОБА_9 сама підставила ногу, оскільки такі спростовуються показами самого обвинуваченого, який вказав, що він намагався відкрити ворота, тримаючи їх обома руками за дві секції та штовхаючи від себе, при тому, що з протилежної сторони, майже в притул до воріт, знаходилася потерпіла. При цьому, до моменту нанесення тілесних ушкоджень в ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відбувалася розмова безпосередньо на місці конфлікту, що виключає можливість того, що потерпіла підставила ногу, підбігши до воріт, в той час, як ці ворота відкривав ОСОБА_7 , і як про це вказує свідок ОСОБА_17 у своїх показах.

Також, суд не бере до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що у нього не було умислу наносити потерпілій тілесні ушкодження, оскільки, на думку суду, під час судового розгляду доведений факт, що обвинувачений штовхав секцію воріт в сторону від себе, при тому, що з протилежної сторони, майже в притул до воріт, знаходилася потерпіла.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 125 КК України характеризується прямим або не прямим умислом, і саме при наявності такого умислу настає кримінальна відповідальність за вказаною статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 24 КК України, непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Суд вважає, що враховуючи розташування та відстань на якій потерпіла та обвинувачений знаходилися по відношенню до воріт, саму їх конструкцію, обвинувачений ОСОБА_7 , штовхаючи секцію воріт в сторону ОСОБА_9 , передбачав суспільно небезпечні наслідки своїх дій, та допускав спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.

Посилання сторони захисту на те, що потерпіла ОСОБА_9 сама спровокувала конфлікт між нею та обвинуваченим суд до уваги не бере, оскільки будь-який словесний конфлікт не надає право особі посягати на особисту недоторканість іншої особи.

Таким чином, суд всебічно, повно і неупереджено дослідивши всі обставини злочину, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно, за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, згідно ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості, особу винного, зокрема те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, працює, конкретні обставини справи. Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 , йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді штрафу.

Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 , а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1