Справа № 562/439/16-к

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
В С Т А Н О В И В:
31.12.2015 року близько 20.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, повторно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою ОСОБА_5 , під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволодів його мобільним телефоном марки «SAMSUNG GT-I9300i» вартістю 3921,60 грн., картою пам`яті марки «Kingston-micro» об`ємом 32 Гб вартістю 280 грн. та сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25,00 грн., чим спричинив ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 4226,60 грн.
01.03.2016 року в м. Здолбунів між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про примирення, у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 471 КПК України.
Згідно даної угоди, потерпілий ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за частиною 2 статті 190 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному злочині.
Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинний понести ОСОБА_4 у вигляді обмеження волі строком 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені частиною 1 статті 473 КПК України, та наслідки її невиконання, які роз`яснені потерпілому та обвинуваченому.
Розглядаючи в порядку п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України визнав та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ч.1 ст.473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згідний з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про примирення та наполягає на затвердженні угоди про примирення.
Потерпілий ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні показав, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України та просить затвердити зазначену угоду.
Суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Враховуючи викладене, вислухавши думку прокурора, яка не заперечувала проти затвердження угоди про примирення, думку потерпілого, пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
Судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про примирення відповідає вимогам ст. 471 КПК України, а також відсутні підстави для відмови у її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.
Суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинено злочин середньої тяжкості, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, а тому його дії кваліфікує за частиною 2 статті 190 КК України.
Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває.?
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, усунення заподіяної шкоди.
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, не встановлені.
Виходячи із викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про примирення, укладеної 01.03.2016 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 473-476 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України і призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді обмеження волі строком 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України покарання за вказаним вироком щодо ОСОБА_4 та вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2016 року виконувати самостійно.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу - не обирати.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Рівненської області через Здолбунівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя: ОСОБА_1