Справа №485/8/16-к 13.04.2016
Провадження №11-кп/784/290/16 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286, ч.3 ст.136 Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_2
КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000716 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , прокурора прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 3 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Знам`янка Снігурівського району Миколаївської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.3 ст.136 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_8 ,

потерпіла - ОСОБА_9 ,

обвинувачений - ОСОБА_6 ,

захисник - ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 3 лютого 2016 року, в яких просять вирок суду змінити, пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання, застосувавши ст. 75 КК України.

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли смерть потерпілого.

Крім того, просить повторно дослідити висновок судово медичної експертизи №106 від 04.12.2015 року.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.3 ст.136 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.286 КК України 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;

- за ч.3 ст.136 КК України 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом повного поглинення призначених покарань, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання 3 роки позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 4 915 грн. 20 коп.

Узагальнені доводи апелянтів.
В апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник, висловлюючи аналогічні вимоги, посилаються на те, що після ДТП, ОСОБА_6 не викликав швидку допомогу, оскільки найближча лікарня знаходиться в смт. Снігурівка або у м. Херсоні, тому на неї треба було довго чекати, через що, він і перевіз потерпілу до місцем свого проживання. ОСОБА_6 , сам намагався надати потерпілій медичну допомогу, обробив рану на нозі, більше ніяких пошкоджень на іі тілі не було, а вже через 10-15 хвилин жінка померла.

Посилаються на те, що ОСОБА_6 , за власним бажанням з`явився до правоохоронних органів із заявою про зізнання у вчиненому, надавав пояснення щодо обставин ДТП, сприяв слідству та щиро розкаюється у вчиненому, добровільно, частково відшкодував завдану потерпілій матеріальну шкоду, надавав грошову та моральну допомогу в похованні ОСОБА_10 , та буде відшкодовувати потерпілій по справі всю суму грошей, яка залишилась не виплаченою.

Крім того, апелянти зазначають, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, на день скоєння ДТП він працював у Снігурівській ВК №5, на його утриманні знаходиться жінка та малолітня дитина, за місцем проживання і роботи характеризується позитивно, навчається на 4 курсі Чернігівського юридичного коледжу на заочній формі навчання.

Посилаються на те, що ОСОБА_6 , не є небезпечним для суспільства, а призначене йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, надасть йому можливість закінчити навчання, працювати, та повністю відшкодувати потерпілій завдану матеріальної шкоди.

Крім того зазначають, що у суді першої інстанції, потерпіла ОСОБА_9 , просила суд не позбавляти ОСОБА_6 волі, про призначення покарання із застосування ст.75 КК України, не заперечувала й сторона обвинувачення.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Посилається на те, що судом першої інстанції, дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження, та безпідставно виключено кваліфікуючу ознаку ч.2 ст. 286 КК України смерть потерпілого.

Також зазначає, що судом не враховано, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №106 від 04.12.2015 року, смерть ОСОБА_10 настала саме внаслідок тілесних ушкоджень, отриманих в результаті ДТП.

Тому, апелянт вважає, що дії ОСОБА_6 мають бути кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли смерть потерпілого.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 2 жовтня 2015 року близько 23 години 30 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 60 км/год. по вул. Київська в с. Новокиївка Снігурівського району Миколаївської області біля домоволодіння №27, рухаючись по смузі зустрічного руху, побачив пішохода ОСОБА_10 , яка переходила проїзну частину до лівого узбіччя у напрямку його руху. ОСОБА_6 , в порушення вимог п.п. 12.3 Правил дорожнього руху України, рухаючись в напрямку пішохода, допустив наїзд на останню, хоча мав технічну можливість запобігти такому наїзду шляхом застосування гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з ДТП.

В результаті ДТП потерпілій ОСОБА_10 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді розривів судинних ніжок в області обох нирок, масивних крововиливів під капсули обох нирок, масивною забрюшної гематоми, крововиливів в прикореневі зони обох легень, крововиливів в серповидну зв`язку печінки та діафрагму, які по категорії небезпеки для життя відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент спричинення, що в подальшому стали причиною смерті потерпілої.

Крім того, після наїзду на потерпілу ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , зупинивши автомобіль на місці ДТП, підійшов до потерпілої, яка знаходилась на лівому узбіччі та внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, перебувала у безпорадному та небезпечному для житті стані, не повідомив про такий стан потерпілої належних установ або осіб, а помістив ОСОБА_10 до свого автомобілю і відвіз за місцем свого мешкання, де потерпіла померла.

В результаті неповідомлення ОСОБА_6 про перебування потерпілої ОСОБА_10 в небезпечному для її життя стані, останній не була надана кваліфікована медична допомога та внаслідок отриманих від наїзду автомобілем тілесних ушкоджень, остання загинула.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які просили змінити вирок, застосувати ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання; прокурора ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу, не заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника; потерпілу ОСОБА_9 , яка теж просила звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд прийшов до наступного.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.3 ст.136 КК України, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, і в цій частині обвинуваченим та його захисником не оскаржуються.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то апеляційний суд вважає, що воно має бути змінено, зважаючи на такі обставини.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, вчинено необережний тяжкий злочин та умисний злочин середньої тяжкості, обставини їх вчинення залишення місця ДТП, дані про особу обвинуваченого, думку потерпілої щодо міри покарання ОСОБА_6 .
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування завданого збитку.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, дослідивши дані про особу обвинуваченого, дав їм належну оцінку та з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, призначив ОСОБА_6 покарання відповідно до вимог КК України.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 за місцем проживання та колишньої роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, навчається на 4 курсі Чернігівського юридичного коледжу на заочній формі навчання, надавав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну допомогу у похованні ОСОБА_10 , та продовжує підтримувати потерпілу матеріально й на даний час, цивільний позов потерпілою не заявлявся.

Крім того потерпіла ОСОБА_9 , як в суді першої інстанції та і в апеляційному суді, просила звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, прокурор ОСОБА_8 також не заперечував проти застосування ст.75 КК України, та просив звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

За такого, апеляційний суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК, та вважає, що відбування покарання з випробуванням буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 , та призначене йому покарання, вважає що судом першої інстанції безпідставно виключено кваліфікуючу ознаку ч.2 ст. 286 КК України смерть потерпілого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органами досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, та за ч.3 ст.136 КК України неповідомлення про перебування особи в небезпечному для життя стані належним установам чи особам, що спричинило смерть потерпілого (а.п.4)

Згідно висновку судово-медичного експерта № 106 від 04.12.2015 року, в результаті ДТП потерпілій було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, після спричинення яких і до настання смерті пройшов деякий проміжок часу від декількох хвилин до декількох десятків хвилин (приблизно не більше як півгодини). Не виключено, що надання невідкладної кваліфікованої медичної допомоги могло зберегти життя потерпілого. (а.п.112-113).

Крім того, після ДТП, ОСОБА_6 перевіз потерпілу за місцем свого проживання в інше село Знам*янка, яке знаходиться на відстані більш, ніж 5 кілометрів, на що також був затрачений час.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, а саме, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження, а також те, що дії обвинуваченого за ч.3 ст.136 КК України знаходяться в причинному зв`язку з наслідками у вигляді смерті потерпілої, та кваліфікував їх як, неповідомлення про перебування особи в небезпечному для життя стані належним установам чи особам, що спричинило смерть потерпілого.

Тому, зазначене спростовує твердження апелянта про незаконність вироку у зв`язку з невідповідності висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, так як кваліфікуюча ознака настання смерті потерпілої, не може інкримінуватись обвинуваченому у двох складах злочинів.

На підставі викладеного, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають задоволенню, а вирок суду зміні, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 3 лютого 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.3 ст.136 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки змінити.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

На підставі п.2, п.3 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частині, вирок відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4