У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001218, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за касаційною скаргою потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 12 грудня 2014 року приблизно о 17.20 год. при достатньому вуличному освітленні, керуючи технічно справним автобусом «БАЗ А-079» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), порушив пункти 2.3 «б», 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху: будучи неуважним, не стежачи за дорожньою обстановкою, рухався у другій полосі руху по вул. Ген. Петрова в м. Одесі. Маючи об`єктивну можливість бачити велосипедиста, який у попутньому напрямку також рухався по другій полосі, ОСОБА_6 , нехтуючи вимогами Правил, не витримав безпечної дистанції, не вжив заходів для зменшення швидкості, своєчасно не загальмував і здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 . У результаті наїзду ОСОБА_9 упав на проїзну частину зустрічного напрямку руху, де на нього наїхав автомобіль «БМВ» під керуванням ОСОБА_10 , який перебував в аварійній ситуації та не мав технічної можливості запобігти наїзду. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_9 помер у лікарні.

У касаційній скарзі потерпілі порушують питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду в цьому суді на підставі невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі винного внаслідок м`якості. Скаржники зазначають, що апеляційний суд не мотивував свого висновку про можливість звільнення винного від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, оскільки в останнього відсутні обставини, що пом`якшують покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав скаргу частково, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції на підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у цьому суді, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права у межах касаційної скарги.

Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, при перевірці доводів, викладених в апеляційній скарзі потерпілих, у частині призначеного ОСОБА_6 покарання цей суд зазначив, що враховує конкретні обставини справи та дії потерпілого, який у зимовий час пересувався на велосипеді, без необхідності виїхав на другу смугу руху, де його не помітив обвинувачений, який знаходився в автобусі на маршруті і пересувався з незначною швидкістю в межах ускладненого руху (пробки). Також суд в ухвалі зазначив, що смерть потерпілого настала не у зв`язкуіз діями обвинуваченого, хоча ОСОБА_9 і впав від зіткнення з автобусом, а у зв`язку з тим, що після падіння з велосипеду на зустрічну смугу руху, зустрічний автомобіль був в аварійному стані і не міг своєчасно загальмувати, а тому наїхав на потерпілого ОСОБА_9 .

Разом із тим, ці обставини згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 не інкримінувались і судом першої інстанції не встановлювалися. При посиланні на них суд апеляційної інстанції порушив принцип безпосередності дослідження доказів, а тому наведені вище посилання суду на обставини події та дії потерпілого підлягають виключенню з мотивувальної частини ухвали.

Що ж стосується доводів потерпілих про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання, то вони є безпідставними. Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що призначене засудженому покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК відповідає вимогам статей 50, 65 КК та є обґрунтованим.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених у касаційній скарзі потерпілих.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити. Виключити з мотивувальної частини ухвали урахування цим судом при перевірці правильності призначення покарання ОСОБА_6 дій потерпілого як учасника дорожнього руху, а також висновок про те, що настання смерті потерпілого не пов`язано з діями обвинуваченого.
У решті судове рішення залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3