Дата документу Справа № 321/1563/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/750/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 321/1563/15-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 186 ч.3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2016 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Любимівка, Михайлівського району, Запорізької області, українця, громадянина України, який має середню освіту, не працюючого, не одруженого, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, на обліку в Михайлівському КВІ УДПтС України в Запорізькій області не перебуває, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 26.12.2005 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки;

2) 21.01.2009 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2005 року та визначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі. 11.03.2009 року перегляд вироку Апеляційним судом Запорізької області та визначено 5 років 1 місяць позбавлення волі;

3) 28.10.2009 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 17.04.2012 року Біленьковською ВК Запорізької області (№ 99) за ст. 81 КК України умовно-достроково, невідбутий строк: 1 рік 8 місяців 1 день;

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід, відносно ОСОБА_7 змінено з домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахується з моменту фактичного затримання, тобто з 12 лютого 2016 року.

Обвинувальний вирок суду в частині застосування запобіжного заходу, яким ОСОБА_7 визначено тримання під вартою, до набрання вироком законної сили ухвалено виконувати негайно.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно з вироком, 03.11.2015 року, приблизно о 02 год. 45 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з корисливих мотивів, з умислом направленим на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, шляхом подолання огорожі, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 . Одразу після цього, знаходячись зі східної сторони будівлі у дворі вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 зняв з петель дерев`яну віконну раму та через відкритий віконний отвір, проник до приміщення вказаного будинку.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , пройшов у спальну кімнату, де у словесній формі став виражати до ОСОБА_8 свою вимогу надати йому грошові кошти. Отримавши негативну відповідь на свою вимогу, ОСОБА_7 руками штовхнув ОСОБА_8 в тулуб, після чого, перейшов до іншої спальної кімнати будинку, де помітив господаря будинку ОСОБА_9 , якому також в усній формі виразив вимогу надати йому грошові кошти, при цьому, також штовхнувши ОСОБА_9 руками в тулуб та погрожуючи застосуванням насильства відносно ОСОБА_8 .

В результаті цього, ОСОБА_9 побоюючись застосування відносно ОСОБА_8 фізичного насильства, передав ОСОБА_7 жіночій гаманець, який для ОСОБА_9 матеріальної цінності не представляє, в якому знаходились грошові кошти в сумі 2000 гривень, після чого, ОСОБА_7 з отриманими грошовими коштами та б/в дерев`яною віконною рамою зі склом розміром 120x55 см, вартістю 150 гривень, яку він демонтував, зник з місця скоєння злочину, тим самим відкрито викрав вказані грошові кошти та дерев`яну віконну раму. Своїми умисними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 2150 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_7 вважає, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість. Просить вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 12.02.2016 відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч. 3 ст. 186 КК України скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить застосувати до нього ст. ст. 75, 69 КК України посилаючись на те, що він добровільно прийшов до відділу поліції та у скоєному злочині зізнався, відшкодував завдані збитки, вибачився перед потерпілими, останні до нього претензій не мають.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу і заперечував проти апеляційної скарги прокурора; думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляції обвинуваченого; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченогоОСОБА_7 у скоєні відкритого заволодіння майном ОСОБА_9 , поєднаного з проникненням у житло за обставин, наведених у формулюванні обвинувачення, а також щодо правильності кваліфікації його дій ґрунтуються на повному і всебічному дослідженні наданих доказів, відповідають вимогам процесуального закону і не викликають сумнівів у своїй правильності.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції прийняв до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані, що характеризують особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив необхідне і достатнє покарання, необхідне для виправлення ОСОБА_7 і попередження нових злочинів.

Колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки той послався на обставини, які зараховані судом при призначені покарання.

Відповідно до вимог ст. 72 ч. 5 КК України суд апеляційної інстанції зараховує в строк відбуття покарання ОСОБА_7 термін його попереднього ув`язнення з 12.02.2016 року по 02.06.2016 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 12.02.2016 року (включно) до 02.06.2016 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії повного тесту даної ухвали апеляційного суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4