Ухвала іменем україни 10 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 70000474, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року та вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За вироком районного суду засуджено за ст. 128 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.
Ухвалено стягнути із ОСОБА_7 на користь потерпілого

ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальних збитків 3 239,82 грн, моральної шкоди 5000 грн, а також у рахунок відшкодування шкоди у виді втраченого заробітку 20 236,33 грн.
Вироком апеляційного суду цей вирок районного суду в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову скасовано.
Ухвалено вважати ОСОБА_9 засудженим за ст. 128 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, а також ухвалено стягнути із ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальних збитків 3 239,82 грн, моральної шкоди 20 000 грн, відшкодування шкоди у виді втраченого заробітку у період

з 16 вересня 2013 року по 16 вересня 2014 року 72 204,33 грн.
У решті вирок районного суду залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 19 травня 2013 року приблизно о 01.00 год. біля бару «Софія», розташованому на вул. Центральній, 8 у с. Почино-Софіївці, у стані алкогольного сп`яніння, проявляючи злочинну недбалість, один раз кулаком вдарив ОСОБА_10 в голову, від чого той упав та ударився головою об землю, отримавши тяжкі тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про незаконність оскаржуваних судових рішень через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки на його думку у діях його підзахисного відсутня об`єкт та об`єктивна сторона інкримінованого йому кримінального правопорушення. Також захисник посилається на істотні порушення кримінального процесуального закону під час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими та просив залишити їх без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, а неповнота досудового розслідування чи судового розгляду, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
З оскаржуваних судових рішень убачається, що згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні. Такий висновок суд належним чином детально обґрунтував у прийнятих рішеннях.
Відповідно до фактичних обставин встановлених судом ОСОБА_7 , підійшовши до ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, один раз вдарив його по голові. Від цього удару ОСОБА_8 з прискоренням упав на землю та вдарився головою об тверду поверхню, отримавши таким чином тяжкі тілесні ушкодження.
При цьому, завдання удару потерпілому, унаслідок якого останній отримав тілесні ушкодження є об`єктивною стороною кримінального правопорушення категорії злочинів проти життя та здоров`я особи.
Відповідно до положень кримінального закону суб`єктивна сторона цього злочину характеризується необережністю, тобто як було встановлено ОСОБА_7 , завдаючи ОСОБА_8 удар в голову не передбачав, що той упаде, та у результаті такого падіння отримає тяжкі тілесні ушкодження, хоча повинен був і міг передбачити можливість настання таких наслідків (необережність у формі злочинної недбалості).
Суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, за вчинення якого засуджено ОСОБА_7 , є фізична особа, якій виповнилося 16 років.
Таким чином, з урахуванням наведених положень закону, виходячи з фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення встановлених судом, та з урахуванням того, що на момент вчинення протиправного діяння ОСОБА_7 було 27 років, тобто більше 16-ти, кваліфікація його дій за ст. 128 КК України та правильною.
Доводи сторони захисту про те, що не було встановлено причинно- наслідкового зв`язку між діями засудженого та наслідками, що настали для потерпілого та про непричетність ОСОБА_7 та інкримінованого йому кримінального правопорушення, виходячи з положень ст. 433 КПК України, не є предметом розгляду касаційного суду, а тому під час касаційного розгляду провадження не перевіряються.
Крім того, такі ж доводи були наведені в апеляційній скарзі захисника. Ці доводи детально перевірялися судом апеляційної інстанції та були визнані безпідставними, що належним чином обґрунтовано в оскаржуваному вироку апеляційного суду.
Також виявилися безпідставними твердження захисника про порушення судом апеляційної інстанції вимог щодо обов`язкової участі прокурора у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до матеріалів провадження прокурор брав участь у розгляді справи апеляційним судом, а його відсутність під час проголошення вироку не є істотним порушенням кримінально-процесуального закону, тому що проголошення судового рішення відповідно до норм КПК України не входить до процесу судового розгляду, так як регулюється окремими розділами зазначеного закону.
Що стосується вказівок захисника про те, що винного двічі було притягнено до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки він відбув покарання, призначене за вироком районного суду у виді громадських робі, незважаючи на що, вироком апеляційного суду йому було призначено покарання у виді обмеження волі і не вирішено питання про зарахування відбутого покарання, то вони не є такими порушеннями, що тягнуть за собою безумовне скасування судового рішення, оскільки їх може бути виправлено в порядку, передбаченому розділом VIII «Виконання судових рішень» КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року та вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 _________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3