Справа №480/2286/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ОВК №53 ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши 27 вересня 2016 року у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в режимі відео-конференції між Миколаївським районним судом Миколаївської області і Ольшанською виправною колонією № 53 справу про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ялта АР Крим,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 вироком Ялтинського міського суду АР Крим від 31.01.2012 року засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, до відбуття остаточно визначено покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06.04.2016 задоволено клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього Закону України Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

ОСОБА_5 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання, тобто з 13 грудня 2011 року по 16 лютого 2012 року, до набрання вироку Ялтинського міського суду АР Крим від 31.01.2012 року законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На момент розгляду справи засуджений ОСОБА_5 відбув 6 років 10 місяців 3 дні. Невідбутий строк складає 1 рік 1 місяць 1 день.

19.09.2016 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника установи виконання покарань, який заперечував проти задоволення заяви, пояснюючи це тим, що засуджений не довів свого виправлення, думку прокурора, пояснення засудженого ОСОБА_5 , який просив задовольниити його клопотання, суд дійшов такого.
З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що з 17.06.2014 року засуджений прибув до Ольшанської виправної колонії (№ 53).

По прибуттю був розподілений до відділення № 8, де відбуває покарання по теперішній час.
Відбуваючипокарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 зарекомендував себе наступним чином.

Засуджений ОСОБА_5 характеризується посередньо, не завжди дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи мав одне стягнення за порушення режиму утримання, котре погашено у встановленому законом порядку. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує не завжди у задовільному стані, має не охайний зовнішній вигляд. Безвідповідально ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не здійснює за ними належний догляд, та використовує не за призначенням. Не завжди виконує передбачені законом вимоги установи. Участі в організації та проведенні виховних заходів в установі не приймає.

Засуджений ОСОБА_5 має середню освіту, у зв`язку з чим не навчається в загальноосвітній вечірній школі при Ольшанській виправній колонії (№53).

Відповідно до медичного висновку має діагноз дитячий церебральний параліч, однак за висновком комісії ЛКК є працездатним.

Участі у програмі диференційованого виховного впливу засуджених до позбавлення волі не приймає.
Не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організаціях їх роботи. Не входить до ради колективу засуджених.
Чітких намірів після звільнення засуджений ОСОБА_5 не має.
На заходи виховного та профілактичного характеру реагує посередньо.
Вину у скоєному злочині визнає повністю, рішення суду вважає справедливим.
23.10.2013 року засуджений ОСОБА_5 розглядався на комісії відповідно до ст. 101 КВК України у вигляді переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання. Рішенням комісії йому було відмовлено як засудженому котрий не став на шлях виправлення (Протокол № 42).
30.10.2014 року засуджений ОСОБА_5 розглядався на комісії відповідно до ст. 82 КК України у вигляді обмеження волі. Рішенням комісії йому було відмовлено у як засудженому котрий не став на шлях виправлення (Протокол № 20).
31.08.2015 року засуджений розглядався на комісії відповідно до ст. 81 КК України у вигляді умовно дострокового звільнення. Рішенням комісії йому було відмовлено у як засудженому котрий не довів свого виправлення (Протокол №16).
На профілактичному обліку не перебуває.
Соціально - корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом листування, передач, та особистих побачень.
Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Доведення засудженим свого виправлення означає досягненням ним такого стану, за якого від даного засудженого не доводиться очікувати вчинення у майбутньому нових злочинів.
Сумлінна поведінка, поряд з іншими ознаками, характеризується, у тому числі, дотриманням засудженим режиму відбування покарання та виконанням покладених на нього законом обов`язків, стримуванням від порушень режиму відбування покарання та від порушень правил внутрішнього розпорядку.
У пункті 17 постанови Пленуму Верховного суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26.04.2002 року роз`яснено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
З характеризуючих матеріалів щодо засудженого ОСОБА_5 вбачається, що він характеризується посередньо, не працевлаштований, у зв`язку з небажанням працювати не виконує передбачені законом вимоги установи.
Отже, засуджений ОСОБА_5 не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення і щодо нього не може бути застосовано ст. 81 КК України, а саме - умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
З огляду на викладене, суд вважає, що заява засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 537,539 КПК України, суд, -

постановив:
У задоволенні заяви засудженому ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 7 днів.

Суддя ОСОБА_1

27.09.16