Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/357/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 296 (206) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.05.2016 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді кримінальне провадження №0000525 за апеляційними скаргами прокурора, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та захисника-адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_13 на вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, священнослужитель Олександрійської Світловодської єпархії, який проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням, іспитовим строком 2 роки.
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця сел. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта неповна вища, одруженого, працює водієм ЧП « ОСОБА_14 », проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
засуджено за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням, іспитовим строком 2 роки.
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Григорівка Світловодського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, має на утримані двоє неповнолітніх дітей 12 та 16 років, не працює, проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням, іспитовим строком 2 роки.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_8 у відшкодування завданої матеріальної шкоди 2692 грн. 38 коп. та у відшкодування завданої моральної шкоди 15000 грн. 00 коп.
Стягнуто з обвинувачених на користь потерпілого ОСОБА_9 у відшкодування завданої моральної шкоди 10000 грн.,
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 в частині стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 залишено без розгляду.
Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_15 ,

захисника-адвоката ОСОБА_16 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Вироком суду ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 визнано винними та засуджено за те, що вони скоїли хуліганство, тобто грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Так, 25 серпня 2013 року о 00 год. 40 хв. обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , які перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом з обвинуваченим ОСОБА_11 знаходячись біля домоволодіння по АДРЕСА_1 , безпідставно умисно кинули скляну пляшку на лобове скло автомобіля ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_17 , яким керував потерпілий ОСОБА_9 , рухаючись повз зазначене домоволодіння по дорозі на вул. Вокзальна в сел. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області. Попереду вказаного автомобіля рухався інший автомобіль ВАЗ 21053 реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_18 , під керуванням потерпілого ОСОБА_8 разом із ОСОБА_19 в якості пасажира. З метою з`ясування причин такої поведінки потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 із ОСОБА_19 на вказаних автомобілях під`їхали та зупинилися біля домоволодіння по АДРЕСА_1 , де знаходилися обвинувачені і вийшли із салонів автомобілів. Продовжуючи свої дії, які охоплювалися єдиним умислом та були направлені на грубе порушення громадського порядку ОСОБА_13 , за попередньою змовою з ОСОБА_20 та ОСОБА_12 умисно, шляхом нанесення ударів у різні частини тіла спричинили тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Так, потерпілому ОСОБА_8 було нанесено тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 226 від 27.08.2013 року відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Потерпілому ОСОБА_9 було нанесено тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 228 відносяться до категорії легких.
Після цього обвинувачені за попередньою змовою між собою, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, із використанням знайдених на місці вчинення правопорушення трьох цеглин тротуарної плитки, інших предметів, руками та ногами умисно безпідставно з особливою зухвалістю пошкодили лобове скло, заднє скло, скло передньої лівої дверці, скло задньої лівої дверці, скло задньої правої дверці, скло задніх габаритних вогнів, скло та лампи розжарення 4 фар освітлення, пластикове облицювання передньої правої фари, авто магнітолу автомобіля ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_1 , розбили скло задніх габаритних вогнів, заднє скло, переднє лобове скло, скло передньої правої дверці, скло задньої правої дверці, скло правої та лівої фар, пошкодили лако фарбове покриття даху, деформували дах, відламали центральне дзеркало заднього виду автомобіля ВАЗ 21053, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
В апеляціях:

-прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинувачених, просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставного застосування до обвинувачених вимог ст.ст. 75, 76 КК України. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 визнати винними та призначити кожному покарання за ч.2 ст.296 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, без застосування ст. 75 КК України. в решті вирок залишити без змін. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції у вироку узяв до уваги тяжкість кримінального правопорушення проте не врахував те, що кожен обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, при вчиненні даного кримінального правопорушення усі обвинуваченні проявили ініціативу щодо вчинення даного злочину, після вчинення злочину не надали допомогу потерпілим, завдану шкоду не відшкодували, під час досудового розслідування не сприяли його проведенню. У судовому засіданні під час розгляду даного провадження обвинувачені не розкаялися.

-потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просять вирок суду першої інстанції щодо обвинувачених скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 визнати винними та призначити їм покарання за ч.2 ст.296 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, без застосування ст. 75 КК України. Мотивуючи тим, що районний суд призначаючи обвинуваченим покарання не врахував, що обвинуваченими завдана потерпілим матеріальна та моральна шкода не відшкодована, останні навіть не вибачилися. Крім того, обвинувачені свою вину не визнали, при цьому надавали суду неправдиві показання намагаючись уникнути покарання. Більше того, обвинувачений ОСОБА_11 взагалі заперечив факт свого перебування під час скоєння даного кримінального правопорушення. Таким чином в обвинуваченого відсутня пом`якшуюча обставина у вигляді щирого каяття. Крім того, обвинувачені своєю поведінкою затягували судовий розгляд.

-захисник-адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить вирок районного суду щодо його підзахисного засудженого за ч.2 ст.296 КК України скасувати, а кримінальне провадження закрити. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок районного суду є незаконним та необґрунтованим, не відповідає викладеним фактичним обставинам кримінального провадження та висновкам суду. Так, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 в інкримінованому правопорушенні винним себе не визнав та зазначив, що в ніч з 24 та 25 серпня 2013 року він разом із свідком ОСОБА_21 перебували у нього вдома, спілкувалися і пили каву. Дійсно він від`їздив з дому до бару «Камелот» щоб купити води, але це було о 22 год. і повернувся у максимально стислий строк, так як дружини вдома не було, а малолітня донька спала під наглядом ОСОБА_21 . Після півночі він почув гавкіт собаки, на вулицю вийшов ОСОБА_21 і повідомив що біля його двору зібралися кілька чоловік, в тому числі і міліція. Вийшовши на вулицю йому повідомили, що поряд з його двором відбулася бійка та запитали чи йому щось відомо з цього приводу, потім хтось із присутніх хлопців сказали «Ні, це не вони». Свідок ОСОБА_21 дав аналогічні показання щодо непричетності ОСОБА_11 до даного правопорушення, тобто підтвердив алібі обвинуваченого, і жодними іншими доказами ці показання не були спростовані.

Так, судом першої інстанції не надано оцінку показанням свідків ОСОБА_22 , яка зазначила, що вона працює в барі «Камелот» після 21 год. вона бачила в барі всіх трьох обвинувачених, проте ознак сп`яніння вона у них не бачила. Крім того судом не враховано показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .

Натомість свідки ОСОБА_23 показала суду, що її син був учасником вказаних подій, катався на машині разом з потерпілими але на початку сварки втік.

Свідок ОСОБА_24 зазначив, що обвинувачені є його сусідами. Вночі з 24 на 25 серпня 2013 року він чув, що на вулиці була метушня, однак що саме відбувалося не бачив оскільки було темно. Крім того, зазначив що до міліції його не викликали, протокол допиту він не підписував.

Свідок ОСОБА_25 вказав, що 25.08.2015 року на прохання ОСОБА_27 з вул. Вокзальна, с. Павлиш відвіз у м. Олександрію невідомого чоловіка. З приводу цього його було допитано один раз. Чому у справі два протоколи його допиту йому не відомо. Так, записи зроблені в другому протоколі включаючи підписи виконані не ним.

Свідок ОСОБА_26 зазначив, що у ніч з 24 на 25 серпня 2013 року він був на роботі та неодноразово чув як на шаленій швидкості проносилися легкові автомобілі, яле кому вони належали він не знає. Також бачив як мимо нього проходили ОСОБА_28 та ОСОБА_29 і ще один незнайомий йому чоловік, однак це був не ОСОБА_30 оскільки останнього він знає.

Крім того, на місці проведення огляду місця події виявлено скла від автомобіля, але жодного фрагменту пляшки зі скла коричневого кольору виявлено та вилучено не було. Також заява потерпілої ОСОБА_31 датована 26.08.13 р. в якій вона просить притягнути до відповідальності ОСОБА_27 та ОСОБА_12 , а також третю невідому особу за побиття її сина, в заяві ОСОБА_7 просить порушити кримінальну справу за фактом побиття сина, проте не зазначено прізвища обвинувачених.

При цьому, суд першої інстанції у вироку посилається як на доказ вини обвинувачених на висновок судово-медичних експертиз №228 від 27.08.2013 р. та №226 від 31.10.2013 р., висновок судової авто-товарознавчих експертиз №471 від 06.09.2013 р. та №470 від 06.09.2013 р.; протокол огляду предметів від 10.09.2013 р.; матеріали судово-медичної імунологічної експертиз №1033, №1034 від 12.11.2013 року, проте дані документи в судовому засіданні досліджено не було.

Таким чином дані викладені в протоколах огляду місця події, датовані 25 та 26 серпня 2013 року, є недопустимими доказами так як останні отриманні з порушеннями норм КПК України є сфабрикованими і мають бути виключені.

Більше того, захисник-адвокат в інтересах свого підзахисного зазначає про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства. Оскільки вирок суду замість призначеної дати 10.02.2016 року було проголошено 11.02.2016 року без явки учасників кримінального провадження, хоча впродовж згаданого дня обвинувачені та захисник були присутніми в приміщенні суді.

-захисник-адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просить вирок районного суду щодо свого підзахисного засудженого за ч.2 ст.296 КК України скасувати, а кримінальне провадження закрити. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок районного суду є незаконним та необґрунтованим, не відповідає викладеним фактичним обставинам кримінального провадження та висновкам суду. Так, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 в інкримінованому правопорушенні винним себе не визнав та зазначив, що дійсно між ним і ОСОБА_13 з одного боку та потерпілими ОСОБА_32 та ОСОБА_33 з іншого боку виникла сварка з приводу того, що останні влаштували перегони по вул. Вокзальна в с. Павлиш та мало не збили їх коли вони чекали на узбіччі автомобіль який мав відвезти випадкового чоловіка до Олександрії. Ініціаторами бійки були потерпілі. В цей час чоловік на ім`я ОСОБА_34 , особу якого слідством встановлено не було пошкодив автомобілі потерпілих. Свої дії пояснив тим, що тільки таким чином можна добитися безпеки на дорогах, коли таким любителям екстремальної їзди не буде на чому їздити.

Також, судом першої інстанції не надано оцінку показанням свідків ОСОБА_22 , яка зазначила, що вона працює в барі «Камелот» після 21 год. вона бачила в барі всіх трьох обвинувачених, проте ознак сп`яніння вона у них не бачила. Крім того судом не враховано показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .

Натомість свідки ОСОБА_23 показала суду, що її син був учасником вказаних подій, катався на машині разом з потерпілими але на початку сварки втік.

Свідок ОСОБА_24 зазначив, що обвинувачені є його сусідами. Вночі з 24 на 25 серпня 2013 року він чув, що на вулиці була метушня, однак що саме відбувалося не бачив оскільки було темно. Крім того, зазначив що до міліції його не викликали, протокол допиту він не підписував.

Свідок ОСОБА_25 вказав, що 25.08.2015 року на прохання ОСОБА_27 з вул. Вокзальна, с. Павлиш відвіз у м. Олександрію невідомого чоловіка. З приводу цього його було допитано один раз. Чому у справі два протоколи його допиту йому не відомо. Так, записи зроблені в другому протоколі включаючи підписи виконані не ним.

Свідок ОСОБА_26 зазначив, що у ніч з 24 на 25 серпня 2013 року він був на роботі та неодноразово чув як на шаленій швидкості проносилися легкові автомобілі, але кому вони належали він не знає. Також бачив як мимо нього проходили ОСОБА_28 та ОСОБА_29 і ще один незнайомий йому чоловік, однак це був не ОСОБА_30 оскільки останнього він знає.

Крім того, на місці проведення огляду місця події виявлено скла від автомобіля, але жодного фрагменту пляшки зі скла коричневого кольору виявлено та вилучено не було. Також заява потерпілої ОСОБА_31 датована 26.08.13 р. в якій вона просить притягнути до відповідальності ОСОБА_27 та ОСОБА_12 , а також третю невідому особу за побиття її сина, в заяві ОСОБА_7 просить порушити кримінальну справу за фактом побиття сина, проте не зазначено прізвища обвинувачених.

Таким чином дані викладені в протоколах огляду місця події, датовані 25 та 26 серпня 2013 року, є недопустимими доказами так як останні отриманні з порушеннями норм КПК України є сфабрикованими і мають бути виключені.

При цьому, суд першої інстанції у вироку посилається як на доказ вини обвинувачених на висновок судово-медичних експертиз №228 від 27.08.2013 р. та №226 від 31.10.2013 р., висновок судової авто-товарознавчих експертиз №471 від 06.09.2013 р. та №470 від 06.09.2013 р.; протокол огляду предметів від 10.09.2013 р.; матеріали судово-медичної імунологічної експертиз №1033, №1034 від 12.11.2013 року, проте дані документи в судовому засіданні досліджено не було.

Більше того, захисник-адвокат в інтересах свого підзахисного зазначає про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства. Оскільки вирок суду замість призначеної дати 10.02.2016 року було проголошено 11.02.2016 року без явки учасників кримінального провадження, хоча впродовж згаданого дня обвинувачені та захисник були присутніми в приміщенні суді.

Також суд безпідставно не взяв до уваги наявність у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №227 від 27.08.2013 року віднесені до категорії легких тілесних ушкоджень. Таким чином під час судового розгляду встановлено, що між обвинуваченими та потерпілими виникла бійка на ґрунті особистої неприязні, що сформувалася через свару. При цьому ні досудовим слідством ні під час судового розгляду не встановлено хто ж саме кидав щось по автомобілю потерпілого. Також органами досудового слідства безпідставно встановлено що вказана подія відбулася в громадському місці.

Також дані викладені в протоколах огляду місця події, датовані 25 та 26 серпня 2013 року, є недопустимими доказами так як останні отриманні з порушеннями норм КПК України є сфабрикованими і мають бути виключені.

Більше того, захисник-адвокат в інтересах свого підзахисного зазначає про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства. Оскільки вирок суду замість призначеної дати 10.02.2016 року було проголошено 11.02.2016 року без явки учасників кримінального провадження, хоча впродовж згаданого дня обвинувачені та захисник були присутніми в приміщенні суді.

-захисник-адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 просить вирок районного суду щодо свого підзахисного засудженого за ч.2 ст.296 КК України скасувати, а кримінальне провадження закрити. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок районного суду є незаконним та необґрунтованим, не відповідає викладеним фактичним обставинам кримінального провадження та висновкам суду. Так, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 в інкримінованому правопорушенні винним себе не визнав та зазначив, що дійсно між ним і ОСОБА_12 з одного боку та потерпілими ОСОБА_32 та ОСОБА_33 з іншого боку виникла сварка з приводу того, що останні влаштували перегони по вул. Вокзальна в с. Павлиш та мало не збили їх коли вони чекали на узбіччі автомобіль який мав відвезти випадкового чоловіка до Олександрії. Ініціаторами бійки були потерпілі, оскільки останні бід їхали до них, щоб розібратись. В цей час чоловік на ім`я ОСОБА_34 , особу якого слідством встановлено не було пошкодив автомобілі потерпілих. Свої дії пояснив тим, що тільки таким чином можна добитися безпеки на дорогах, коли таким любителям екстремальної їзди не буде на чому їздити.

Також, судом першої інстанції не надано оцінку показанням свідків ОСОБА_22 , яка зазначила, що вона працює в барі «Камелот» після 21 год. вона бачила в барі всіх трьох обвинувачених, проте ознак сп`яніння вона у них не бачила. Крім того судом не враховано показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .

Натомість свідки ОСОБА_23 показала суду, що її син був учасником вказаних подій, катався на машині разом з потерпілими але на початку сварки втік.

Свідок ОСОБА_24 зазначив, що обвинувачені є його сусідами. Вночі з 24 на 25 серпня 2013 року він чув, що на вулиці була метушня, однак що саме відбувалося не бачив оскільки було темно. Крім того, зазначив що до міліції його не викликали, протокол допиту він не підписував.

Свідок ОСОБА_25 вказав, що 25.08.2015 року на прохання ОСОБА_27 з вул. Вокзальна, с. Павлиш відвіз у м. Олександрію невідомого чоловіка. З приводу цього його було допитано один раз. Чому у справі два протоколи його допиту йому не відомо. Так, записи зроблені в другому протоколі включаючи підписи виконані не ним.

Свідок ОСОБА_26 зазначив, що у ніч з 24 на 25 серпня 2013 року він був на роботі та неодноразово чув як на шаленій швидкості проносилися легкові автомобілі, але кому вони належали він не знає. Також бачив як мимо нього проходили ОСОБА_28 та ОСОБА_29 і ще один незнайомий йому чоловік, однак це був не ОСОБА_30 оскільки останнього він знає.

Крім того, на місці проведення огляду місця події виявлено скло від автомобіля, але жодного фрагменту пляшки зі скла коричневого кольору виявлено та вилучено не було. Також заява потерпілої ОСОБА_31 датована 26.08.13 р. в якій вона просить притягнути до відповідальності ОСОБА_27 та ОСОБА_12 , а також третю невідому особу за побиття її сина, в заяві ОСОБА_7 просить порушити кримінальну справу за фактом побиття сина, проте не зазначено прізвища обвинувачених.

Таким чином дані викладені в протоколах огляду місця події, датовані 25 та 26 серпня 2013 року, є недопустимими доказами так як останні отриманні з порушеннями норм КПК України є сфабрикованими і мають бути виключені.

При цьому, суд першої інстанції у вироку посилається як на доказ вини обвинувачених на висновок судово-медичних експертиз №228 від 27.08.2013 р. та №226 від 31.10.2013 р., висновок судової авто-товарознавчих експертиз №471 від 06.09.2013 р. та №470 від 06.09.2013 р.; протокол огляду предметів від 10.09.2013 р.; матеріали судово-медичної імунологічної експертиз №1033, №1034 від 12.11.2013 року, проте дані документи в судовому засіданні досліджено не було.

Більше того, захисник-адвокат в інтересах свого підзахисного зазначає про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства. Оскільки вирок суду замість призначеної дати 10.02.2016 року було проголошено 11.02.2016 року без явки учасників кримінального провадження, хоча впродовж згаданого дня обвинувачені та захисник були присутніми в приміщенні суді.

Також суд безпідставно не взяв до уваги наявність у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №227 від 27.08.2013 року віднесені до категорії легких тілесних ушкоджень. Таким чином під час судового розгляду встановлено, що між обвинуваченими та потерпілими виникла бійка на ґрунті особистої неприязні, що сформувалася через свару. При цьому ні досудовим слідством ні під час судового розгляду не встановлено хто ж саме кидав щось по автомобілю потерпілого. Також органами досудового слідства безпідставно встановлено що вказана подія відбулася в громадському місці.

Також дані викладені в протоколах огляду місця події, датовані 25 та 26 серпня 2013 року, є недопустимими доказами так як останні отриманні з порушеннями норм КПК України є сфабрикованими і мають бути виключені.

Більше того, захисник-адвокат в інтересах свого підзахисного зазначає про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства. Оскільки вирок суду замість призначеної дати 10.02.2016 року було проголошено 11.02.2016 року без явки учасників кримінального провадження, хоча впродовж згаданого дня обвинувачені та захисник були присутніми в приміщенні суді.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка частково підтримала свої апеляційні вимоги, просила вирок районного суду щодо обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 скасувати через істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства, підтримала вимоги потерпілих та захисника в інтересах обвинувачених тільки в частині скасування вироку і заперечила щодо задоволення апеляцій сторони захисту, захисника-адвоката ОСОБА_35 в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , який підтримав свої апеляційні вимоги і заперечив щодо задоволення апеляцій прокурора та потерпілих, обвинуваченого ОСОБА_11 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника і заперечив щодо інших апеляцій, обвинуваченого ОСОБА_12 який підтримав апеляційну скаргу свого захисника, і заперечив щодо апеляційних вимог прокурора та потерпілих, обвинуваченого ОСОБА_13 який підтримав апеляційну скаргу свого захисника ОСОБА_35 , заперечивши щодо апеляційних вимог прокурора та потерпілих, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до статті ч.1 ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Виходячи із змісту зазначеної вище норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки про подію злочину та про винуватість обвинувачених у його вчиненні містяться в матеріалах кримінального провадження.

Для цього у вироку суду повинні бути проаналізовані і оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які як підтверджують висновок суду, так і спростовують його.

Проте, ці вимоги закону під час розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції не виконанні.

Так, як вбачається з вироку районного суду щодо обвинувачених, незважаючи на те, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вину в інкримінованому обвинуваченні не визнали, суд першої інстанції у своєму судовому рішенні зазначив, що їх вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України підтверджується зібраними по справі і дослідженими у судовому засіданні сукупністю доказів.

Разом з тим, суд першої інстанції хоча і зазначив у вироку про дослідження зазначених вище доказів під час проведення судового розгляду, проте як вбачається з аудіо фіксації судового засідання згадані матеріали провадження районним судом в повному обсязі досліджено не було. Суд обмежився лише перерахуванням назви окремих доказів, та вказівки на аркуш кримінального провадження, де вони містяться, чим порушив засади безпосередності дослідження доказів.

Крім того, судом першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження було допущено ряд істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, відповідно до ст..344 КПК України головуючий оголошує склад суду, прізвища прокурора, секретаря судового засідання, обвинуваченого та захисника, роз`яснює учасникам судового засідання право відводу і з`ясовує, чи заявляють вони кому-небудь відвід. У разі заміни складу суду, головуючий суддя зобов`язаний повідомити про це учасників процесу із дотриманням вимог вищезазначеної статті.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду неодноразово відбувалася заміна секретарів судового засідання ОСОБА_36 та ОСОБА_37 , а також прокурорів ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 . Однак суд учасників процесу не повідомляв про зміну прокурорів та секретаря судового засідання, не роз`яснював права відводу.

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається і як зазначає захисник-адвокат ОСОБА_10 в своїх апеляціях та прокурор під час апеляційного розгляду, проведення судового розгляду згаданого провадження 28.01.2016 р., 09.02.2016 р. та 11.02.2016 р. відбулося без обов`язкової участі учасників судового провадження.

Так, 28 січня 2016 року районним судом без участі прокурора, обвинувачених та їх захисника-адвоката, без з`ясування причин неприбуття згаданих осіб, проведено судове засідання та постановлено рішення про привід обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судове засідання на 09.02.2015 року (т.3 а.к.п.218).

09 лютого 2016 року під час судового засідання, яке проведене без участі прокурора та потерпілих, було надано останнє слово обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , після чого суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, зазначивши, що вирок суду буде проголошено 10 лютого 2016 року о 14 год. 00 хв. (т.3 а.к.п.226).

11 лютого 2016 року о 10 год. 01 хв. без повідомлення та участі учасників судового провадження головуючий суддя проголошує судове рішення (т.3 а.к.п.227)

Відтак, під час судового провадження істотно порушено права учасників судового провадження, передбачені статтями 36- 59 КПК України.

Відповідно до ст.376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. Частина 6 згаданої статті передбачає, що копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Проте, зазначені вимоги кримінального процесуального закону України судом першої інстанції порушено. Судом безпідставно проголошено вирок 11 лютого 2016 року (замість 10.02.2016 р.), без повідомлення учасників кримінального провадження, що в свою чергу є неприпустимим.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, в ході якого необхідно врахувати вищевикладене, а також вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження і в залежності від встановленого, постановити законне і обґрунтоване судове рішення.

У зв`язку із скасуванням вироку суду першої інстанції через істотні порушення кримінального процесуального законодавства, колегія суддів не входить в обговорення про доведеність чи недоведеність обвинувачення та кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та захисника-адвоката ОСОБА_35 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2016 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ч.2 ст.296 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в тому ж суді в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4