Справа № 361/7916/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1035/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 26.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0002984 за апеляційними скаргами обвинуваченого та захисника на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Громуха Новоукраїнського району Кіровоградської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, маючого неповнолітню дитину, офіційно не працюючого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 07 лютого 2006 року Новоукраїським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки; 04 березня 2008 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст. 186; ст.71 КК України до 5-ти років 1-го місяця позбавлення волі, звільненого 01 квітня 2013 року по відбуттю строку покарання,
засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на 5 (п`ять) років без конфіскації майна; постановлено стягнути на користь потерпілого ОСОБА_10 10 000 грн моральної шкоди, на користь держави 736 грн.56 коп. витрат, пов`язаних із залученням експерта; вирішено питання про речові докази та судові витрати,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, в ніч з 08 на 09 серпня 2015 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , матеріали щодо якого ухвалою Броварського міськрайсуду Київської області від 06 червня 2016 року виділені в окреме провадження та його оголошено в розшук, перебували біля житлового будинку АДРЕСА_2 , де звернули увагу на автомобіль марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,, який належить ОСОБА_10 . У цей час у ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виник спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, ОСОБА_8 залишився біля автомобіля, де спостерігав за обстановкою, а ОСОБА_11 , стосовно якого матеріали виділені в окреме провадження, цеглиною, яку знайшов поруч, розбив скло передніх лівих дверцят та проник до салону автомобіля, де намагався завести двигун.

Не маючи змоги завести двигун внаслідок відсутності акумулятора, продовжуючи свої дії, спрямовані на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_11 , почали штовхати автомобіль та перемістили таким чином вказаний транспортний засіб в інше місце. У такий спосіб ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_11 незаконно заволодів автомобілем марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 58860 гривень 63 копійки.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 своїми умисними діями вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений просить переглянути вирок суду і винести законне рішення. Вимоги обґрунтовує тим, що він вважає, що суддя ОСОБА_1 незаконно виніс вирок, оскільки докази, наведені в справі не є прямими і не доводять того, що він причетний до участі у злочині.

- захисник просить вирок Броварського міськрайонного суду від 09 червня 2016 року щодо ОСОБА_8 скасувати на підставі п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 411 КПК України у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 повністю й закрити кримінальне провадження щодо нього. Свої вимоги обгрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і не було взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, та з вироку не зрозуміло, чому одні докази були відкинуті, а інші взяті до уваги, у зв`язку з чим виник ряд суперечностей, які викликають сумніви щодо винуватості ОСОБА_8 . Зокрема, захисник вказує, що як докази підтвердження вини його підзахисного, суд першої інстанції наводить показання потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 , протокол заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09 серпня 2015 року, яка не містить жодної вказівки на те, що до вчинення злочину причетний ОСОБА_8 , протокол слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 , який не доводить вини ОСОБА_8 , висновок експерта №5-04/78 від 04 вересня 2015 року, яким встановлено ринкову вартість автомобіля «ВАЗ 2107», проте не встановлена причетність до вчиненого злочину ОСОБА_8 , висновок експерта № 548 від 05 вересня 2015 року, яким встановлено, що один із слідів папілярних візерунків вилучених під час огляду місця події з зовнішньої сторони автомобіля залишений безіменним пальцем правої руки ОСОБА_8 , протокол огляду від 09 липня 2015 року, яким було оглянуто СД-диск з інформацією, наданою мобільним оператором про телефонні з`єднання за номером телефону, що належить ОСОБА_8 , протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 . На думку апелянта, вказана сукупність доказів не достатня для доведення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Захисник звертає увагу на те, що судом не надано належної оцінки основному доказу протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_11 , який пояснив, що інкримінований злочин він вчинив сам, та судом не було приділено належної уваги показанням ОСОБА_8 , який вказав, що інкримінований йому злочин він не вчиняв. Апелянт зазначає, що всупереч положенням ст. 62 Конституції України, сумніви стосовно доведеності вини, не були трактовані на користь обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та вважала вирок суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України, за якою передбачена відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, та зазначене діяння карається позбавленням волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої.

Судом першої інстанції всебічно досліджені докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що з ОСОБА_11 він разом здійснював ремонт дитячого садка. 08 серпня 2015 року після роботи вони вдвох пішли в парк м. Бровари випити пива. Після цього він пішов в садочок спати, не дочекавшись ОСОБА_11 , який кудись пішов. Вранці приїхали працівники міліції та повідомили, що він викрав автомобіль.

Колегія суддів з такими доводами обвинуваченого не погоджується, оскільки його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України підтверджується наступними доказами : показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що за будинком біля гаражів за кінотеатром «Прометей» бачив двох осіб чоловічої статі, які були біля автомобіля «Жигулі» сьомої моделі, при цьому один з чоловіків знаходився біля водійських дверцят, керував, а інший позаду штовхав автомобіль; протоколом огляду місця події, де зазначено, що автомобіль «ВАЗ-2107» зеленого кольору примикає до металевого гаража та в ньому розбите скло лівих передніх дверцят, в салоні лежить цеглина / том 1 а.п.132 142/; висновком експерта № 548 від 05.09.2015 року, з якого вбачається, що слід пальця №3, вилучений з автомобіля, залишений безіменним пальцем правої руки ОСОБА_8 / том 1 а.п.153 159/; протоколом огляду диску для лазерних систем від 09.11.2015 року, після перегляду інформації роздруківок дзвінків на якому можна стверджувати, що ОСОБА_8 знаходився в зоні вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, а саме на бульварі Незалежності, 6 а в м. Бровари / том 1 а.п.160 164/; протоколом слідчого експерименту від 03 листопада 2015 року за участю ОСОБА_12 , який показав де саме він проходив та бачив двох осіб, які штовхали автомобіль / том 1 а.п.165 168/.

Вказівка захисника на те, що показання потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 ніяким чином не вказують на причетність обвинуваченого до викрадення автомобіля не може бути взята до уваги, оскільки відповідні показання свідка підтверджують вчинення кримінального правопорушення двома особами та спростовують версію обвинуваченого про те, що ОСОБА_11 заволодів транспортним засобом одноособово. Крім того слід зазначити, що в своїх показаннях свідок ОСОБА_12 вказував, що скло водійських дверцят в автомобілі було відсутнє, що вказує на те, що саме в день незаконного заволодіння транспортним засобом цей свідок і бачив, як двоє осіб штовхали його, намагаючись завести. Що стосується показань потерпілого, то він вказав на обставини вчиненого щодо нього кримінального правопорушення.

З приводу протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09 серпня 2015 року /т. 1 а.п. 130-131/, то колегія суддів погоджується з твердженням захисника стосовно того, що в ньому відсутня вказівка на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, проте це є належним і допустимим доказом наявності самого факту кримінального правопорушення.

Твердження захисника стосовно того, що виявлений на автомобілі «ВАЗ 2107» папілярний візерунок, який, відповідно до висновку експерта № 548 від 05 вересня 2015 року, належить ОСОБА_8 /т. 1 а. п. 153-155/ і виник уже після вчинення даного злочину, не ґрунтуються на здобутих доказах, оскільки ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що коли працівники міліції привозили його на місце події, до автомобіля він не торкався.

Що стосується протоколу огляду СД-диску від 09 листопада 2015 року стосовно інформації про місцезнаходження телефонного номеру ОСОБА_8 в зоні дії радіостанції «ДНЗ Джерельце» по вул. Черняховського 13-Б /т.1 а.п. 160-161/, то це підтверджує його перебування в радіусі вчинення злочину і даний факт був оцінений судом в сукупності з іншими доказами.

Посилання захисника на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги протокол проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_11 /т. 2 а.п. 1-4/, де він вказав, що вчинив злочин одноособово, не може бути взятий судом до уваги, оскільки сам ОСОБА_11 не надавав показань безпосередньо в судовому засіданні, матеріали щодо нього виділені в окреме провадження, а дана позиція спростовується показаннями свідка ОСОБА_12 .

Таким чином, вказані в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника доводи про невинуватість ОСОБА_8 колегія суддів розцінює як позицію захисту.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено у відповідності з вимогами ст.65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого.

Наведені в апеляційних скаргах доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому до задоволення вони не підлягають.

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2016 року у відповідності до вимог ст. 72 КК України, ОСОБА_8 зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09 серпня 2015 року по 09 червня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

З урахуванням вищенаведеного та керуючись вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає, що до строку покарання, призначеного ОСОБА_8 за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2016 року, слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 10 червня 2016 року по 26 жовтня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишити без задоволення.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, зарахувати ОСОБА_8 до строку покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 10 червня 2016 року по 26 жовтня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

С У Д Д І
____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4