№ провадження 1-кп/208/62/16
УХВАЛА

19 квітня 2016 р. м. Дніпродзержинськ
Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:
Головуючого, судді ОСОБА_1 ,
При секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
провів у відкритому судовому засіданні у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, розгляд клопотання захисника ОСОБА_5 про скасування запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ,
суд
В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.110, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_4 у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.110, ч. 1 ст. 263 КК України.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід - тримання під вартою.
В судовому засіданні захисником ОСОБА_5 заявлено клопотання про скасування запобіжного заходу відносно його підзахисного обвинуваченого ОСОБА_4 , з підстав відсутності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, з врахуванням практики ЄСПЛ, тривалості тримання обвинуваченого під вартою, з врахуванням ч. 5 ст. 72 КК України, що становить 3 роки 5 місяців, наявності стійких соціальних зв`язків, постійного місця роботи та проживання, малолітніх дітей, відсутність судимості, дотримання процесуальної поведінки підзахисним. Крім того, з врахуванням дослідження всіх заявлених до дослідження доказів, як письмових так і допитаних свідків, що виключає раніше заявлені стороною обвинувачення ризиків. Просив клопотання з обґрунтування викладеного в письмовому вигляді задовольнити у повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника у повному обсязі та просив його задовольнити.
Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання з посиланням на норму ч. 5 ст. 176 КПК України, яка визначає що будь-який інший запобіжний захід крім тримання під вартою, до осіб що обвинувачуються у скоєнні злочину передбаченого ст. 110 КК України не може бути застосований.
Вислухав сторони, дослідив матеріали клопотання та кримінального провадження, суд приходить до наступного:
ОСОБА_4 був затриманий 01.09.2014 року, що підтверджено протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (т. 1 а.с. 58-60).
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_8 від 03.09.2014 року (т. 1 а.с. 97), відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з врахуванням заявлених ризиків таких як можливе переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування або суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню та продовження скоєння інших кримінальних правопорушень.
Ухвалою слідчого суді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_9 від 24.10.2014 року (т. 1 а.с. 117), обраний запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою змінено на домашній арешт.
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.12.2014 року запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обраний відносно ОСОБА_4 , з врахуванням вимог п.п. 7) п. 2 Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо невідворотності покарання за окремі злочини проти основ національної безпеки, громадської безпеки та корупційні злочини» № 1689-VII від 07.10.2014, ч. 5 ст. 176 КПК України, змінено на тримання під вартою.
Вирішуючи питання за клопотаннями відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує що він обвинувачується у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 263 КК України.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених в тому числі за ст. 110 Кримінального кодексу України.
Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
При цьому суд враховує правову позицію ЄСПЛ викладену у п. 74 рішення від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України» відповідно до якої «відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали, чи можливо належним чином продовжити (якщо так, то за яких умов) застосування на стадії судового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства», «не відповідає критерію передбачуваності закону» для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції».
Згідно пунктів 1 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; … 5) продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Судом також враховуються данні що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме наявність соціальний зв`язків, має двох малолітніх дітей, постійне місце проживання та праці, раніше не засуджений, що раніше заявлені ризики на час розгляду клопотання не підтверджені фактичними даними, а раніше заявлені ризики вплив на свідків, знищення чи спотворення документів зникли, так як судом досліджені заявлені докази, також судом враховуюється практика ЄСПЛ - Рішення ЄСПЛ у справі "Тимошенко проти України", «Ходорковський проти Росії» (Khodorkovskiy v. Russia), заява № 5829/04, п. 142, від 31 травня 2011 року, "Луценко проти України".
Доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення «Слоєв проти України, «Фельдман проти України»), «Гарькавий проти України», «Харченко проти України», «Чанєв проти України».
Таким чином, встановив на час вирішення клопотання відсутність доведеності ризиків стороною обвинувачення відносно обґрунтованості тримання ОСОБА_4 під вартою, вислухавши захисника, обвинуваченого та прокурора, керуючись вимогами ст.ст. 177, 178, ч. 5 ст. 176, ст. 331 КПК України, суд
Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - скасувати.
Суддя ОСОБА_1