АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №635/2739/16-к Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11кп/790/2167/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч3 ст.186 КК України
Ухвала
Іменем України
24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Харківського районного суду Харківської областівід 04 липня 2016 року відносно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., уродженець с.Хвойне Хвойнинського району Новгородської області РФ, громадянин України, з неповною середньою освітою, проживає в цивільному шлюбі, має на утриманні трьох дітей: одного неповнолітнього та двох малолітніх, офіційно не працюючий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше неодноразово судимий, останній раз 16.12.2005 р. Горняцьким районним судом м. Макіївки Донецької області за ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ст.70 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 03.12.2010р. звільнено від відбуття покарання умовно-достроково на 07 місяців 17 днів,

засуджений за ч.3 ст.186 КК України до 4(чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на три роки та покладанням на нього обов`язків передбачених п.п.2-4 ч.2 ст.76 КК України.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 03.03.2016р. близько 13 год. ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, переслідуючи злочинний намір, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, шляхом проникнення до житла, керуючись корисливим мотивом, відкривши хвіртку, проник до подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 . Після чого, через незачинені на замок вхідні двері проник до квартири АДРЕСА_3 домоволодіння за вищевказаною адресою, куди не мав вільного доступу та дозволу власниці ОСОБА_9 . Знаходячись у зазначеній квартирі, ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний намір на відкрите заволодіння чужим майном, висловив вимогу ОСОБА_9 віддати йому всі наявні в неї грошові кошти. Після чого, з метою отримати бажаний результат та виказуючи рішучість своїх намірів, ОСОБА_8 застосував до неї насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме схопив руками ОСОБА_9 за плечі та почав її утримувати силою та висловлювати погрози застосувати більш жорстке фізичне насильство. Після чого, ривком розірвав кофту, в яку була одягнена ОСОБА_9 та силою штовхнув її на диван, чим завдав останній фізичну біль та в результаті чого спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синця на лівій руці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. ОСОБА_9 , злякавшись продовження фізичного насилля над собою та її новонародженою дитиною, яка знаходилась на той час у квартирі, вказала ОСОБА_8 де знаходяться грошові кошти. ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, поєднане з проникненням у житло, знаходячись у цій же кімнаті, підійшов до столу та відкрито заволодів грошовими коштами в розмірі 230грн.. Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину втік, обернувши викрадені грошові кошти на свою користь та розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Прокурор у поданій апеляційній скарзі не оскаржуючи встановлені фактичні дані та кваліфікацію вважає, що призначене обвинуваченому покарання із застосування ст.75 КК України є неправильним, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким за ч.3 ст.186 КК України призначити ОСОБА_8 4 роки позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, з`ясувавши позицію обвинуваченого та захисника, які вважали вирок суду правомірним, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вироку (т.1 а.с.72-75) фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження права оскаржувати ці обставини.

Оскільки ОСОБА_8 діючи умисно, повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, поєднане з проникненням у житлото суд першої інстанції вірно кваліфікував ці його дії за ч.3 ст.186 КК України.

Звідси, колегія суддів перевіряючи вирок суду лише в частині призначення покарання виходить з того, що відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Згідно ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст.12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який раніше судимий, але разом з тим має сім`ю, в якій є троє дітей: 2000 р.н., 2004 р.н. та 2011 р.н., працює неофіційно, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, має постійне місце проживання, за місцем якого характеризується позитивно; обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнав щире каяття, сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди потерпілій, а стан алкогольного сп`яніння обставиною, що обтяжує покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , районний суд вказав, що за сукупності обставин вчиненого злочину, незважаючи на те, що злочин кваліфікується як тяжкий, але з урахуванням особи винного, його поведінки на досудовому розслідуванні, повне визнання ним своєї вини, надання сприяння органам досудового розслідування у розкритті злочину, думки потерпілої, яка не мала до обвинуваченого будь-яких матеріальних або моральних претензій та не наполягала на сувору міру покарання і з урахуванням вищевикладених обставин прийшов до висновку, що його виправлення та перевиховання можливо без ізоляції від суспільства, тому вважав за можливе застосувати до обвинуваченого вимоги ст.ст.75, 76 КК України.

З матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с.30) вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 просить суд не позбавляти волі обвинуваченого, якого разом з його сім`єю знає близько 6 років, а з іншої її ж заяви (т.1 а.с.31) випливає, що вона згідна з покаранням яке призначить суд і не має претензій майнового характеру.
ОСОБА_8 16.12.2010р. був умовно-достроково звільнений на не відбутий строк 7 місяців 17 днів, відбуваючи покарання за вироком Горняцького районного суду м. Макіївки Донецької області від 12.02.2005р. за ч.ч.2, 3 ст.187 КК України 7 років 1 місяць позбавлення волі.

Разом з цим, з роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» випливає, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Матеріали кримінального провадження (т.1 а.с.35) свідчать, що ОСОБА_8 дійсно протягом 17 років проживає разом з цивільною дружиною і має трьох дітей, в свідоцтві про народження яких він зазначений як батько (т.1 а.с.65-67). При цьому він вже реально відбував покарання у виді позбавлення волі і був умовно-достроково звільнений. Як свідчать представлені документи, більше п`яти років він не вчиняв жодних правопорушень тож можна вважати, що він намагався стати на шлях виправлення, а вчинення злочину колегія суддів розглядає, як виняток.

Виходячи з цього, а також враховуючи аргументи наведені у вироку, колегія суддів вважає, що районний суд застосувавши положення ст.75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_8 не допустив порушення застосування цієї норми закону.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню, а вирок Харківського районного суду Харківської областівід 04.07.2016 р. слід визнати правомірним.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Харківського районного суду Харківської областівід 04 липня 2016 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді