Дата документу Справа № 325/153/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/969/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 325/153/15-к
Категорія: ст. 27 ч. 4, ст. 369 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_2 , розглянувши 03.06.2016 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 від 30.05.2016 року на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 30.03.2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013,
встановила:
16.05.2016 року судді-доповідачу було передане кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора від 28.04.2016 року з доповненням до неї від 29.04.2016 року на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 30.03.2016 року, яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19.05.2016 року зазначена апеляційна скарга з доповненням до неї була залишена без руху, як така, що подана без додержання вимог ст. 396 КПК України,з наданням апелянту строку для усунення недоліків.

03.06.2016 року судді-доповідачу передана повторно подана прокурором апеляційна скарга від 30.05.2016 року.

В ухвалі апеляційного суду було зазначено про недотримання апелянтом вимог ст. ст. 22, 23 КПК України та ч. 3 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

У порушення зазначених вимог закону, на що було вказано як на недолік в ухвалі апеляційного суду, апелянт намагається тиснути на суд апеляційної інстанції з перекладенням на нього своїх обов`язків, закріплених зазначеним законом для сторони обвинувачення в кримінальному провадженні, вказуючи на необхідність апеляційною інстанцією повно, об`єктивно вивчити докази, надані стороною обвинувачення під час судового розгляду суду першої інстанції.

При цьому апелянт не доводить, що він ці конкретні докази обвинувачення надавав суду першої інстанції для дослідження у порядку і у спосіб, передбачений ч. 1 ст. 349 КПК України.

Виходячи зі змісту апеляційної скарги, апелянт не посилається на перелік доказів, які ним надавались для дослідження, на підтвердження цих своїх доводів він навіть не посилається на аркуші провадження або на дані технічного носія, на якому зафіксована ця процесуальна дія, а лише зазначає, що він надав суду матеріали досудового кримінального провадження, з яких суд апеляційної інстанції, за уявленням апелянта, повинен вибрати докази обвинувачення, перевірити їх та надати їм оцінку на підтвердження вимог апеляційної скарги. Але такі доводи не мають нічого спільного з правилами, прописаними кримінальним процесуальним законом.

Неусунення апелянтом недоліків апеляційної скарги в частині необхідності посилання на конкретний перелік доказів, які надавались суду першої інстанції для дослідження на підтвердження обвинувачення, унеможливлює відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою сторони обвинувачення, якою оскаржується виправдувальний вирок з обґрунтуванням вимог неповнотою судового розгляду.

Нормами ст. 23 КПК України визначено, що суд, у тому числі суд апеляційної інстанції, досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Нормами ч. 3 ст. 404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Не дивлячись на зазначені вимоги ст. 23 та ч. 3 ст. 404 КПК України, на що також вказано в ухвалі апеляційного суду, апелянт просить апеляційну інстанцію дослідити докази, а не обставини, визначені нормами ч. 3 ст. 404 КПК України, і у спосіб, не передбачений кримінальним процесуальним законом, а саме через дослідження показань свідків, даних суду першої інстанції, а також даних перелічених ним протоколів слідчих дій та інших доказів, і, при цьому, не наводить правові підстави для їх дослідження, а саме те, що вони є додатковими і суд їх не досліджував.

Апелянтом, як в першій апеляційній скарзі, так і у другій, заявлені вимоги про скасування виправдувального вироку з ухваленням нового обвинувального вироку, тобто апелянт просить ухвалити нове рішення, що вимагає дотримання вимог ст. 23 та ч. 3 ст. 404 КПК України.

Заявлені апелянтом у повторно поданій апеляційній скарзі вимоги, не можна вважати обґрунтованими.

В новій апеляційній скарзі також не доведено, в чому полягає незаконність та необґрунтованість судового рішення, не доведено і не зазначено, що порушив суд при встановленні обставин, передбачених ст. 91 КПК України, на підтвердження яких стороною обвинувачення надавались конкретні докази, кожний з яких по цим обставинам судом першої інстанції досліджено не повністю або з порушеннями.

Також в апеляційній скарзі іде посилання на те, що суд проявив однобічність та неповноту в оцінці доказів, проте суть та зміст цього доводу не розкрита та його зміст є незрозумілим.

Отже, виходячи з викладеного, апелянт не усунув недоліки апеляційної скарги, яка була залишена без руху, що унеможливлює відкриття по апеляційній скарзі апеляційного провадження.
Відповідно до ст. 399 ч. 3 п. 1 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

На підставі викладеного, вважаю за необхідне повернути прокурору апеляційну скаргуу зв`язку з неусуненням недоліків.
Керуючись ст. 399 КПК України,

ухвалила:
Повернути прокурору у кримінальному провадженні ОСОБА_3 апеляційну скаргу від 28.04.2016 року з доповненням до неї від 29.04.2016 року та апеляційну скаргу від 30.05.2016 року, подані на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 30.03.2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , у зв`язку з неусуненням недоліків апеляційної скарги, залишеної без руху, у встановлений строк.

Копію ухвали разом з апеляційними скаргами та додатками до них надіслати прокурору ОСОБА_3 .

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня отримання копії ухвали.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_2