БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 1-кп/356/36/16
Справа № 365/170/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2016 року Березанський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 про заборону проведення фото- та відеозйомки судового засідання
ВСТАНОВИВ:
Під час проведення підготовчого судового засідання до суду з клопотаннями про заборону проведення фото- та відеозйомки в залі судового засідання під час розгляду кримінального провадження звернулися обвинувачена ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 . Свої клопотання обґрунтували тим, що ОСОБА_7 , якому на минулому судовому засіданні було дозволено здійснювати фото- та відео зйомку підготовчого судового засідання, не є співробітником ЗМІ. Окрім цього зазначали, що як сторона захисту, так і сторона обвинувачення заперечували проти проведення зйомки в судовому засіданні. Також захист у своїх клопотаннях посилався на те, що проведення зйомки в судовому засіданні, а також подальше розповсюдження каналами ЗМІ отриманої інформації є проявом непрямого тиску на обвинувачену, оскільки відповідно до положень Конституції України та КПК України в державі діє принцип презумпції невинуватості.
Прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 клопотання сторони захисту підтримали в повному обсязі.
Заслухавши клопотання сторони захисту, думку сторони обвинувачення, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Статтею 32 Конституції України гарантовано, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У рішенні Конституційного Суду України № 2-рп/2012 від 20 січня 2012 року дано офіційне тлумачення положень ч. 1, 2 ст. 32, ч. 2, 3 ст. 34 Конституції України з метою забезпечення конституційного порядку у сфері реалізації конституційних прав на інформацію та невтручання в особисте і сімейне життя людини, зокрема посадової особи.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Цим конституційним положенням відповідають приписи Цивільного кодексу України, якими встановлено, що фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію (абзац перший частини першої статті 302).
Таке конституційне та законодавче регулювання права особи вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується із Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року, яким визначено, що кожна людина має право на вільне вираження свого погляду; це право включає свободу шукати, одержувати і поширювати будь-яку інформацію та ідеї, незалежно від державних кордонів, усно, письмово чи за допомогою друку або художніх форм вираження чи іншими способами на свій вибір (пункт 2 статті 19).
Однією з гарантій реалізації конституційних прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації є законодавче закріплення права кожного на доступ до інформації, яке згідно зі ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» забезпечується систематичним та оперативним оприлюдненням інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах та будь-яким іншим способом, а також шляхом надання інформації на запити.
Разом з тим відповідно до ч. 3 ст. 34 Конституції України здійснення прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Таке конституційне обмеження прав особи збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується з положеннями п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, в яких зазначено, що при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
Таким чином, Конституцією України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких законами України може передбачатися обмеження прав особи на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації, оскільки реалізація цих прав не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (абз. 2 ст. 5 Закон України «Про інформацію») у тому числі й конституційне право особи на невтручання в її особисте і сімейне життя, встановлене ч. 1 ст. 32 Основного Закону України.
Положення ч. 1 ст. 32 та ч. 3 ст. 34 Конституції України перебувають у системному взаємозв`язку і передбачають як недопустимість порушення права людини на недоторканність особистого та сімейного життя, так і реалізацію особою права на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації.
Парламентська Асамблея Ради Європи в Резолюції № 1165 зазначила, що право кожної людини на приватність і право на свободу вираження поглядів є основою демократичного суспільства; ці права не є абсолютними і не мають ієрархічного характеру, оскільки мають однакову цінність (пункт 11). Виходячи з цього право на приватність, закріплене у статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, повинне захищати приватне життя особи не лише від втручання влади, а й від подібних дій з боку інших осіб чи інститутів, зокрема засобів масової інформації (пункт 12 Резолюції № 1165).
Положення частини другої статті 32 Основного Закону України передбачають вичерпні підстави можливого правомірного втручання в особисте та сімейне життя особи (в тому числі й тієї, яка займає посаду, пов`язану з функціями держави або органів місцевого самоврядування, та членів її сім`ї). Такими підставами є: згода особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації стосовно неї, а також, у разі відсутності такої згоди, випадки, визначені законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Даючи офіційне тлумачення положень ч. 1, 2 ст. 32 Конституції України у системному зв`язку з ч. 2 ст. 34 цієї Конституції, Конституційний Суд України дійшов висновку, що збирання, зберігання, використання та поширення державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням в її особисте та сімейне життя, яке допускається винятково у визначених законом випадках і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.
Також право на повагу до особистого життя закріплене у ст. 15 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» розгляд справ у судах відбувається відкрито, крім випадків, установлених законом. У відкритому судовому засіданні мають право бути присутніми будь-які особи. Учасники судового процесу, інші особи, присутні у залі судового засідання, представники засобів масової інформації можуть проводити в залі судового засідання фотозйомку, відео- та аудіозапис з використанням портативних відео- та аудіотехнічних засобів без отримання окремого дозволу суду, але з урахуванням обмежень, установлених законом. Трансляція судового засідання здійснюється з дозволу суду. Проведення в залі судового засідання фотозйомки, відеозапису, а також трансляція судового засідання повинні здійснюватися без створення перешкод у веденні засідання та здійсненні учасниками судового процесу їхніх процесуальних прав.
Отже, проведення фото- та відеозйомки в суді дозволено законом, але з певними обмеженнями. До останніх відносяться наявність дозволу суду та дотримання порядку, встановленого відповідним процесуальним кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 КПК України, кримінальне провадження у судах усіх інстанцій здійснюється відкрито.
Відповідно до положень ч. 6 ст. 27 КПК України кожен, хто присутній в залі судового засідання, може вести стенограму, робити нотатки, використовувати портативні аудіозаписуючі пристрої. Проведення в залі судового засідання фотозйомки, відеозапису, транслювання судового засідання по радіо і телебаченню, а також проведення звукозапису із застосуванням стаціонарної апаратури допускаються на підставі ухвали суду, що приймається з урахуванням думки сторін та можливості проведення таких дій без шкоди для судового розгляду.
Таким чином, проведення таких дій не допускається, якщо це може: зашкодити нормальному перебігу судового засідання та призвести до порушення прав та законних інтересів сторін та інших учасників кримінального провадження.
Кримінальне провадження призначено до підготовчого судового розгляду, який станом на 07 червня 2016 року продовжується.
Ухвалою суду від 24 травня 2016 року було дозволено ОСОБА_7 проводити фото- та відеозйомку в залі судового засідання під час розгляду даного кримінального провадження у підготовчому судовому засіданні. Роз`яснено присутнім в залі судового засідання про можливість вести стенограму, робити нотатки, використовувати портативні аудіозаписуючі пристрої.
Аналізуючи положення Глави 27 КПК України суд приходить до висновку, що лише за результатами підготовчого судового засідання суд може прийняти рішення про розгляд кримінального провадження у закритому судовому засіданні, що матиме наслідком присутність під час судового розгляду лише сторін та інших учасників кримінального провадження.
Таким чином, суд приходить до висновку, що у клопотаннях сторони захисту слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 29, 32, 34 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, ст. 15, 17, 27 КПК України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотань обвинуваченої ОСОБА_5 , Захисника ОСОБА_6 про заборону проведення фото- та відеозйомки судового засідання відмовити.
Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1