Справа № 642/1440/16-к
Провадження 1кп/642/271/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2016 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Баку Азербайджан, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , працююча касиром супермаркету «Класс», раніше не судима,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1,4 ст. 358 КК України,

з участю сторони кримінального провадження:

- обвинувачення прокурора Ленінського відділу Харківської прокуратури №1 юриста 3-го класу ОСОБА_3

встановив:
04.05.2015р. ОСОБА_5 , діючи з умислом на виготовлення підробленого документу на придбання права суборенди на автоматичну кавоварку, належну орендодавцю ОСОБА_6 , для здійснення діяльності в приміщенні магазину, належному приватному підприємцю ОСОБА_7 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , не маючи можливості укладати відповідну угоду від власного імені, бо не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, вчинила протиправні умисні дії, які виразилися в підробленні офіційних документів.

Так, 04.05.2015 року ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні магазину ФОП ОСОБА_7 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , маючи намір на підроблення іншого офіційного документу, тобто договору суборенди № 721519 від 04.05.15 року, який повинен посвідчуватися громадянином-підприємцем ОСОБА_7 , яка має право посвідчувати такий документ, який надає право на експлуатацію автоматичної кавоварки, з метою подальшого використання даного документу самою ОСОБА_5 -кизи, яка розраховувала експлуатувати на власний розсуд автоматичну кавоварку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка належить на правах оренди орендодавцю ОСОБА_6 , і має інвентарний номер 721519, і не маючи можливості у відповідності до вимог чинного законодавства укладати відповідну угоду від власного імені , бо не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, в договорі суборенди № 721519 від 04.05.15 року між ФОП ОСОБА_6 (суборендодавець) та ФОП ОСОБА_7 (суборендар) про передачу в суборенду в строкове оплатне користування кавоварки «Bianchi Gaia» інвентарний номер 721519, балансовою вартістю 25 000, яка належить ПрАТ „Якобз Україна (орендодавець) , з метою отримання права на експлуатацію даної кавоварки, видаючи себе за іншу особу( ОСОБА_7 ) виконала підпис від імені ОСОБА_7 в графі „ Суборендар та в графі „ приймання-передача обладнання.

Крім того, ОСОБА_5 4 травня 2015 року, діючи з умислом на використання підробленого документу на придбання права суборенди на автоматичну кавоварку , належну орендодавцю ОСОБА_6 , для здійснення діяльності в приміщенні магазину, належному приватному підприємцю ОСОБА_7 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , не маючи можливості укладати відповідну угоду від власного імені, бо не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, вчинила протиправні умисні дії, які виразилися в використанні завідомо підробленого офіційного документу.

Так, 04.05.2015 року ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні магазину ФОП ОСОБА_7 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , розраховуючи експлуатувати на власний розсуд автоматичну кавоварку „ ІНФОРМАЦІЯ_2 „ яка належить на правах оренди орендодавцю ОСОБА_6 , і має інвентарний номер 721519, і не маючи можливості у відповідності до вимог чинного законодавства укладати відповідну угоду від власного імені , бо не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності , в договорі суборенди № 721519 від 04.05.15 року між ФОП ОСОБА_6 (суборендодавець) та ФОП ОСОБА_7 (суборендар) про передачу в суборенду в строкове оплатне користування кавоварки «Bianchi Gaia» інвентарний номер 721519, балансовою вартістю 25 000, яка належить ПрАТ „Якобз Україна (орендодавець) , з метою отримання права на експлуатацію даної кавоварки, видаючи себе за іншу особу( ОСОБА_7 ) виконала підпис від імені ОСОБА_7 в графі «Суборендар» та в графі «приймання-передача обладнання», після чого ОСОБА_5 , використала даний завідомо підроблений документ, передавши його ФОП ОСОБА_6 , внаслідок чого, отримала для використання кавоварку « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Своїми діями ОСОБА_5 вчинила кримінальні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч.1 ст. 358 КК України, тобто підроблення іншого офіційного документу який посвідчується громадянином підприємцем, який має право посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків з метою використання його підроблювачем та ч.4 ст. 358 КК України тобто використання підробленого документу.

24 лютого 2016 р. між обвинуваченою ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 473 КПК України. Згідно даної угоди ОСОБА_5 визнає свою вину у скоєнні вищевказаних кримінальних правопорушень за ч.ч. 1,4 ст. 358 КК України, обвинувачена ОСОБА_5 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч.ч. 1,4 ст. 358 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. Також сторони дійшли згоди щодо покарання, яке має понести обвинувачена, а саме за ч.1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1700 грн., та за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1700 гривень. Крім цього даною угодою встановлені відомості щодо розуміння сторонами угоди наслідків її укладання та затвердження зазначеної угоди.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та пояснила, що саме вона скоїла зазначене правопорушення, у вчиненому щиро розкаюється. Також пояснила суду, що угоду вона укладала добровільно і наслідки укладання і затвердження зазначеної угоди для неї зрозумілі. Просила затвердити зазначену угоду.

Прокурор просив затвердити угоду.

Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченої та її захисника приходить до наступного:

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується та визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1,4 ст. 358 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч. 1,4 ст. 358 КК України.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_5 цілком розуміє права визначені абзацами 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

В судовому засіданні встановлено, що дана угода відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та може бути затверджена і на підставі цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать його вимогам, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання підозрюваним взятих на себе зобов`язань, не відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. Крім того судом береться до уваги те, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про визнання винуватості відповідають вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України, міра покарання, узгоджена обвинуваченою та прокурором, визначена у межах санкції ч. 1,4 ст. 358 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства. Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

За таких обставин, виходячи з позиції обвинуваченого, висловленої в судовому засіданні щодо погодження із призначенням узгодженої сторонами міри покарання, позиції прокурора, суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості від 24 лютого 2016 року, укладеної між обвинуваченою та прокурором по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 в ході досудового розслідування не обирався.

Долю речових доказів суд вирішує згідно зі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:
затвердити угоду про визнання винуватості укладену між обвинуваченою ОСОБА_5 та прокурором Ленінського відділу Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 , від 24 лютого 2016 року.

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1700 грн., та за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1700 гривень. Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення експертиз у справі в розмірі 982 гривень.

Речові докази по справі зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженій та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Головуючий: