Справа № 738/400/16-к
№ провадження 1-в/738/267/2016
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року Менський районний суд
Чеpнiгiвської областi

в складі:
судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю
прокурора ОСОБА_3

представника установи

виконання покарань ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м. Мена в режимі відеоконференції з Менською виправною колонією №91 клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання,
В С Т А H О В И В:
У лютому 2016 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього пільги, передбаченої ст. 81 КК України, а саме: умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання. Своє клопотання мотивує тим, що він відбуває покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2013 року, який ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 жовтня 2013 року залишений без змін, за ч.1 ст.127, ч.2 ст.365, ч.1 ст.371 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, на даний час відбув 2/3 частини призначеного судом покарання, грубих порушень режиму не допускав, з 05 листопада 2015 року працевлаштований на виробництві установи, має захворювання хребта, позов заявлений потерпілими за вироком відшкодував, покарання у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень погасив, а тому вважає, що до нього можливе застування пільги, передбаченої ст.81 КК України у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав своє клопотання, просив його задовольнити.

Представник установи виконання покарань в судовому засіданні висловив думку про передчасність застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання посилаючись на те, що засуджений своє поведінкою не довів своє виправлення.

В судове засідання представник спостережної комісії Менської РДА не прибув, але відповідно до вимог ст.539 ч.4 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання засудженого, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_5 та представника адмiнiстрацiї установи, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2013 року за ч.1 ст.127, ч.2 ст.365, ч.1 ст.371, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій представника влади в правоохоронних органах строком на 3 роки, зі штрафом в розмірі 8500 гривень, з позбавленням спеціального звання «старший лейтенант міліції».

Початок строку відбування покарання засудженому обчислюється з 03.02.2014 року.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2014 року вирок Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2013 року приведено у відповідність до Закону України від 21 лютого 2014 року «Про внесення змін до кримінального та кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень ст..19 Конвенції ООН проти корупції», ОСОБА_5 вважається засудженим за ч.1 ст.127, ч.3 ст.365, ч.1 ст.371, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій представника влади в правоохоронних органах строком на 3 роки з позбавленням спеціального звання старший лейтенант міліції.

На час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_5 відбув ? частини призначеного судом покарання.

Проте суд враховує, що фактичне відбуття зазначеного в законі строку покарання це формалізована підстава для умовно-достроково звільнення. Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким орієнтує суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 04 лютого 2014 року.

За час перебування в Одеському СІЗО засуджений ОСОБА_5 порушення режиму утримання та розпорядку дня не допускав, до праці не залучався, стягнень та заохочень не мав.

В Менській виправній колонії УДПтСУ в Чернігівській області (№91) засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання з 03 лютого 2014 року.

Як вбачається із витягу з рішення комісії при МВК №91 з питань застосування пільг до засуджених установи згідно ст. 82 КК України (протокол №16 від 14.08.2015 року) засудженому ОСОБА_5 відмовлено в застосуванні пільги, передбаченої ст. 82 КК України, з тих підстав, що засуджений не став на шлях виправлення.

Відповідно до опитувального аркушу щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким всі керівники частин та служб установи заперечували проти застосування до засудженого ОСОБА_5 ст. 82 КК України.

Також з характеристики, затвердженої 14 серпня 2015 року в.о. начальником Менської ВК-91 вбачається, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання в установі допустив одне порушення встановленого порядку відбування покарання, за що отримав одне стягнення, потребує подальшого контролю за його поведінкою та особистістю з боку представників адміністрації, на виробництві установи не працевлаштований, бажання працевлаштуватись на виробництві установи не виявляє. Відмовляється виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії, а саме роботу по благоустрою установи. Заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі та відділенні, відвідує, реагує на них посередньо, власної участі у них не приймає. Схильний до створення конфліктних ситуацій та написання скарг.

Як вбачається з характеристики від 02.02.2016 року, доданої до клопотання засудженого, останній порушень режиму не допускає, розпорядок дня виконує, залучений до робіт по благоустрою установи, з 05.11.2015 року та по даний час працевлаштований робітником швейної дільниці, до роботи ставиться сумлінно та старанно, працює незначний час, тому на розгляд комісії по застосуванню заходу заохочення не подавався. Згідно висновку адміністрації засуджений і відбув встановлену частину строку покарання, проте застосування до нього ст.81 КК України на даний час є передчасним.

Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, беззаперечне виконання законних вказівок адміністрації, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, наявність заохочень і відсутність стягнень, це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа постійно бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, прагне до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

Враховуючи особу засудженого, відсутність у нього заохочень, та те, що останній працевлаштований на виробництві незначний час, його поведінка свідчить лише про те, що засуджений стає шлях виправлення, а тому суд приходить до висновку, що застосування до засудженого ОСОБА_5 умовно дострокового звільнення вiд відбування покарання є передчасним.

На пiдставi викладеного, керуючись ст.ст. 81 КК України, ст. ст. 370-372, 395, 537, 539 КПК України
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1