АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/431/16 Справа № 710/2/16-к Категорія: ч.2ст. 190 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні засіданні в місті Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Шполянського відділу Смілянської прокуратури на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.02.2016 року, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого Полянським районним судом Черкаської області:

1) 12.04.2001 року за ст.ст. 140 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі. Із застосуванням ст. 46-1 КК України відстрочити виконання вироку на 1 рік із штрафом 680 грн.;

2) 29.03.2006 року за ст. 186 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

3) 04.12.2007 року за ч. 1 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки; 26.12.2008 вирок переглянуто. Засуджений до 2 років позбавлення волі.

4)14.02.2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік. Судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена,-

засуджено за ч.2 ст.190 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 14.02.2015 у виді 6 місяців позбавлення волі та остаточно визначено до відбуття 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджений за те, що він наприкінці липня 2015 року в с Мар`янівка Шполянського району Черкаської області, діючи умисно з корисливою метою, шляхом обману та зловживаючи довірою ОСОБА_9 незаконно заволодів велосипедом «Мінськ» вартістю 500 грн., що на праві власності належить ОСОБА_10 , чим спричинив останньому матеріальних збитків на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважає, що даний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому зазначає, що у вступній частині вироку наведено дані про судимість ОСОБА_7 , згідно яких, 14.02.2015 Шполянським районним судом останнього засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік. Судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена. Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, злочину протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 КК України. Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України та п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Вважає, що суд першої інстанції вказаних вимог матеріального закону не дотримався, не врахував, що невідбута частина покарання за попереднім вироком є більшою, ніж визначене ним остаточне покарання до відбуття за новим вироком. У зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, покарання призначене ОСОБА_7 Звенигородським районним судом, не відповідає ступеню тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Судом першої інстанції не було враховано, те що ОСОБА_11 не має постійного місця проживання, за місцем проживання характеризується посередньо. Крім того, обвинувачений перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога з діагнозом «алкогольна залежність». Просив призначити покарання за ч.2 ст.190 КК України - 2 роки позбавлення волі та на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Полянського районного суду від 15.02.2015 року та остаточно визначити до відбуття 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , якій заперечував проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Так, висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину передбаченого за ч.2 ст.190 КК України при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам провадження і ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні на підставі ч.3 ст.349 КПК України, яким суд дав належну оцінку і дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст. 190 КК України вірно, що не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора.

Відповідно до змісту ч.2 ст.50 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно вимог п. п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003 № 7 за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком, крім іншого, треба вважати частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України та п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував зазначені вище роз`яснення Пленуму ВСУ та закон України про кримінальну відповідальність і як наслідок в порушення вищевказаних норм призначив ОСОБА_7 остаточну міру покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі, що є меншою від невідбутої ним частини покарання за вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 14.02.2015 року, яка становить 2 роки позбавлення волі.

Враховуючи вищевказане, покарання призначене ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України та на підставі ст.71 КК України у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, тому колегія суддів вважає, що в частині призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з винесенням нового вироку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляції прокурора.

Згідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України, колегія суддів, у відповідності із вимогами ст.65, 71 КК України, п.25 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого посередню характеристику за місцем проживання, перебування на обліку у лікаря нарколога, раніше судимий та в період іспитового строку вчинив новий злочин.

В якості обставин пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 , колегія суддів враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, колегія суддів вбачає рецидив злочинів.

Враховуючи сукупність вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 і суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого ним, колегія суддів вважає за можливе призначити останньому покарання за ч.2 ст.190 КК України 1 рік (один) позбавлення волі та на підставі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 14.02.2015 року у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду 1 інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

За вищевказаних обставин, вирок підлягає скасуванню в частині призначення покарання ОСОБА_7 внаслідок м`якості в зв`язку з чим апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :
Апеляцію прокурора задовольнити частково.

Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.02.2016 року, відносно

ОСОБА_12 в частині призначення покарання скасувати.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Призначити ОСОБА_13 покарання за ч.2 ст.190 КК України 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 14.02.2015 року у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_13 покарання у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту його фактичного затримання з 17 лютого 2016 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_13 в строк відбутого покарання у виді позбавлення волі, строк його попереднього ув`язнення в період з 17.02.2016 року по 19.04.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.02.2016 року, відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий :

Судді :