АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/781/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/532/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 липня 2016 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, перебуває в Софіївській виправній колонії №45,
про відмову в задоволенні клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким.
Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7
представника Софіївської виправної колонії №45 ОСОБА_8

засуджений ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 31.05.2016р., постановити нову, якою замінити йому не відбуту частину покарання більш м`яку.
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому в задоволенні його клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до вимог ст.82 КК України, оскільки належним чином не дослідив особову засудженого, не врахував належним чином, що він характеризується позитивно, має місце праці, дві подяки, має стягнення, які є погашеними, вважає, що він довів своєю поведінкою своє виправлення, з чим безпідставно не погодилися суд першої інстанції та прокурор.

Згідно матеріалів справи ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року встановлено, що ОСОБА_6 засуджений 10.02.2014р. Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ст.ст.186 ч.2, 71 ч.1 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2016р. йому зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26.12.2013р. по 11.03.2014р., на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

З 15.04.2014р. відбуває покарання у Софіївській виправній колонії № 45. За час відбування покарання характеризується посередньо. Мав два стягнення, які погашені, та два заохочення. Працездатний, залучений до робіт на швейній дільниці установи. При виконанні дорученої роботи, ставиться дбайливо до майна та предметів, якими користується. Роботи із самообслуговування та благоустрою установи виконує, має достатній рівень необхідних навичок, ставиться з розумною ініціативою. Заходи виховного характеру відвідує не регулярно. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Знайте свої права та обов`язки». Підтримує зв`язки з матір`ю шляхом листування, отримує від неї посилки, передачі.

Станом на 04 березня 2016 року відбув 1/2 частину призначеного покарання, з урахуванням ухвали Софієвського районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2016 р. про зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст. 72 КК України..

03.06.2015 року засудженому було відмовлено у застосуванні заохочувальній нормі закону відповідно до ст.101 КВК України.

04.03.2016 року розглядався на комісії Софіївської виправної колонії № 45 щодо застосування до нього ст.82 КК України, однак було відмовлено в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким, як не твердо ставшому на шлях виправлення (а.с. 16 ).

Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну не відбутої частини покарання більш м`якою, - обмеженням волі.

Під час апеляційного розгляду в судовому засідання засуджений ОСОБА_6 свою апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі. Заявили, що рішення суду є не обґрунтованим, оскільки суд в повній мірі не врахував його особу. Тому ухвалу суду просив скасувати та замінити не відбуту частину покарання більш м`яким, на обмеження волі.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор заперечував проти скасування ухвали та просив відмовити у задоволенні клопотання засудженого щодо заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, на обмеження волі, оскільки останній не довів свого виправлення.
Представник Софіївської виправної колонії №45 під час апеляційного розгляду не заперечував проти задоволення клопотання засудженого щодо заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, на обмеження волі. Зазначив, що комісією Софіївської виправної колонії № 45 було відмовлено в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_6 , як не твердо ставшому на шлях виправлення. Зараз він виправляється.

Спостережна комісія подала до апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, зазначивши, що покладається на розсуд суду щодо заявлених вимог засудженого ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у кримінальному провадженні, дослідивши особову справу на ім`я засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін.

Так, відповідно до ч.1 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна не відбутої частини покарання більш м`якою згідно з ч.3 ст.82 КК України дійсно може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 засуджений 10.02.2014р. Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ст.ст.186 ч.2, 71 ч.1 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі (а.кп.6, 7).

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2016р. йому зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26.12.2013р. по 11.03.2014р., на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (а.кп.8-9).

Відповідно до характеристики, наданої Софіївською виправною колонією УДпСУ у Дніпропетровській області (№45) засуджений ОСОБА_6 з 15.04.2014р. відбуває покарання у Софіївській виправній колонії № 45. За час відбування покарання характеризується посередньо. Мав два стягнення, які погашені, та два заохочення. Працездатний, залучений до робіт на швейній дільниці установи. При виконанні дорученої роботи, ставиться дбайливо до майна та предметів, якими користується. Роботи із самообслуговування та благоустрою установи виконує, має достатній рівень необхідних навичок, ставиться з розумною ініціативою. Заходи виховного характеру відвідує не регулярно. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Знайте свої права та обов`язки». Підтримує зв`язки з матір`ю шляхом листування, отримує від неї посилки, передачі (а.кп.10)

Станом на 04 березня 2016 року відбув ? частину призначеного покарання.

03.06.2015 року засудженому було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми закону відповідно до ст.101 КВК України (Переведення засуджених до позбавлення волі, які стають на шлях виправлення).

Комісією Софіївської виправної колонії № 45 ОСОБА_6 відмовлено у заміні не відбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ст.82 КК України, як не твердо ставшому на шлях виправлення, що вбачається з витягу з протоколу №3 від 04.03.2016р. (а.кп.16).

Тому суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну не відбутої частини покарання більш м`якою, - обмеженням волі.

Колегія суддів дослідивши матеріали провадження та особової справи засудженого на ім`я ОСОБА_6 погоджується з позицією суду першої інстанції, що ОСОБА_6 , хоча і відбув необхідну частину покарання, проте у виправній колонії перебуває незначний час, свого виправлення не довів.

Оцінивши поведінку засудженого за весь період відбуття покарання, який з 30.12.2013р. відбував покарання в Криворізькому слідчому ізоляторі Дніпропетровської області, характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 15.04.2014р. відбуває покарання в Софіївській ВК №45, характеризується посередньо, має два стягнення, котрі погашені у законному порядку, та два заохочення, прцездатний та залучений до роботи на швейній дільниці установи. При виконанні дорученої робити дбайливо ставиться до майна і предметів, якими користується, здійснює за ними належний догляд, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Знайте свої права та обов`язки», підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю шляхом листування, отримує від неї посилки, передачі; заходи виховного характери відвідує не регулярно, участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає (а.кп.10-15), відповідно до витягу з засідання адміністративної комісії Софіївського ВК №45 від 04.03.2016р. засудженому ОСОБА_6 відмовлено у заміні не відбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ст.82 КК України, як не твердо ставшому на шлях виправлення (а.кп.16).
Ураховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_6 хоча і відбув необхідну частину покарання (станом на 04 березня 2016 року відбув ? частину покарання), проте виправлення не довів, у зв`язку з чим суд першої інстанції, із врахування положень п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" від 26.04.2002 року №2, прийшов до правильного висновку щодо відмови засудженому у заміні не відбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ст.82 КК України.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення суду слід залишити без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3