Справа №473/1997/16-к 02.11.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/658/16 Головуючий у 1- інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.5 ст.72 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2 листопада 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участі секретаря ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 липня 2016 року якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , засудженого вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2011 року за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ст. 70 КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, відбуває покарання у Вознесенській ВК № 72 Миколаївської області,
- про відмову у зарахуванні строку перебуванні у Миколаївському СІЗО в строк відбуття основного покарання.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
засуджений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою переглянути строк призначеного йому покарання відповідно до змін ч. 5 ст. 72 КК України.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 .
Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі ОСОБА_9 зазначає, що суд незаконно відмовив йому у перерахунку строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, оскільки, повинен був врахувати періоди його перебування в СІЗО після набрання вироком законної сили, а саме: з березня по квітень 2012 року, з жовтня по грудень 2012 року, з липня по серпень 2013 року, з січня по березень 2014 року, з лютого по листопад 2015 року, з березня по квітень 2016 року. Його єтапування в СІЗО після набрання вироком законної сили було пов`язано з реалізацією його конституційних прав, а також проведенням слідчих дій в рамках іншого кримінального провадження у відношенні нього. Стверджуючи про незаконність судового рішення просив також звернутись до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ для встановлення відповідності судового рішення Конституції України.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2011 року за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ст. 70 КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Вирок набрав законної сили 19 січня 2012 року, строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислюється з 11 червня 2009 року.
15.02.2016 року ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_6 зараховано у строк відбування основного покарання строк попереднього ув`язнення з 11.06.2009 року по 19.01.2012 року з урахуванням вимог ч.5 ст.72 КК України;
04.04.2016 року ухвалою апеляційного суду Миколаївської області ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.02.2016 року залишено без змін;
17.05.2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.02.2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 04.04.2016 року відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_6 суд зазначив, що вирок відносно ОСОБА_6 , за яким він на даний час відбуває покарання набрав законної сили 19.01.2012 року, а строк попереднього ув`язнення за даним вироком вже враховано при винесенні ухвали Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області від 15.02.2016 року. Всі наступні випадки перебування засудженого ОСОБА_6 в установах попереднього ув`язнення після 19.01.2012 року не підлягають зарахуванню у строк попереднього ув`язнення за правилами, визначеними у ч.5 ст.72 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, засудженого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того ж кримінального провадження (тобто в межах якого до особи було застосоване попереднє ув`язнення) провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30 червня 1993 року № 3352-ХІІ попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Тобто, у розумінні положень цієї норми попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2011 року за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ст. 70 КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Вирок набрав законної сили 19 січня 2012 року, строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислюється з 11 червня 2009 року.
Зважаючи на те, що вирок відносно ОСОБА_6 , за яким він на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі у Вознесенській виправній колонії УДПтС України Миколаївської області (№ 72), набрав законної сили 19 січня 2012 року, то перерахунку підлягає строк з 11 червня 2009р. по 19 січня 2012р. включно.
Всі наступні випадки перебування засудженого ОСОБА_6 в установах попереднього ув`язнення після 19 січня 2012 року у даному кримінальному провадженні не підлягають зарахуванню у строк попереднього ув`язнення за правилами, визначеними у ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону від 26 листопада 2015 року).
За такого, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_10 про зарахування у строк відбування покарання часу перебування ОСОБА_6 в слідчому ізоляторі з липня по серпень 2013 року, з січня по березень 2014 року, з лютого по листопад 2015 року та з березня по квітень 2016 року, пов`язаного зокрема із ознайомленням з матеріалами кримінальної справи після вступу вироку у законну силу та участі останнього в розгляді його скаргам на рішення органу досудового слідства у іншому провадженні.
До того ж, як вірно зазначив суд першої інстанції, 15.02.2016 року ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_6 дане питання на підставі вимог ч.5 ст.72 КК України уже вирішувалось і у строк відбування основного покарання зараховано строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні.
04.04.2016 року ухвалою апеляційного суду Миколаївської області ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.02.2016 року залишено без змін.
Клопотання засудженого про звернення з поданням до Верховного суду України на предмет відповідності Конституції України рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області не входить до компетенції апеляційного суду, тому задоволенню не підлягає.
Таким чином, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення і підстав для його скасування не вбачається.
З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 532, 539 КПК України, апеляційний суд, -
П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 липня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Судді: