АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11кп/796/1052/2016 Головуючий в суді 1інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві, кримінальне провадження № 0014686 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 01 липня 2014 року вироком Дніпровського районного суду міста Києва за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу - 50 неоподатковуваний мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, штраф сплачений;

13 жовтня 2014 року вироком Деснянського районного суду міста Києва за ст. 309 ч. 2 КК України на 2 роки позбавлення волі, ухвалою колегію суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва від 28 січня 2015 року вирок Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року змінений та застосовано ст. 75, ст. 76 КК України, звільнено з іспитовим строком на три роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 13.10.2014 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 72 КК України зараховано у строк покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення та перебування під вартою з 20.01.2016 року по 11.03.2016 року включно із розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 - тримання під вартою - залишено без змін до вступу вироку у законну силу.

По справі вирішено питання речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_6 09.12.2015 року приблизно о 18 :00 год., перебуваючи у торговельній залі магазину «Сільпо», що по пр-ту Маяковського, 43/2 в м. Києві, переслідуючи корисливу мету, з прилавку таємно викрав чуже майно, що належало ТОВ «Фоззі-Фуд» на загальну суму 357 грн. 60 коп. Після цього ОСОБА_6 намагався з місця вчинення злочину втекти, однак його злочинні дії були викриті працівниками служби охорони магазину, після чого ОСОБА_6 , розуміючи, що його дії викриті, з метою утримання майна, не реагуючи на вимогу працівників охорони зупинитись та повернути товар, втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України або змінити вирок суду, призначивши йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. При цьому просить врахувати його молодий вік, а також, що на його утриманні перебувають тяжко хвора бабуся та цивільна дружина.

У доповненнях до апеляційної скарги, ОСОБА_6 підтримав вимоги апеляційної скарги та підкреслив, що призначене судом покарання, внаслідок суворості, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого. Зазначає, що суд призначаючи покарання повинен був врахувати його щире каяття у вчиненому та визнання своєї вини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу просив її задовольнити, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, яке полягає у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими та підтверджені зібраними у встановленому законом порядку доказами у справі в їх сукупності.

Так, на підтвердження встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано послався на:

- показання свідка ОСОБА_9 , надані в судовому засіданні та згідно яких 09 грудня 2015 року, перебуваючи на робочу місці, в районі касової зони магазину «Сільпо» по пр-ту Маяковського, 43/2 в м. Києві, бачив як інший охоронець ОСОБА_10 зупинив ОСОБА_6 та попросив у нього чек. Коли ОСОБА_10 почав читати чек, ОСОБА_6 побіг на вихід з магазину та не реагував на вимогу зупинитись. В подальшому ОСОБА_6 був затриманий на вулиці неподалік від магазину;

- показання в суді свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що працює охоронцем магазину «Сільпо» по пр-ту Маяковського, 43/2 в м. Києві, 09.12.2015 року, перебуваючи біля рамки, повз нього проходив чоловік, який оплатив тільки частину товару, яку виносив з магазину. На прохання надати чек, покупець викинув його на землю та почав тікати з магазину, однак метрах в 25 від виходу був затриманий;

- дані, що містяться у протоколі огляду місця події від 09 грудня 2015 року, що проводився у службовому приміщенні магазину «Сільпо» по пр-ту Маяковського, 43/2 в м. Києві;

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Такі висновки підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а відтак підстав визнати їх неправильними не встановлено.

Судом також правильно оцінено показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який фактичні обставини справи, викладені свідками події, підтвердив, однак не погодився з кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 186 КК України як грабіж, посилаючись на те, що він не усвідомлював, що його дії були помічені охоронцями магазину та розцінено такі показання як неправдиві і як спосіб ухилення від кримінальної відповідальності.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про корисливі злочини проти приватної власності» № 12 від 25.12.92 року з наступними змінами, дії розпочаті як крадіжка, але виявлені особами, і не дивлячись на це продовжені винною особою з метою заволодіння майном або його утримання, належить кваліфікувати як грабіж.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після виявлення охоронцем магазину «Сільпо» факту несплати ОСОБА_6 за частину товарів, які він намагався незаконно викрасти з магазину, останній, незважаючи на це, продовжив протиправні дії з метою заволодіння та утримання цих товарів.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив подію злочину та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, а тому доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_6 про неправильну правову кваліфікацію його дій, не заслуговують на увагу.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення; обставини справи, а також конкретні дані про особу обвинуваченого, який притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, негативно характеризується за місцем проживання, а також відсутність тяжких наслідків.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.

Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції дотримано вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання ОСОБА_6 є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що судом при призначенні покарання не враховано як пом`якшуючу обставину щире каяття, визнання вини, а також перебування на утриманні тяжко хворої бабусі та цивільної дружини, не заслуговують на увагу.

Так, з журналу судового засідання та вироку суду вбачається, що вину у вчиненні грабежу ОСОБА_6 не визнав.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_6 не працевлаштований, а отже не має постійного джерела доходу; не міститься в матеріалах справи і документальне підтвердження перебування на його утриманні певних осіб.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судовий розгляд справи проведено повно, всебічно та об`єктивно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування чи зміни вироку у справі не встановлено.

Вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, вирок Деснянського районного суду міста Києва від 11 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Повний текст ували оголошений 16 червня 2016 року.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4