Справа № 643/989/16-к
Провадження № 1-КП/643/388/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.03.2016 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

секретар - ОСОБА_2 ,

за участі прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0006377 від 14.12.2015 року, яке надійшло від Харківської місцевої прокуратури №4 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Берека Первомайського району Харківської області, громадянина України, з середньою-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, раніше судимого 30.01.2007 року вироком Дзержинського районного суду м. Харків за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений з місця позбавлення волі 29.06.2010 року на підставі постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.06.2010 року умовно-достроково на не відбутий строк 3-и місяця 24 дні, зареєстрованого та фактично мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

13.12.2015 року близько 18:20 години, обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись біля буд. 83/26 по вул. Гв. Широнінців в м. Харкові, зайшов у приміщення магазину АТБ, що розташований за вищевказаною адресою з метою придбати продукти харчування. В торговому залі вказаного магазину обвинувачений побачив раніше незнайомого чоловіка біля відділу овочів, права зовнішня кишеня куртки якого була відчинена, де знаходився гаманець. Обвинувачений ОСОБА_4 , реалізуючи раптово виниклий у нього злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме, гаманця, маючи кримінальний досвід у вчиненні злочинів, діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів, впевнившись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу підійшов ззаду, просунув руку у зовнішню кишеню куртки потерпілого ОСОБА_5 , звідки дістав гаманець, в якому знаходились грошові кошти в розмірі 375 гривень, та помістив все це у свій поліетиленовий пакет. Після цього, обвинувачений ОСОБА_4 направився до виходу з магазину, де на касі, пред`явив працівникам охорони свої речі з метою впевнити їх в тому, що він нічого не придбав та не викрав, вийшов з магазину АТБ й направився у напрямку свого дому. Таким чином з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим ним чужим майном на власний розсуд.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , таємно, шляхом вільного доступу, заволодів майном потерпілого ОСОБА_5 , а саме гаманцем, вартістю, згідно товарознавчої експертизи № 8 від 14.01.2016 року, на суму 170 гривень, грошовими коштами у сумі 375 гривень, а всього на загальну суму 545 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінуємого йому злочину 13.12.2015 року , передбаченого ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини час, місця, механізм вчинення ним злочину, як зазначено вище у вироку суду. При цьому пояснив, що подалі таємно викрадений ним гаманець потерпілого ОСОБА_5 він тримав у себе, який був вилучений співробітниками досудового слідства, а гроші потерпілого в розмірі 375 гривень ним були витрачні на ліки.

Обвинувачений ОСОБА_4 у суді зазначив про те, що він розумів, що скоював злочин, та щиро розкаявся у його вчинені, причину скоєння ним злочину пояснив як необдуманою поведінкою, та знаходження у скрутному матеріальному становищі. При цьому обвинувачений у суді зазначив, що ним в ході досудового розслідування по справі в добровільному порядку була відшкодована потерпілому, спричинена останньому матеріальна шкода у повному обсязі, що підтверджується розпискою та заявою потерпілого від 11.03.2016 року.

За таких обставин справи, згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у скоєні ним злочину 13.12.2015 року, та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України, оскільки він скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості. Більш того, обвинувачений раніше судимий, а саме: 30.01.2007 року вироком Дзержинського районного суду м. Харків за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений з місця позбавлення волі 29.06.2010 року на підставі постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.06.2010 року умовно-достроково на не відбутий строк 3-и місяця 24 дні, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має місце реєстрації, за яким фактично мешкає, та характеризується добре.

При вирішенні питання про вид та міру покарання ОСОБА_4 суд враховує його щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, та визнає ці обставини, відповідно до ст.66 КК України, такими, що пом`якшують його покарання. Обставину, що обтяжує покарання останнього, яка передбачена ст. 67 КК України, судом не визнано.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковані його дії.

Враховуючи наявність пом`якшуючих обставин, даних про особу винного, а також те, що, відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, не має за мету спричинити фізичні страждання або принизити людську гідність, суд на підставі викладеного вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_4 міру покарання, яка не пов`язана з реальним позбавленням волі, тобто з випробуванням з іспитовим строком із застосуванням ст.75,ч.1 п.п.2, 3 ст.76 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 в ході досудового слідства та суду не обирався.

Потерпілим цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Згідно ч.1 п.п.2, 3ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази по справі: шкіряний гаманець, гроші у розмірі 375 гривень, фотокартку, ксерокопію паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , які передані власнику відповідно до постанови про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 13.01.2016 року повернути власнику ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення ОСОБА_4 та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1