АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/2610 /2016 Категорія ст. 172 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 яка діє в інтересах ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_11 погоджене заступником керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_12 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, вилучене в ході особистого обшуку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ухвалі слідчий суддя вказав, що клопотання слідчого містить достатньо правових підстав для арешту майна, передбачених ст.ст. 167,170 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту. Свої вимоги мотив є тим, що ухвала суду суперечить вимогам КПК, оскільки у суду не існувало поважних причин для поновлення пропущеного органом досудового розслідування строку для звернення з клопотанням про арешт майна та самого накладення арешту на майно ОСОБА_10 . Зазначає, що слідчий суддя не вказує в своєму рішенні, що вилучені речі є речовими доказами по кримінальному провадженню, так само як і відсутні відомості про це у клопотанні органу досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників, які підтримали апеляційну скаргу, та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого без змін, вивчивши матеріали провадження за клопотанням детектива, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суддею встановлено, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 від 11.01.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України.

11.07.2016 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України.

Задовольняючи клопотання детектива, що внесене в межах зазначеного кримінального провадження, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, що було вилучено під час проведення особистого обшуку ОСОБА_10 , слідчий суддя вказав, що клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить правові підстави для його задоволення.

З вказаними висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

Таким чином, накладення арешту на майно, яке було тимчасово вилучене під час проведення особистого обшуку ОСОБА_10 , за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали кримінального провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні, з огляду і на те, що органами досудового розслідування зібрані вагомідокази, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за які може бути призначено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна та спеціальної конфіскації. На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження і забезпечення можливої конфіскації майна та спеціальної конфіскації, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, яке було вилучено під час особистого обшуку ОСОБА_10 .

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого рішення слідчим суддею колегія суддів в матеріалах судової справ по розгляду клопотання про накладення арешту не вбачає.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість накладення арешту на тимчасово вилучене майно є такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження і не можуть бути задоволені.

Так, в матеріалах судової справи наявний протокол передачі слідчому судді ОСОБА_1 клопотання детектива про арешт майна, що відповідає Засадам використання автоматизованої системи документообігу суду (зі змінами, внесеними рішеннями зборів: №6/2016 від 22 червня 2016 року), положенням про автоматизовану систему документообігу суду затвердженої рішенням Ради суддів України № 2 від 02 квітня 2015 року. Відповідно до змісту мотивувальної частини оскаржуваної ухвали слідчий суддя обґрунтував необхідність поновлення детективу строку для подання до суду клопотання про арешт майна та в резолютивній частині ухвали зазначив про своє рішення. Зазначене вказує на ту обставину, що детективом піднімалось питання про поновлення строку на подання клопотання і воно було вирішено слідчим суддею.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на тимчасово вилучене майно діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи захисників стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

З урахуванням викладеного, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 167, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року, якою задоволено клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_11 погоджене заступником керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_12 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, вилучене в ході особистого обшуку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4