Справа № 344/8269/16-к
Провадження № 11-кп/779/484/2016
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001159 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2016 року, згідно якого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ханженково Макіївського району Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , згідно ст. 89 КК України раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, з призначенням покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, 4 (чотири) роки позбавлення волі з відбуванням у кримінально-виконавчій установі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередньо обораний - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з моменту фактичного затримання 20 березня 2016 року.

Ухвалено на підставі ст. 72 КК України зарахувати в час відбуття покарання час перебування ОСОБА_7 під вартою з 20 березня 2016 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_7 879,60 гривень витрат за проведення експертиз, вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :
Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить даний вирок суду змінити пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання.

В обґрунтування таких вимог зазначає, що при призначені покарання судом не повною мірою враховано обставини, які пом`якшують покарання. А саме: щире каяття; активне сприяння розкриттю злочину; повне відшкодування збитків потерпілій ОСОБА_9 , в результаті чого відсутні претензії матеріального та морального характеру з боку потерпілої; те, що обвинуваченим добровільно відшкодовані витрати ЦМКЛ на лікування потерпілої; думку потерпілої ОСОБА_10 про несуворе покарання обвинуваченого. Стверджує, що судом при цьому не повною мірою враховано особу винного, а саме, що ОСОБА_7 вважається несудимим, позитивно характеризується як по місцю проживання, так і у Івано-Франківській установі виконання покарань № 12, де він перебуває під вартою. Що не взято до уваги стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , якому, згідно з довідкою, яка міститься в матеріалах справи поставлено діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІ ст. ризик ІІІ. Гіпертонічний криз. Транзиторна ішемічна атака у ВББ. Вестибуло-атактичний синдром. Що не враховано відсутність обтяжуючих обставин. Вважає, що призначене покарання не відповідає особі обвинуваченого. Стверджує, що судом при призначенні покарання не було враховано ряд істотних обставин та можливість призначення менш суворого покарання з застосуванням ст. 69 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

19 березня 2016 року приблизно о 23.50 год. ОСОБА_7 знаходився в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де проживає потерпіла ОСОБА_9 . У приміщенні кухні вказаної квартири ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 розпивали спиртні напої та розмовляли. У ході розмови між ними виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_7 , обурившись на слова ОСОБА_9 , витягнув із шухляди кухонних меблів ніж та під впливом негативних емоцій, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, умисно наніс їй один удар вказаним предметом в ділянку живота. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани живота із пошкодженням тонкого кишечника, яка утворилась від дії плоского колото-ріжучого предмета, і які, згідно висновку експертизи, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення. Після вчинення злочину, ОСОБА_7 залишив приміщення житлової квартири, а потерпілу ОСОБА_9 було доставлено до Івано-Франківської ЦМКЛ.

Обвинувачений ОСОБА_7 про час та місце апеляційного розгляду повідомлявся належним чином, клопотань про його участь в апеляційному розгляді на надходило, питання про погіршення його становища не порушувалося, відповідно до ч. 4 ст. 401 КПК України, його участь є не обов`язковою.

Тому, оскільки згідно ч. 4 ст. 405 КПК України, це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за його відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просить її задовольнити;

- прокурор просив залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, а вирок суду без змін;

- потерпіла ОСОБА_9 підтримала апеляційну скаргу захисника, так як претензій до обвинуваченого не має.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ніким не оспорюються і в апеляційному порядку, відповідно, не перевіряються.

Апелянт висловив свою незгоду щодо призначеного обвинуваченому покарання.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дотримався вказаних вимог закону, в тому числі, і в частині призначення покарання ОСОБА_7 .

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в загальній частині цього Кодексу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченому покарання дотримався. Призначене покарання є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а доводи апеляційної скарги захисника в цій частині безпідставними та непереконливими.

Так, як вбачається зі змісту вироку, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують і пом`якшують його покарання. Обставин, які обтяжують його покарання не встановив. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд в повній мірі врахував те, що він вважається несудимим, хворіє, проходив службу в зоні АТО, думку потерпілої про несуворе покарання обвинуваченого, що добровільно відшкодував витрати ЦМКЛ на лікування потерпілої, його щире каяття у вчиненому. Вказані обставини та дані про особу обвинуваченого, суд визнав такими, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. За таких обставин, суд правильно, застосувавши ч. 1 ст. 69 КК України, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої, передбаченої законом, межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Колегія суддів, вважає, що обставини, викладені в доводах апеляційної скарги як підстави для пом`якшення ОСОБА_7 покарання, констатуються з формальних підстав, адже суд першої інстанції їх в повній мірі врахував, застосовуючи ч. 1 ст. 69 КК України, про що змістовно та обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироку.

З огляду на наведене, колегія суддів, не вбачає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, що відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підстави для зміни вироку суду за мотивами викладеними в апеляційній скарзі захисника, відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б бути безумовною підставою для скасування чи зміни вироку колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК, вважає за необхідне виконати положення Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII та зарахувати обвинуваченому термін попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання, згідно вимог ч. 5 ст. 72 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КПК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 20 березня 2016 року по 24 жовтня 2016 року у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4