У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора засудженого захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001194, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ситного Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК, за касаційною скаргою засудженого на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 08 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 квітня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 367 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності, на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від основного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь Кленівської сільської ради суму відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, в розмірі 87 517, 13 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 08 червня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він, перебуваючи на посаді майстра лісу Липинського лісництва ДП «Годницький лісгосп», будучи матеріально-відповідальною особою та працівником правоохоронного органу й суб`єктом корупційних дій, будучи зобов`язаним здійснювати охорону лісу на ввіреному йому обході, вчинив службову недбалість, а саме: не припиняв очевидних фактів самовільних рубок, не повідомляв про такі факти керівництву і створив умови для вчинення незаконних рубок, що спричинило істотної шкоди охоронюваним законом інтересам держави у сфері охорони та відтворення лісових ресурсів.
Так, ОСОБА_6 , перебуваючи на займаній посаді, у період із січня по червень 2013 року, не виконуючи своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, не забезпечив систематичного нагляду і належної охорони ввіреним йому виділом № 29.1 кварталу № 52 Липинського лісництва ДП «Городницький лісгосп», не вжив заходів щодо збереження лісових насаджень, що призвело до незаконних систематичних порубок невстановленими особами 28 дерев породи сосна, чим було заподіяно шкоди державним інтересам на суму 87 517,13 грн, що є істотною шкодою.

В касаційній скарзі засуджений порушує питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Засуджений зазначає, що судовий розгляд було проведено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, місцевий суд не довів його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, не вказав у вироку, які саме пункти посадової інструкції засуджений порушив, а також скаржник указує на неможливість виявлення ним незаконних порубок лісу внаслідок великого снігового покрову та свого перебування у відрядженні на курсах підвищення кваліфікації. Крім того, ОСОБА_6 зазначає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК, а цивільний позов розглянуто з порушенням вимог кримінального та цивільного процесуального законів.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та захисника на підтримку скарги, думку прокурора, який просив задовольнити скаргу частково, скасувати судові рішення внаслідок порушення вимог процесуального закону при розгляді цивільного позову і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні. Відповідно до вимог ст. 433 КПК при розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 ґрунтується на всебічно досліджених та правильно оцінених судом доказах. Зокрема, на показаннях представників потерпілого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які в судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_6 працював на посаді майстра лісу, був ознайомлений із посадовою інструкцією, згідно з якою він повинен був забезпечувати систематичний нагляд та належну охорону на ввіреному йому обході, доповідати лісничому чи старшому майстру про незаконну порубку лісу, чого не зробив. Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили висновки ревізії 2013 року щодо виявлення самовільної порубки 28 дерев, при цьому свідки стверджували, що при належному виконанні ОСОБА_6 своїх обов`язків він мав можливість при обході побачити незаконну порубку лісу.

Твердження засудженого про те, що він не був службовою особою, а отже, не може вважатися суб`єктом інкримінованого йому злочину, аналогічні за своїм змістом доводам, викладеним у його апеляційній скарзі, і були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними, про що в ухвалі навів докладні мотиви. Зокрема, апеляційний суд дав оцінку нормам, викладеним у Лісовому Кодексі України, Положенні «Про державну лісову охорону» від 16 вересня 2009 року, і зазначив, що ОСОБА_6 обіймав посаду майстра лісу, що належить до посадових осіб державної лісової охорони, виконував обов`язки, пов`язані з контролем за додержанням лісового законодавства та забезпечення охорони лісів, а також з управлінням та розпорядженням державним майном закріпленою за ним ділянкою лісового фонду. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що вказані функції входять до визначення понять організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських, а отже, ОСОБА_6 був службовою особою. З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції.

Так само безпідставними є і твердження, наведені в касаційній скарзі, щодо неможливості виявлення засудженим незаконних порубок лісу внаслідок великого снігового покрову, який тримався тривалий період часу, та перебування ОСОБА_6 у відрядженні на курсах підвищення кваліфікації.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 перебував на курсах підвищення кваліфікації у період з 04 по 16 лютого 2013 року і повинен був на час відрядження передати ввірений йому лісовий обхід № 10 іншому майстру лісу, чого він не виконав. Після повернення з курсів до часу проведення ревізії у червні 2013 року він, маючи реальну можливість виконати свої обов`язки, не вжив заходів щодо виявлення незаконних порубок лісу, хоча сніговий покрив зійшов ще у квітні. Отже, висновок суду про неналежне виконання засудженим своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди державним інтересам, є обґрунтованим.

За встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах справи дії ОСОБА_6 кваліфіковано правильно.

Що ж стосується тверджень засудженого про порушення вимог процесуального закону при розгляді цивільного позову в суді першої інстанції, то колегія суддів вважає їх слушними.

Згідно з ч. 4 ст. 291 КПК до обвинувального акта додається, крім іншого, цивільний позов, який відповідно до ст. 293 цього Кодексу надається підозрюваному одночасно з копією обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. Про отримання зазначених матеріалів свідчить розписка підозрюваного.

Відповідно до ч. 3 ст. 347 КПК цивільний позов у судовому засіданні оголошується лише до початку судового розгляду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що цивільний позов під час досудового розслідування не заявлявся, про що зазначено в обвинувальному акті, копія такого позову підозрюваному не надавалася, розписки про його отримання матеріали провадження не містять. На початку судового розгляду в місцевому суді на запитання суду прокурор відповів, що цивільний позов у справі не заявлявся. Разом із тим, після закінчення допиту всіх свідків у справі прокурор заявив про наявність цивільного позову і оголосив його. Незважаючи на недотримання прокурором наведених вище вимог процесуального закону суд розглянув цей позов і задовольнив його, чим порушив право підозрюваного на захист, оскільки ОСОБА_6 не мав реальної можливості підготуватися до ефективного захисту і заперечував проти цього позову. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на це порушення.

Наведене є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК - підставою для скасування судових рішень у частині вирішення цивільного позову та призначення нового розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 08 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3