У Х В А Л А

12 жовтня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3., розглянувши заяву заступника Генерального прокурора України ОСОБА_4. про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2016 року щодо ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2014 року, за результатами розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_2 в порядку, передбаченому частиною третьою статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), його засуджено за частиною другою статті 289 Кримінального кодексу України (далі - КК) за кваліфікуючою ознакою незаконного заволодіння транспортним засобом, що завдало потерпілому значної матеріальної шкоди, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі статті 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов'язків, передбачених статтею 76 КК.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2015 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 змінено, його дії перекваліфіковано на частину першу статті 289 КК, оскільки визнано відсутність кваліфікуючої ознаки завдання потерпілому значної матеріальної шкоди. У решті вирок залишено без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 16 червня 2016 року касаційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_2 - без зміни.

У своїй первинній заяві заступник Генерального прокурора України ОСОБА_4 порушувала питання про перегляд Верховним Судом України з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 445 КПК, а саме: у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, та невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду України та просив скасувати ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2015 року та колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2016 року щодо ОСОБА_2, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 12 вересня 2016 року заявника повідомлено про невідповідність його заяви вимогам частини другої статті 448 КПК і встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - до 7 жовтня 2016 року.

Зокрема, серед іншого зазначалося, що заявнику необхідно чітко визначитися у заяві щодо конкретної норми (норм) кримінального процесуального закону, яка неоднаково застосована судом касаційної інстанції, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, оскільки відсутність чіткого визначення неоднаково застосованої норми (норм) виключає можливість здійснення відповідного порівняння. Крім того, заявнику вказувалося на те, що йому необхідно навести з огляду на застосування певних норм права, спростування висновку суду касаційної інстанції, який погодився з ухвалою апеляційного суду щодо ОСОБА_2, щодо визначення поняття та значного розміру шкоди, заподіяної заволодінням автомобіля, відсутності зазначення таких критеріїв в обвинувальному акті щодо ОСОБА_2 і відсутності у справі доказів наявності такої шкоди від його дій, а також з того, що оцінка судом наявності чи відсутності кваліфікуючої ознаки - заподіяння значної шкоди не стосувалася фактичних обставин справи у порівнянні з іншими рішеннями суду касаційної інстанції і висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України. Також зазначалося про те, що у заяві не наведено обґрунтувань стосовно зміни/не зміни у зазначених випадках фактичних обставин справи, дотримання правил дослідження/не дослідження доказів апеляційним судом й порівняння норм, які були застосовані у цих ухвалах, з нормами, застосованими в оспорених судових рішеннях.

6 жовтня 2016 року від заступника Генерального прокурора України ОСОБА_4. на виконання вимог ухвали судді Верховного Суду України від 12 вересня 2016 року надійшла нова заява, зі змісту якої вбачається, що заявник знову ставить питання про перегляд судових рішень Верховним Судом України щодо ОСОБА_2 з посиланням на пункт 2 та 3 частини першої статті 445 КПК, в якій наводить, окрім раніше наведених, додаткові дані щодо допущених, на його думку, порушень кримінального процесуального закону. Однак, у своїй заяві він повторно не визначився щодо конкретної норми (норм) кримінального процесуального закону, яка неоднаково застосована судом касаційної інстанції, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, також не навів з огляду на застосування певних норм права, спростування висновку суду касаційної інстанції, щодо визначення поняття та значного розміру шкоди, заподіяної заволодінням автомобіля, відсутності зазначення таких критеріїв в обвинувальному акті щодо ОСОБА_2 і відсутності у справі доказів наявності такої шкоди від його дій, а також з того, що оцінка судом наявності чи відсутності кваліфікуючої ознаки - заподіяння значної шкоди не стосувалася фактичних обставин справи у порівнянні з іншими рішеннями суду касаційної інстанції і висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України. Та не навів обґрунтувань стосовно зміни/не зміни у зазначених випадках фактичних обставин справи, дотримання правил дослідження/не дослідження доказів апеляційним судом й порівняння норм, які були застосовані у цих ухвалах, з нормами, застосованими в оспорених судових рішеннях.

Зі змісту заяви заступника Генерального прокурора України ОСОБА_4. видно, що він зазначених в ухвалі судді недоліків не усунув, хоча і уточнив підстави для перегляду Верховним Судом України судових рішень, проте не навів належного їх обґрунтування, та в чому полягає подібність правовідносин, викладених судом у долучених до заяви судових рішеннях. Надіслана заява не усуває невідповідності її змісту вимогам частини другої статті 448 КПК та недоліків, на які вказано в ухвалі від 12 вересня 2016 року, у зв'язку з чим заява підлягає поверненню заявнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 450 КПК.

Відповідно до частини п'ятої статті 450 КПК повернення заяви на підставах, передбачених у частині четвертій цієї статті, не перешкоджає повторному зверненню у разі належного оформлення заяви або з інших підстав, ніж ті, які були предметом розгляду.

Керуючись статтею 450 КПК України,

у х в а л и в:

Заяву заступника Генерального прокурора України ОСОБА_4. про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2016 року щодо ОСОБА_2 повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_3