Справа № 741/494/16 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/645/2016
Категорія - ст.395КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000015 від 12 січня 2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора Носівського відділу Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2016 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина, Чернігівської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, тимчасово непрацюючого, неодруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого
- 10 березня 2009 року Козелецьким районним судом за ч. 3 ст. 185, ст. 304, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 05 червня 2013 року Носівським районним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі;

- ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2014 року на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» невідбуту частину покарання скорочено на половину;

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, і призначено йому покарання у виді арешту на строк один місяць п`ятнадцять днів.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено без зміни особисте зобов`язання.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 9 жовтня 2015 року ОСОБА_6 встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік із застосуванням таких обмежень:

1) заборона виходу з будинку з 22 год. до 06 год. наступної доби;

2) заборона перебування у місцях, де здійснюється продаж спиртних напоїв на розлив;

3) заборона виїзду в особистих справах за межі населеного пункту, у якому проживає, без дозволу територіального органу внутрішніх справа;

4) реєстрація в міліції 3 (три) рази на місяць.

ОСОБА_6 був належним чином повідомлений про накладені на нього обмеження. 23 жовтня 2015 року ОСОБА_6 прибув до вибраного місця проживання у АДРЕСА_1 , та, порушуючи правила адміністративного нагляду, не став на облік до Носівського РВ УМВС України в Чернігівській області та умисно з метою ухилення від адміністративного нагляду з 24 жовтня 2015 року залишив місце свого проживання та виїхав до с. Новоселиця Катеринопільського району Черкаської області без повідомлення територіального органу внутрішніх справ. У с. Новоселиця Катеринопільського району Черкаської області ОСОБА_6 фактично проживав до 22 березня 2016 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2016 року змінити та призначити йому покарання за скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ст.395 КК України у вигляді громадських робіт.

Вважає вирок суду першої інстанції занадто суворим, оскільки, на думку апелянта, він має достатньо пом`якшуючих обставин для зміни призначеного вироку визнання вини в повному обсязі, щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину. Свої вимоги обґрунтовує тим, що порушив умови адміністративного нагляду у зв`язку з пошуком роботи.

В апеляційній скарзі прокурор, просить вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ст.395 КК України призначити покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилається на те, що відповідно до ст.73 КК України визначено, що строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях. Однак, оскаржуваним вироком ОСОБА_6 визнано винним за злочин, передбачений ст.395 КК України, до покарання у виді арешту, строк якого судом встановлено 1 місяць 15 днів. Але, як зазначив апелянт, підстави для заміни, складання покарань або зарахування до призначеного покарання строку попереднього ув`язнення стосовно ОСОБА_6 , відсутні.

Також, на думку апелянта, суд не в повній мірі врахував дані щодо особи обвинуваченого, а саме, його молодий вік, але ніде не працює, раніше неодноразово судимий і призначив занадто м`яке покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, пояснення обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 395 КК України, самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі, караються арештом на строк до шести місяців. Під самовільним залишенням особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду розуміються зміна піднаглядним без поважних причин і повідомлення працівників міліції, що здійснюють нагляд, як місця проживання у межах одного населеного пункту, так і виїзд без дозволу органів внутрішніх справ до іншого населеного пункту.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 був належним чином повідомлений про накладені на нього обмеження. 23 жовтня 2015 року ОСОБА_6 прибув до вибраного місця проживання у АДРЕСА_1 , та, порушуючи правила адміністративного нагляду, не став на облік до Носівського РВ УМВС України в Чернігівській області та умисно з метою ухилення від адміністративного нагляду з 24 жовтня 2015 року залишив місце свого проживання та виїхав до с. Новоселиця Катеринопільського району Черкаської області без повідомлення територіального органу внутрішніх справ. У с. Новоселиця Катеринопільського району Черкаської області ОСОБА_6 фактично проживав до 22 березня 2016 року.

Доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що порушення умов адміністративного нагляду сталося у зв`язку з пошуком роботи є необґрунтованими та не являються поважними.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого правопорушення, обставин, які пом`якшують покарання, а також обтяжуючих покарання обставин.

Вказаний висновок узгоджується з нормами ст. 65 КК України в якій зазначеного, що суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із класифікації злочинів, критерії якої передбачені ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Виходячи з приписів ст.12 КК України, злочин, передбачений ст.395 КК України, є злочином невеликої тяжкості, санкція за вчинення останнього передбачає покарання у виді арешту на строк до шести місяців.

Обтяжуючими покарання обставинами суд визнав - вчинення злочину повторно та рецидив злочину.

У зв`язку з вищевикладеним, доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню. Колегія суддів вважає також, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому діяв в межах санкції статті і не порушив жодної норми закону, оскільки ст. 60 КК України передбачено що покарання у виді арешту встановлюється на строк від одного до шести місяців, суд призначив покарання в межах, що і вимагає дана норма закону.

Покарання ОСОБА_6 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд належним чином урахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, характеризуючі дані обвинуваченого, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання, і призначив ОСОБА_6 покарання в межах максимально наближеного до мінімального розміру, передбаченого у санкції ст.395 КК України, з чим і погоджується колегія суддів.

Суд врахував усі обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які покликається апелянт та визначив покарання, яке не може вважатися надто суворим та є достатнім для виправлення обвинуваченого.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційну скаргу прокурора Носівського відділу Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4