АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11КП/790/172/16 Доповідач апеляц.інстанції ОСОБА_2 Категорія: ст.185 ч.2 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 643/12409/15-к за обвинуваченням ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ст.185ч.2 КК України
за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_10 на вирок Московського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2015 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Московського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2015 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не має судимості відповідно до ст.89 КК України

визнано винним і засуджено за ч.2 ст.185 КК України до двох років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням і йому встановлено іспитовий строк два роки. Відповідно до ст.76 КК України ОСОБА_8 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Куп`янського району Харківської області громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 10.04.2015 за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, ст. 104 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік,

визнано винним і засуджено за ч.2 ст.185 КК України до двох років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Куп`янського районного суду Харківської області від 10 квітня 2015 року та остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на два роки шість місяців. Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обрано у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили. Позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 і ОСОБА_9 солідарно на її користь на відшкодування моральної шкоди 2000 грн. В решті позову відмовлено.

З цим судовим рішенням не погодилася потерпіла ОСОБА_10 , яка подала апеляційну скаргу, просить частково скасувати вирок і ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченим більш суворі покарання та стягнути з них відшкодування моральної шкоди 25000 грн., на відшкодування матеріальної шкоди 3000 грн.

Вислухавши доповідь судді, думки прокурора, обвинувачених та представника потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, оскаржуваним вироком було встановлено, що 11.06.2015 близько 10.00 год. ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за попередньою між собою змовою з автомобілю «ВАЗ 2103», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , який знаходивсь в 200 метрах від газової заправки за адресою: м. Харків, вул. Сіверська 141, таємно викрали акумулятор вартістю 1782грн.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинувачених у злочині, а також правильності кваліфікації, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження й ніким не оспорюються.

Що стосується апеляційних вимог потерпілої, колегія суддів вважає, що, призначаючи покарання, суд першої інстанції виконав вимоги ч.2 ст.65 КК України, згідно якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. в достатній мірі врахував характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, дані про особи обвинувачених.

Так, судом було враховано, що обвинувачені вчинили злочин середньої тяжкості, посередньо характеризуються за містом проживання. Як пом`якшуючу покарання обвинувачених обставину суд врахував щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Хоча суд першої інстанції помилково зазначив у вироку, що обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено, а такою, - щодо ОСОБА_9 , - є рецидив злочину, фактично, призначивши йому покарання за сукупністю вироків й у виді реального позбавлення волі, суд фактично врахував зазначену обставину як таку, що обтяжує покарання. Положення ст. 71 КК України щодо ОСОБА_9 застосовано правильно, оскільки цього обвинуваченого було звільнено від призначеного покарання з випробуванням, а новий злочин він скоїв в період іспитового строку.

Суд першої інстанції також обґрунтовано вважав, що виправлення ОСОБА_8 можливе без відбування призначеного покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України, з встановленням обмежень згідно ст.76 КК України.

Призначені покарання ґрунтуються на принципі індивідуалізації, є законними, обґрунтованими й справедливими, необхідні і достатні для виправлення обвинувачених, запобігання нових злочинів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вважає, що призначені покарання є надто м`якими, на що посилалася потерпіла.

Що стосується розв`язання цивільного прозову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог ч.2 ст.127 КПК України врахував, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням має бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Потерпілою ОСОБА_10 був заявлений цивільний позов на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що складається з вартості складових , підлягаючих заміні, вартості ремонтних робіт та матеріалів для ремонту автомобіля в сумі 8145 грн. 11 коп. У судовому засіданні було доведено тільки викрадення акумуляторної батареї з її автомобіля, і це майно потерпілій повернуто органом досудового слідства. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо того, що в частині відшкодування матеріальної шкоди позов не підлягає задоволенню. В частині відшкодування моральної шкоди суд задовольнив позов у розмірі 2000гривень, що є достатньою сатисфакцією немайнових втрат потерпілої у зв`язку з викраденням у неї акумулятора.

Вирок суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Московського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали.

Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ _________________

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13