Ухвала іменем україни 02 червня 2016 року м. Київ Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоОСОБА_1 , суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з участю прокурора захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами прокурора, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 04 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 .

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 01 липня 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що судимості не має,

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортним засобами строком на три роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки і покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 80000 грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави 2060 грн за проведення експертиз під час досудового розслідування.
Питання про долю речових доказів вирішено у відповідності з ст.100 КПК України.

Вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 04 листопада 2015 року вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 01 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині звільнення останнього від відбування основного покарання на підставі ст.75 КК України і покладення обов`язків, передбачених ст.76 КК України, скасовано та ухвалено новий вирок, яким призначено ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільний позов в частині стягнення матеріальних збитків задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 4800 грн матеріальної шкоди.
В частині стягнення 40000 грн матеріальної шкоди відмовлено.
В решті вирок суду залишено без зміни.

Як визнав встановленим суд, о 20 год 30 хв 06 лютого 2015 року, ОСОБА_7 , керуючи, технічно справним автомобілем марки «Мерседес Спринтер» днз НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю біля 50 км/год по вулиці Салдобошській в с. Стеблівка, Хустського району Закарпатської області в напрямку м. Тячів, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п.п. 1.10 та 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме не оцінив дорожні умови та дорожню обстановку, не своєчасно застосував гальмування в момент виникнення небезпеки для руху, у зв`язку з чим здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який переходив дорогу в зоні пішохідного переходу зліва праворуч відносно руху автомобіля, до бічної вулиці Дружби в с. Стеблівка, Хустського району, в результаті чого потерпілий ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні в момент спричинення, які потягли за собою смерть потерпілого 06 березня 2015 року.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини, доведеність вини, а також правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , просить вирок суду апеляційної інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування наведеного вказує, що скасовуючи вирок суду першої інстанції виключно в частині звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання, прийняв рішення про призначення ОСОБА_7 іншого за розміром основного покарання та стягнення матеріальних збитків, хоча вирок суду першої інстанції в цій частині ним не скасовувався.

Вважає вирок апеляційного суду таким, що не відповідає вимогам статей 374, 420 КПК України.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_11 просять вирок суду апеляційної інстанції змінити, шляхом пом`якшення, застосувавши до ОСОБА_7 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами до засудженого ОСОБА_7 не застосовувати.
В обґрунтування наведеного вказують на істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок суворості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , який підтримав касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 та скаргу засудженого, прокурора, який підтримав свою касаційну скаргу та просив її задовольнити, заперечив проти касаційних скарг засудженого та його захисника, перевіривши доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а касаційні скарги засудженого та його захисника не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

У відповідності із ч.1 ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вирок повинен складатися з трьох частин вступної, мотивувальної і резолютивної (ст.370 КПК України).

Згідно з п.2 ч.2 ст.370 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Резолютивна частина вироку є заключною частиною єдиного документа суду (вироку) і повинна логічно випливати з попередніх його частин.

Як вбачається з резолютивної частини вироку апеляційного суду, вирок місцевого суду щодо засудженого скасовано в частині звільнення від відбування основного покарання на підставі ст.75 КК України і покладення обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції прийняв рішення про призначення ОСОБА_7 іншого за розміром основного покарання та стягнення матеріальних збитків, хоча вирок суду першої інстанції в цій частині ним не скасовувався.

При цьому, в мотивувальній частині судового рішення про призначення ОСОБА_7 іншого за розміром основного покарання та стягнення матеріальних збитків, нічого не сказано.

Враховуючи наведене, апеляційним судом ОСОБА_7 було призначено інше за розміром основне покарання та стягнуто матеріальні збитки, а вирок місцевого суду скасовано лише в частині звільнення від відбування основного покарання на підставі ст.75 КК України і покладення обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що призвело до невідповідності резолютивної частини вироку - мотивувальній.

Таким чином, невідповідність резолютивної частини вироку суду мотивувальній частині робить його незаконним, що є неприпустимим з огляду на положення ст.370 КПК України.

Вказані порушення суду апеляційної інстанції є істотними, у зв`язку із чим вирок підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд.

Виходячи із вищенаведеного, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню і призначенню нового розгляду апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції, під час якого суду слід усунути вказані в цій ухвалі недоліки, врахувати доводи скарг та з урахуванням усіх обставин провадження, ухвалити рішення відповідно до вимог процесуального закону.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 04 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

_________________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3
З оригіналом згідно: суддя ОСОБА_1