УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №291/591/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 122 ч. 1 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2016 року.
Апеляційний суд Житомирської області у складі суддів:
ОСОБА_2 - головуючого,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з участю: прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_10 ,
Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника та обвинуваченого в підтримання апеляційної скарги, доводи сторони обвинувачення в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд, -
Вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 30 грудня 2015 року ОСОБА_11 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без зміни у виді особистого зобов`язання.
Вирішено стягнути із ОСОБА_11 на користь ОСОБА_6 5116 грн. 02 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, та 15000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.
Вирішено також стягнути із ОСОБА_11 витрати, понесені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину: 702 грн. 96 коп. на користь Управління фінансів Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області та 2225 грн. 61 коп. на користь Департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації.
Згідно вироку, близько 21 год.50 хв. 28 березня 2015 року в холі приміщення кафе "Берізка" по вул. О.Бурди, 49 в смт. Ружині Житомирської області ОСОБА_11 під час сварки із-за раптово виниклих особистих неприязних стосунків умисно наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_6 , заподіявши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я потерпілого, у вигляді уламкових переломів лицьового черепа з гемосинуїтом, забою головного мозку, крововиливів навколо обох очей, крововиливу в склеру правого ока, саден над лівою бровою та на спинці носа.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить змінити вирок в частині призначення покарання та пом`якшити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Вказує на те, що судом не дано нележної оцінки діям потерпілого, які фактично спровокували вчинення ним злочину, а також не враховано ту обставину, що він намагався частково відшкодувати потерпілому матеріальну шкоду. Твердить про несправедливу суворість призначеного йому покарання.
В запереченнях представник потерпілого ОСОБА_7 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення як необгрунтовану, а вирок - без змін. Посилається на законність та обґрунтованість вироку.
З матеріалів кримінального провадження видно, що висновки суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_11 у вчиненні злочину та кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 122 КК України є обґрунтованими та не оспорюються в апеляційній скарзі.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 реальне покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України суд першої інстанції додержався вимог ст. 65 КК України.
Зокрема, судом першої інстанції було обгрунтовано враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_11 злочину середньої тяжкості - умисного заподіяння потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень за вказаних у вироку обставин, дані про його особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є несудимим згідно ст. 89 КК України; обставину, що пом'якшує покарання, - активне сприяння розкриттю злочину.
Посилаючись на певні дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції навів у вироку обгрунтовані мотиви неможливості призначення ОСОБА_11 більш м'якого виду покарання, передбаченого у санкції ч. 1 ст. 122 КК України, та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Зокрема, вказав ті обставини, що обвинувачений, як особа, на час постановлення вироку не має роботи та вчинив інкримінований йому злочин через нетривалий проміжок часу після закінчення іспитового терміну та звільнення його від покарання за попереднім вироком, яке він не відбував.
За таких обставин, за своїм видом та розміром призначене обвинуваченому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.
Ті обставини, що до постановлення вироку ОСОБА_11 намагався частково відшкодувати потерпілому матеріальну шкоду від злочину шляхом надсилання грошового поштового переказу, який не одержав потерпілий, не впливають на правильність призначеного обвинуваченому покарання виходячи з усіх обставин справи.
Встановлені апеляційним судом фактичні дані про те, що 5 січня 2016 року після постановлення вироку суду першої інстанції обвинувачений був прийнятий на роботу охоронником ПП "Ташір" смт. Ружина Ружинського району Житомирської області не може бути підставою для зміни вироку в частині призначення покарання, оскільки на час постановлення вироку місцеви судом цієї події не було.
Тому доводи апеляційної скарги про явну несправедливість призначеного обвинуваченому покарання та неправильне незастосування місцевим судом ст. 75 КК України є необґрунтованими.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Ружинського районного суду Житомирської області від 30 грудня 2015 року щодо ОСОБА_11 , - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді: