АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009084 від 22.06.2015 року по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, з апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення.
Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 та стягнуто на її користь з обвинуваченого 1800 грн., в рахунок відшкодування завданих злочином матеріальних збитків.
У кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази та судові витрати.
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 22.06.2015 року приблизно о 12 год. домовився з невстановленою досудовим розслідуванням особою про вчинення крадіжки чужого майна із однієї з квартир в житловому масиві ДВРЗ міста Києва. З цією метою підготували знаряддя вчинення злочину, - викрутку та розвідний ключ.
Перебуваючи на АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 з невстановленою досудовим розслідуванням особою о 14:45 год. зайшли до 4-го парадного, піднялись на 9 поверх, де обрали предметом злочинного посягання квартиру АДРЕСА_3 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб, впевнившись у тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 зламав верхній замок дверей та спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою проникли до даної квартири. Зайшовши в квартиру, обвинувачений та невстановлена слідством особа побачили ОСОБА_11 , яка там перебувала В подальшому ОСОБА_7 відштовхнув останню в кімнату та накинув на лице хустку. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, розуміючи, що їхні злочинні дії почали носити відкритий характер, злочин не припинили та відкрито викрали з квартири майно, що належить ОСОБА_12 , а саме: ноутбук марки «НР» вартістю 6500 грн., та мобільний телефон марки «Леново» вартістю 1800 грн.
На виході з квартири ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідуванням особа зіткнулись з ОСОБА_13 , який почав їх затримувати. Невстановлена досудовим розслідуванням особа відштовхнула ОСОБА_13 та побігла на вихід з будинку, а ОСОБА_7 з викраденим майном спустився ліфтом та вийшов на вулицю, де його затримали працівники міліції.
В поданій апеляційній скарзі із доповненнями захисник ОСОБА_8 просить вирок суду змінити з тих підстав, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Зазначає, що суд невірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.3 ст.186 КК України, оскільки вина обвинуваченого доводиться тільки у вчиненні крадіжки з проникненням у житло. Вважає, що суд, ухвалюючи вирок, не дав належної оцінки та не спростував показання ОСОБА_7 про те, що він та невстановлена слідством особа вступили у попередню змову саме на вчинення крадіжки з квартири. При цьому невстановлена особа принесеним знаряддям зламала замок у вхідних дверях, а він в цей час спостерігав з навколишньою обстановкою. Вони не знали, що в квартирі можуть знаходитись її мешканці. Він до квартири не заходив та не бачив, що там відбувалося. Викрадені речі та знаряддя злочину невстановлена особа передала йому вже після того, як вийшла з квартири, чим пояснюється наявність його відбитків на ноутбуку.
Також захисник зазначає, що доказів перебування ОСОБА_7 в квартирі слідством не встановлено.
Вважає, що не є доказом вини ОСОБА_7 і дані протоколу про впізнання його свідком ОСОБА_13 по фотознімках, оскільки ОСОБА_13 брав участь у затриманні обвинуваченого та бачив його перед впізнанням.
За результатами апеляційного перегляду просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.3 ст.186 КК України на ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

При призначенні покарання за ч.3 ст.185 КК України просить врахувати дані, що характеризують особу винного, а саме те, що він визнав свою вину і щиро розкаявся у вчиненні крадіжки, позитивно характеризується за місцем проживання, має важке хронічне захворювання, одружений, на його утриманні знаходиться матір, яка є інвалідом та потребує догляду, трудовий колектив ПП «ОДЖО», де працював ОСОБА_7 , звернувся з клопотанням про передачу його на поруки.

Заслухавши пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора та потерпілу ОСОБА_9 , які заперечувала проти доводів апеляційної скарги захисника та вважали рішення суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши апеляційні доводи сторони захисту, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні грабежу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднаного з проникненням у житло, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами у їх сукупності, які перевірялися судом в ході судового слідства і обгрунтовано покладені в основу вироку, а саме:

- показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_11 є її матір`ю. Мати їй розповідала, що коли грабіжники зайшли в квартиру, вони вирвали з її рук телефон, накинули на голову футболку, але вона змогла вийти з квартири та стала кричати. Тоді грабіжники затягнули її назад до квартири. Коли до квартири зайшов ОСОБА_13 (син потерпілої), грабіжники збили його з ніг і втекли. Син повідомив їй про пригоду і вона викликала поліцію, які приїхали на місце пригоди одночасно з нею. Біля під`їзду будинку син вказав на чоловіка, в якому впізнав одного з грабіжників, на спині якого помітив викрадений ноутбук. Цього чоловіка поліція затримала і ним виявився ОСОБА_7 .

Допитана в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_10 повністю підтвердила свої показання, наведені судом у вироку та додатково зазначила, що перед проникненням грабіжників до квартири вона спілкувалась з матір`ю по телефону, яка їй сказала, що до квартири хтось протягом останніх півгодини дзвонить у двері, а потім зв`язок перервався. На даний час її матір ОСОБА_11 померла. Зі слів матері їй також відомо, що в квартирі перебувало двоє грабіжників. Вони забрали в матері костилі та закинули їх на шафу, щоб вона не могла пересуватись та чинити опір.

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 про те, що коли він відкривав двері квартири, помітив, що замок зламаний. Зайшовши в квартиру, побачив, що в ній перебували двоє грабіжників, які збили його з ніг та втекли. Перебуваючи біля під`їзду будинку, помітив одного з грабіжників, з ноутбуком. Працівники поліції затримали цього чоловіка і ним виявився ОСОБА_7 .

Повторно допитаний в суді апеляційної інстанції за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_13 підтвердив свої показання в суді першої інстанції про те, що в квартирі перебувало двоє грабіжників, які збили його з ніг та стали втікати. Коли він вибіг за ними на площадку перед квартирою, то помітив, що один з грабіжників побіг донизу, а інша особа, в якому впізнає ОСОБА_7 , піднімався по східцях доверху. Перебуваючи біля під`їзду будинку з працівниками поліції, помітив ОСОБА_7 , який знаходився біля будинку. Коли працівники поліції затримали ОСОБА_7 , при собі у нього був ноутбук з їх квартири, а також кульок з інструментами.

Повторно досліджений в суді апеляційної інстанції за клопотанням сторони захисту протокол огляду місця події від 22.06.2015 року (т.1 а.с.150-159), яким є квартира АДРЕСА_4 , містить дані про те, що верхній замок вхідних дверей квартири пошкоджений.

Аналогічним чином досліджений за клопотання сторони захисту протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.06.2015 року (т.1 а.с.172-174) мітить дані про те, що ОСОБА_11 серед пред`явлених на фотознімках осіб впізнала ОСОБА_7 , який 22.06.2015 року проник до її квартири та заволодів речами.

- даними висновку експерта №1366 від 16.07.2015 року про те, що на вилученому з місця події ноутбуці марки «НР» виявлені сліди пальців рук обвинуваченого ОСОБА_7 ;

- даними висновку експерта №1332 від 06.07.2015 року про те, що дверний замок квартири зламано знаряддям, яке вилучено в ОСОБА_7 при його затриманні.

Оцінивши всі наведені вище докази, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх допустимими, належними та достовірними доказами, які у своїй сукупності доводять висунуте ОСОБА_7 обвинувачення у тому, що він за попередньою змовою з невстановленою слідством особою вчинив грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з проникненням у житло, та вірно кваліфікував його дії за ч.3 ст.186 КК України.

Цим самим спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд невірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.3 ст.186 КК України.

Не спростовують висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому дій і доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений та невстановлена слідством особа вступили у попередню змову саме на вчинення крадіжки з квартири. Він до квартири не заходив та не бачив, що там відбувалося. Викрадені речі та знаряддя злочину невстановлена особа передала йому вже після того, як вийшла з квартири, чим пояснюється наявність його відбитків на ноутбуку.
При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав належними, достовірними та допустимими доказами вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України показання потерпілої ОСОБА_10 , свідчення якої фактично є показаннями з чужих слів, оскільки ґрунтуються на поясненнях її матері ОСОБА_11 , яка невдовзі після зазначених подій померла, а тому не може бути допитана в суді.
Ці показання повністю узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_13 , даними протоколу впізнання за фотознімками від 22.06.2015 року та в своїй сукупності доводять поза розумним сумнівом факт перебування ОСОБА_7 разом з невстановленою слідством особою в квартирі та участі у вчиненні грабежу.
Цим самим спростовуються доводи апеляційної скарги про відсутність доказів перебування ОСОБА_7 в квартирі.
Не відповідають фактичним обставинам провадження і апеляційні доводи захисника про те, що пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_13 відбулось з порушенням ст.228 КПК України через те, що ОСОБА_13 брав участь у затриманні обвинуваченого та бачив його перед впізнанням. Як вбачається із вироку, суд в основу обвинувачення поклав дані протоколу впізнання за фотознімками, які пред`являлись ОСОБА_11 , а не свідку ОСОБА_13 .
Призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням, суд першої інстанції, діючи у відповідності до положень ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості злочину та обставини, за яких його було вчинено, дані про особу обвинуваченого, стан його здоров`я, а також те, що збитки, завданій потерпілій від злочину, не відшкодовані, тобто і ті дані, на які захисник посилається у своїй апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на визначений строк є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Не спростовується цей висновок і доводами апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання, має важке хронічне захворювання, на його утриманні знаходиться матір, яка є інвалідом та потребує догляду.

Клопотання трудового колективу ПП «ОДЖО» про передачу ОСОБА_7 на поруки не може бути належною гарантією його виправлення та перевиховання, оскільки в даному підприємстві він не працює і протокол зборів трудового колективу містить лише наміри на його працевлаштування.

З огляду на викладене, колегія суддів залишає вирок суду без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді:

__________________ ________________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3