АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/738/16 Головуючий
Справа № 638/4396/15-к 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України
Іменем України
22 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретері - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
потерпілого - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова 8 жовтня 2015 року, відповідно до якого
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миргород Полтавської області, громадянин України, з середньою освітою, до затримання працював на ДП «Галузевий експертно-технічний центр» ПРАТ «ВТП «Укренергочормет» кур`єром, інвалід 2 групи, проживає у цивільному шлюбі, має малолітню дитину 2011 року народження, проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз 12.11.2001 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ст. 94, ч. 2 ст. 106, ст.42 КК України (1960р.) на 9 років позбавлення волі зі штрафом 4500 грн. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 1.07.2002 року вирок змінено і призначено за ст. 94, ч. 1 ст. 125, ст.42 КК України (1960р.) на 9 років позбавлення волі зі штрафом 450 грн.,
засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 6 років позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди потерпілого, завданої кримінальним правопорушенням, а також стягнути з ОСОБА_9 на користь місцевого бюджету 3 271.68 грн. на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 .
ОСОБА_9 визнано винним, у тому, що 31 січня 2015 року близько 23-30 годин він, знаходячись у себе вдома, вийшов з квартири до тамбуру під`їзду, де зустрів малознайомого ОСОБА_7 , який жив у цьому ж під`їзді. Під час короткочасного спілкування між ними виник словесний конфлікт, вході якого у ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 з мотивів особистої неприязні. Реалізуючи цей умисел, ОСОБА_9 , кухонним ножем, який, під час конфлікту перебував у нього у правій руці, наніс ОСОБА_7 один удар в область живота, спричинивши тяжке тілесне ушкодження, а другий, коли потерпілий виставив руку - в область передпліччя правої руки, спричинивши легке тілесне ушкодження.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок скасувати через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 121 КК України 8 років позбавлення волі.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений заперечував проти її задоволення і наполягав на скасуванні вироку і направленні справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить, по суті, вирок змінити та перекваліфікувати його дій на ст. 128 КК України, а в доповнені до апеляційної скарги - вирок скасувати і направити справу на новий судовий розгляд.
В судовому засіданні ОСОБА_9 заявив, що він наполягає на скасуванні вироку з направленням справи на новий судовий розгляд.
Обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував факт спричинення тілесних ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , але стверджував, що зробив він це не умисно, а з необережності і що його дій необхідно кваліфікувати за ст. 128 КК України, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_10 увірвалися до нього ( ОСОБА_11 ) в квартиру і розпочали його бити і він автоматичним рухом правої руки зверху вниз наніс різану рану передпліччя правої руки ОСОБА_7 , коли той схопив за ліве плече, а потім в процесі боротьби сам наткнувся на ніж.
Також обвинувачений пояснив, що він на досудовому слідстві і в суді давав послідовні покази щодо обставин події, а потерпілий свої покази змінював. Тому він (обвинувачений) і просив викликати до суду для допиту експерта ОСОБА_12 , який проводив судово-медичну експертизу ОСОБА_7 , для з`ясування чиї показання - його чи потерпілого є правдивими.
Відповідно до висновку суду винуватість ОСОБА_9 у злочині, вчиненому при обставинах, викладених у вироку, підтверджується такими доказами.
Показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив суду, що 31 січня 2015 року приблизно о 23-00 годині, він, шукаючи свою дружину, увійшов до тамбуру, де побачив ОСОБА_11 на порозі квартири останнього. Коли він зробив зауваження ОСОБА_11 з приводу того, що той ображав свою мати, то ОСОБА_11 , висловившись нецензурною лайкою, раптово наніс удар ножем у живіт, а другий в передпліччя правої руки, коли він (потерпілий), захищаючись від дій ОСОБА_11 , виставив руку. Отримавши поранення, він залишив тамбур ОСОБА_11 . Йому була викликана швидка медична допомога і його доставили до лікарні, де він у подальшому проходив лікування.
Показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив суду, що 31 січня 2015 року у вечірній час у нього в квартирі знаходився ОСОБА_13 , який близько 23-00 години пішов додому, але через декілька хвилин повернувся і сказав, що ОСОБА_11 наніс йому поранення ножем у живіт та руку. Він (свідок) викликав швидку медичну допомогу і ОСОБА_13 був доставлений до лікарні. Після цього в під`їзді бачив ОСОБА_11 , який намагався вийти на вулицю, але він його не пустив. Пізніше дізнався, що ОСОБА_11 вийшов на вулицю через свій балкон.
Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у судовому засіданні підтвердили, що 31 січня 2015 року близько 23-00 години вони бачили ОСОБА_7 з пораненнями животу та руки і який пояснив, що ці поранення йому завдав ножем їх сусід ОСОБА_11 . ОСОБА_13 доставили до лікарні, а ОСОБА_11 втік.
З протоколів огляду місця події від 01 лютого 2015 року вбачається, що в тамбурі та на порозі квартири ОСОБА_11 були виявлені та вилучені плями червоно кольору, біля під`їзду АДРЕСА_2 у ОСОБА_11 вилучений ніж.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_7 у зв`язку з подією 31.01.2015 року мали місце проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки з пошкодженням передньої стінки шлунку та наскрізним пораненням 3-го сегменту печінки, внутрішньочеревна кровотеча, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, а також різана рана на правому передпліччі, що відноситься до категорії легким тілесних ушкоджень.
З висновків судової медико-криміналістичної експертизи вбачається, що тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого ОСОБА_7 , відповідають наданим експерту предметам одягу та спричинені наданим експерту ножем.
Згідно висновку судово-імунологічної експертизи походження плям крові, вилучених при огляді місця події, від потерпілого не виключається.
Протоколами слідчих експериментів за участю ОСОБА_9 від 13.02.2015 року та за участю ОСОБА_7 від 03.03.2015 року щодо механізму утворення тілесних ушкоджень та висновками судово-медичної експертизи, що ці тілесні ушкодження могли утворитись при обставинах, вказаних потерпілим, в ході проведення слідчого експерименту.
Дії обвинуваченого кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 121 КК України як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, що є небезпечним для життя в момент його заподіяння.
Перевіряючи доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що тілесні ушкодження потерпілому він наніс з необережності, колегія суддів дійшла наступного.
Обвинувачений ОСОБА_9 визнав, що наніс потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження ножем з необережності, після того як потерпілий напав на нього, схопивши правою рукою за ліве плече, інстинктивно відбивши цю руку своєю правою рукою, в якій був ніж. При цьому поранив зап`ястя правої руки потерпілого. Але ж потерпілий не відпустив, а ще потягнув на себе, внаслідок чого, він ( ОСОБА_11 ) по інерції, тримаючи ножа в правій руці, посунувся вперед і попав ножем у живіт потерпілому.
Потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що він лише зробив зауваження ОСОБА_9 щоб той не ображав свою мати, на що останній відповівши грубими словами, наніс удар ножем в область живота, а потім намагався нанести ще один удар, але він (потерпілий) закрився правою рукою і отримав поранення внутрішньої поверхні передпліччя.
Згідно висновків судово-медичної експертизи № 182-А/15, встановленні у ОСОБА_7 тілесні ушкодження, могли утворитись як при обставинах, вказаних в ході слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 , так і при обставинах, на які посилався в ході слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_7 .
З огляду на викладене, а також беручи до уваги, що тілесні пошкодження у потерпілого утворились в результаті дворазової дії колюче-ріжучого предмету ножу (довжина леза складає 14 см), представленого на експертизу, у тому числі, в життєво-важливий орган живіт, проникаючого поранення передньої черевної стінки з пошкодження передньої стінки шлунку і наскрізним пораненням печінки, що експерт посилався на пояснення обвинуваченого, даними їм під час слідчого експерименту, які останній не оспорював, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_9 в даному випадку діяв з умислом на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, а не з необережності.
Тому вважати показання потерпілого ОСОБА_7 неправдивими, як про це зазначає в апеляційній скарзі обвинувачений, підстав немає.
З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що пояснення обвинуваченого щодо обставин нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, на які він посилався, не спростовують висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК України, а тому підстави для виклику судово-медичного експерта, на допиті якого наполягав обвинувачений, відсутні.
Доводи обвинуваченого про те, що тілесні ушкодження потерпілий отримав у нього (обвинуваченого) в квартирі є безпідставними, оскільки згідно протоколу огляду місця події від 01.02.2015 року плями бурого кольору були виявлені біля вхідних дверей квартири обвинуваченого, в квартирі одна, а інші в під`їзді та на сходах, що не суперечить встановленим у справі обставинам щодо місця спричинення цих тілесних ушкоджень потерпілому у тамбурі, біля квартири обвинуваченого, двері якої були відчинені.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , що 31 січня 2015 року під час вчинення злочину він був тверезий є безпідставними, оскільки вони суперечать показам в суді свідка ОСОБА_17 про те, що цього дня вони спільно вживали спиртні напої.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо м`якості покарання призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 , та апеляційної скарги обвинуваченого щодо неправильності вирішення цивільних позовів прокурора і потерпілого, то колегія суддів дійшла наступного.
З вироку суду вбачається, що при призначенні покарання ОСОБА_9 суд врахував характер, ступінь суспільної небезпеки скоєного правопорушення, тяжкість скоєного правопорушення, фактичні обставини скоєного злочину, наявність матеріальних і моральних претензій з боку потерпілого, матеріальних з боку держави, дані, що характеризують особу обвинуваченого раніше судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є інвалідом 2-ї групи, на час вчинення кримінального правопорушення працював, перебував у цивільному шлюбі, виховував доньку ОСОБА_18 , 2011 року народження. Обставин, що пом`якшують покарання не встановлено, а що обтяжують вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Тобто, покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд призначив у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, таке, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд, в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 8 141,05 грн., залишив цей позов без задоволення у зв`язку недоведеністю спричинення шкоди здоров`ю на зазначену суму. Заявлений потерпілим позов про стягнення з обвинуваченого 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди суд задовольнив частково та стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого 50 000 грн., визнавши цю суму достатньою для відшкодування моральних страждань, завданих потерпілому неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_9 .
Цивільний позов прокурора, поданий в порядку ст. 128 КПК України, про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 суд задовольнив у повному обсязі в сумі 3271,68 грн. згідно представлених прокурором до суду калькуляції про фактичні витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_7 та відповідно до ст. 1206 ЦК України стягнув цю суму з ОСОБА_9 на користь місцевого бюджету, з якого фінансується лікувальний заклад.
Таким чином, враховуючи наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 121 КК України, розміру призначеного йому покарання та визначеного стягнення за цивільними позовами прокурора та потерпілого, а доводи апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого правильності цього висновку не спростовують, а тому підлягають залишенню без задоволення.
Доводи обвинуваченого про те, що він не розуміє української мови є безпідставними, оскільки ОСОБА_9 народився в Україні у м. Миргород Полтавської області, є громадянином України.
Зі звукозапису процесу суду першої інстанції встановлено, що підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 , відповідаючи на запитання учасників процесу та суду, не розуміє української мови, немає.
Таким чином, в процесі розгляду судом першої інстанції кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли скасування судового рішення, не допущено.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_19 у цьому кримінальному провадженні в період з 01 лютого 2015 року дня його затримання по 22 березня 2016 року дня набрання вироком законної сили, перебував у місцях попереднього ув`язнення, то цей строк на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховується у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядав вирок суду в межах апеляційних скарг.
На підставі викладеного, ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 8 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_9 без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 строк його попереднього ув`язнення з 01 лютого 2015 року по 22 березня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий -

Судді: