АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5040/16-к Номер провадження 11-сс/786/457/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваної ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 05.10.2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області та накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Черемхово Іркутської обл., Російської Федерації, росіянки, громадянки України, з вищою освітою, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер якої :01:055:0047, площею 0,1 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер якої: :01:055:0046, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ухвали, старший слідчий СВ відділення поліції №1 Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 звернувся з клопотанням погодженим з прокурором про арешт майна. В клопотанні зазначив, що в провадженні СВ ВП №1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315 від 19 лютого 2014 року стосовно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191, ч.2 ст. 28, ч.1 ст.366 КК України.

Злочинні дії ОСОБА_8 , згідно клопотання полягали у безпідставному підписанні цивільно-правового договору про надання консультаційних послуг з інвентаризації та аудиту служби по роботі з персоналом №ТМ-004 від 01.01.2013 з Головою правління (директором) АТ «ПТМЗ» ОСОБА_10 , службовому підробленні, та подальшому безпідставному отриманні за ним грошової винагороди без фактичного виконання умов договору, за попередньою змовою з ОСОБА_10 вчинено розтрату майна АТ «ПТМЗ» на її користь на загальну суму 140 372 гривні, що у 245 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. Клопотання мотивоване тим, що на належне на праві власності ОСОБА_8 майно, необхідно накласти арешт для забезпечення відшкодування завданої злочином шкоди.

Слідчий суддя прийшов до висновку про обґрунтованість клопотання та задовольнив його.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя зазначив, що матеріалами клопотання встановлені обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_8 було вчинене кримінальне правопорушення передбачена ч.3 ст.191, ч.2 ст. 28, ч.1 ст.366 КК України.

При цьому, хоча санкція ч.3 ст.191, ч.2 ст. 28, ч.1 ст.366 КК України не передбачає конфіскацію майна, але разом з тим, у разі доведення вини ОСОБА_8 , їй необхідно буде відшкодувати завдану шкоду АТ «Полтавський турбомеханічний завод» внаслідок кримінального правопорушення в розмірі 140372 грн., виконання можливого цивільного позову, який буде пред`явлено юридичною особою, а також з метою повного та всебічного розслідування кримінального правопорушення, слідчий суддя прийшов до висновку про часткове задоволення клопотання та накладення арешту на 1/2 частину всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати, як незаконну, необ`єктивну та таку, що ґрунтується на припущеннях.

Вказує, що слідчим суддею було проігноровано, що до клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не були долучені всі передбачені законом документи, зокрема, витяг з ЄРДР про пред`явлення їй підозри, не взято до уваги, що слідчим та прокурором не було доведено факт необхідності накладення арешт на її майно, що вона має на меті відчужити майно, а також дані про її особу, факт проживання дитини у будинку, на який накладено арешт, відсутність ризиків для забезпечення кримінального провадження. Також в ухвалі слідчого судді не зазначено строк дії ухвали.

Заслухавши суддю доповідача, ОСОБА_8 та її захисника на підтримання апеляційної скарги, прокурора, який проти апеляційної скарги заперечував, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого.

Доводи апеляційної скарги про необхідність скасування ухвали слідчого судді заслуговують на увагу.
Положеннями ч.1 ст.170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

За змістом закону, в ухвалі про задоволення клопотання щодо застосування заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен зазначити строк її (ухвали) дії, враховуючи, що для арешту майна цей строк є пропорційним строку досудового розслідування - два місяці.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною 2 визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Уразі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає:

1) перелік майна, на яке накладено арешт;

2) підстави застосування арешту майна;

3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення;

4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно;

5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Даних вимог законодавства слідчим суддею дотримано не було.
Так, судом не взято до уваги, що у клопотанні слідчого про арешт майна, зазначалося про повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України 15.07.2016 року, в той же час, саме клопотання слідчим про арешт майна було подано до суду лише 30.09.2016 року, тобто поза межами досудового розслідування. При цьому відомостей про зупинення кримінального провадження у справі немає, а також і відомостей про продовження строку досудового розслідування.
Крім того, в матеріалах провадження є повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 08.07.2016 року, яке отримане останньою 14.09.2016 року.
Згідно штампу, на наданому в судовому засіданні підозрюваною, конверту, лист із письмовим повідомленням про підозру направлений їй 15 липня 2016 року.

Такі суперечності допущені слідчим, залишилися поза увагою суду.
Крім того, звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна, слідчий не встановив вартість такого майна. Водночас підозрювана ОСОБА_8 апеляційному суду пояснила, що вартість належного їй майна, на яке накладено арешт, становить більше 1000000 грн.
З цього слідує, що вартість майна, про арешт якого просив слідчий не співмірна з розміром шкоди, визначеною органом досудового розслідування.
Достатніх підстав для накладення арешту з метою відшкодування завданої злочином шкоди, апеляційним судом не встановлено, оскільки цивільний позов по даному кримінальному провадженні не заявлений, що підтвердив прокурор.
Наведені обставини залишилися поза увагою слідчого судді, що призвело до прийняття необгрунтованого рішення.
Крім того, ні в клопотанні слідчого ні в ухвалі слідчого судді не визначено спосіб накладення арешту.
За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту
На підставі викладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 05.10.2016 року, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області про арешт майна ОСОБА_8 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді : ОСОБА_3
ОСОБА_4