Справа № 520/1393/16-к
Провадження № 1-кс/520/252/16
УХВАЛА
11.02.2016 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , про тимчасовий доступ до речей і документів, -

ВСТАНОВИВ:

В клопотанні зазначено, що ОСОБА_4 , користуючись довірою ОСОБА_5 , з метою незаконного збагачення шахрайським шляхом, у 2011 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за фіктивною борговою розпискою на суму 68200 доларів США. (ЖЄО № 2782 від 28.10.2015).

За даним фактом 28.10.2015 року слідчим відділом Київського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області розпочате кримінальне провадження №0000822, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.
В ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_5 являлась засновником та директором TOB « ІНФОРМАЦІЯ_1 », обслуговування та введення фінансової діяльності якого здійснювалось через АБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Господарська діяльність TOB « ІНФОРМАЦІЯ_1 » була пов`язана з постійним оборотом товарів, послуг та грошових коштів, а тому досить часто ОСОБА_5 вимушена була використовувати короткострокове кредитування. У зв`язку з наявністю такої потреби, в 2006 працівники АБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що здійснювали обслуговування рахунків TOB « ІНФОРМАЦІЯ_1 », порекомендували ОСОБА_5 звернутися до ОСОБА_4 , який на той час працював в АБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на посаді офіцера у відділі з надання послуг клієнтам банку. ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_5 свої послуги з короткострокового кредитування, оскільки мав доступ до програми банк-клієнт та мав можливість відслідковувати коштів на її рахунок і автоматично погашати заборгованість за кредитом і відсоткам по ньому на певних умовах, й зауважив, що такі операції оформлювати офіційно, з підтвердженням відповідними документами, він не має можливості. Спочатку ОСОБА_4 встановив умови щодо сплати особисто йому винагороди у вигляді процентної ставки за день користування кредитними коштами 0,5%, але в подальшому змінив такі умови, шляхом збільшення до 1%. Походження коштів, що надавались у короткострокові кредити, ОСОБА_5 достовірно відоме не було, однак ОСОБА_4 запевнював її про те, що він має право здійснювати такі дії. На таких умовах ОСОБА_5 співпрацювала з ОСОБА_4 в період часу з 2006 по 2010 рік й загалом таких угод про короткострокове кредитування було укладено та виконано на суму приблизно 450-550 тис. доларів США. З 2008 року, у зв`язку із загальною фінансовою кризою в країні, із контрагентами, з якими співпрацювала ОСОБА_5 , стали виникати фінансові труднощі й за таких умов у неї почали затримки по оплатах за виконані нею фінансові послуги. Такі обставини стали підставами для зростання заборгованості ОСОБА_5 перед ОСОБА_6 , згідно умов, що були ним встановлені. Такі вимоги ОСОБА_4 означали, що на суму прострочених і не виплачених відсотків, за користування предоставленими ним коштами, він починає нараховувати додаткові відсотки, в такому ж розмірі, як і основні. За таких умов склалася ситуація, за якою доходи ОСОБА_5 не покривали затрати, пов`язані з користуванням предоставленими ОСОБА_4 коштами, а тому прострочена заборгованість викликала серйозну занепокоєність та невдоволення з боку ОСОБА_4 . У зв`язку з такими обставинами ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_5 з вимогою про складання відповідних письмових документів, які начебто йому потрібні для підтвердження правомірності його дій. Першими письмовими документами, якими підтверджувалось надання ОСОБА_5 позики, а саме дві розписки - на загальну суму боргу, а також окремий документ, що буде у якості доказу про нарахування процентів за користування переданих ним в борг коштів, що складають заборгованість. Приблизно в березні-квітні 2010 року, у зв`язку з виникненням дійсної заборгованості ОСОБА_4 та його наполегливими вимогами повернути борг негайно, ОСОБА_7 звернулася за фінансовою допомогою до свого батька, ОСОБА_8 , який зустрівся з ОСОБА_4 й прийняв його претензію та вимоги щодо повернення боргу. За результатами домовленостей, в яких приймала участь й сама ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 визначилися з сумою загальної заборгованості за двома вище борговими розписками, яка склала 115 тис. доларів США. Зазначена заборгованість перед ОСОБА_4 була погашена, задля чого ОСОБА_7 та її батько продали належну їм нерухомість, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Жодних претензій або будь яких інших вимог ОСОБА_4 не встановлював, що підтвердилось поверненням ним розписок, які згідно його вимог, при ньому були знищені шляхом спалювання. Через декілька місяців, в перших числах листопада 2010 року. ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_5 з проханням про складання, юридично не значущого, формального документу, який йому потрібно пред`явити в АБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », оскільки у нього з виникли проблеми. Такий документ, за його проханням, повинен був мати вигляд власноручно виконаної розписки на суму 68 200 доларів США. При цьому ОСОБА_4 запевнив ОСОБА_5 в тому, що розписка є фіктивною й буде знищена негайно після її демонстрації деяким особам в АБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », із якими у ОСОБА_4 виникли проблеми. Станом на момент звернення ОСОБА_4 з прохання про підписання зазначеної боргової розписки ОСОБА_5 було відомо, що ОСОБА_4 в банку вже не працював й у нього в банку виникли якісь неприємності. ОСОБА_5 повірила завіренням ОСОБА_4 , що така розписка є фіктивною, а тому бажаючи допомогти ОСОБА_4 та не очікуючи від нього зловмисного умислу, пішла йому на зустріч та під його диктовку, 06 листопада 2010 року, склала й підписала боргову розписку. Однак ОСОБА_4 скористався довірою ОСОБА_5 й вирішив незаконно збагатитися за її рахунок шляхом стягнення заборгованості за фіктивною борговою розпискою, у зв`язку з чим в 2011 році звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості у розмірі 68 200 доларів США, згідно розписки від 06.11.2010 р. Під час зустрічі з ОСОБА_5 ОСОБА_4 наголосив, що вважає боргову розписку від 06.11.2010 р. дійсною, а нарахування заборгованості за такою розпискою пояснив створенням боргу, що виник під час обчислення складних процентів, які він самостійно нараховував за результатами несвоєчасного повернення основного боргу та процентів за вказаними вище попередніми борговими розписками, тобто тих 115 тис. доларів США, які були йому виплачені повністю, згідно його вимог. Вже після звернення ОСОБА_4 до суду ОСОБА_5 стало відомо про дійсне походження коштів, що видавалися ОСОБА_4 у короткостроковий борг, а також про здійснення останнім численних службових зловживань та фінансових махінацій. Зокрема, з 2006 по 2010 роки ОСОБА_4 не мав власних коштів у тій кількості, що ним задавались у короткостроковий борг. Необхідні для кредитування своїх клієнтів кошти ОСОБА_4 отримував шляхом таємного короткострокового заволодіння банківськими коштами, зловживаючи своїм службовим становищем. Так, отримані банком « ІНФОРМАЦІЯ_2 » кошти, які ще не були розподілені по відповідним рахункам, ОСОБА_4 , являючись офіцером відділу з надання послуг клієнтам АБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », привласнював такі кошти та протягом декількох днів використовував для особистого збагачення шляхом надання у короткострокове користування.

Таким чином на даний час наявні достатні підстави вважати, що своїми діями ОСОБА_4 ,зловживаючи довірою ОСОБА_5 у формальності й фіктивності боргової розписки та потенційному використанні такої розписки виключно для врегулювання своїх власних проблем на роботі.

Крім того, достатні підстави вважати, що дії ОСОБА_4 , стосовно заволодіння та використання на власний розсуд належних АБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » коштів містять ознаки протиправного заволодіння майном підприємства у великих розмірах, вчинене службовою особою з використанням службового становища.

В ході досудового розслідування по зазначеному кримінальному провадженню було встановлено, що в провадженні ІНФОРМАЦІЯ_3 слухається цивільна справа №2-6294/11 від 08.09.2014 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості у розмірі 68 200 доларів США.
Прокурор в рамках порушеного кримінального провадження звернувся до суду з клопотанням про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_4 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , надати інформацію, яка містить охоронювану законом таємницю, а саме тимчасовий доступ до цивільної справи №2-6294/11 від 08.09.2014 року, у повному обсязі з можливістю отримати копію вказаної цивільної справи.
Прокурор в суді підтримав клопотання, вважаючи обґрунтованими доводи про суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні зазначених відомостей, що містяться в витребуваних документах.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 , який сповіщений належним чином, до суду не прибув, клопотань з цього приводу не надав, а тому, відповідно до ст.163 КПК України клопотання розглянуто без його участі.

Разом з тим за повідомленням керівника апарату ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.02.2016 року цивільна справа №2-6294/11 від 08.09.2014 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості у розмірі 68 200 доларів США в теперішній час перебуває в ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Слідчий суддя, вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, а також вислухавши думку прокурора, дійшов висновку про те, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).
Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) не може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Прокурор не довів існування обставин, передбачених пунктами 2 і 3 зазначеної статті. При цьому прокурор не забезпечив виконання ч.5 ст.132 КПК України, тому що не надав докази, які б підтверджували обставин, на які він посилається, у т.ч., про те, що справа перебуває саме в ІНФОРМАЦІЯ_6 , а не в іншій установі.

Прокурор також не надав доказів, які підтверджували б обставин, на які він посилається. Також, копії документів, які присутні в матеріалах подання, належним чином не посвідченні.
Приймаючи до уваги вказані обставини, вважаю, що прокурором не доведено наявність достатніх підстав для задоволення клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 159, 163-166 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до цивільної справи №2-6294/11 від 08.09.2014 року, яка перебуває в ІНФОРМАЦІЯ_6 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , з можливість отримання копії вказаної цивільної справи.
Відповідно до ст.309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1