ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/9166/16-к
Провадження № 1-кс/201/5756/2016
УХВАЛА
22 червня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську внесене під час досудового розслідування кримінального провадження №0000672 клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про направлення до медичного закладу для проведення стаціонарної судової-психіатричної експертизи відносно потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
ВСТАНОВИВ:
Прокурор звернувся з клопотанням до суду, в якому просить направити ОСОБА_4 до медичного закладу для проведення стаціонарної судової-психіатричної експертизи.

В обґрунтування клопотання слідчий вказав на те, що До Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області 15.02.2016 звернулися мешканці будинку АДРЕСА_1 із заявою про те, що безвісти зникла ОСОБА_4 , яка мешкала у кв. АДРЕСА_2 вищезазначеного будинку.

16.02.2016 року вищевказані відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000672 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом з дитинства, перебуває у лікаря-психіатра на обліку з 1972 року з діагнозом: тяжка розумова відсталість. Спілкуватися, писати, читати не вміє. Батьки та сестра ОСОБА_4 померли, інших родичів немає. Після смерті сестри вона мешкала у своїй квартирі АДРЕСА_3 разом із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який доглядав та піклувався за нею. Влітку 2015 року до ОСОБА_4 звернулися раніше їй невідомі особи, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які представилися далекими родичами, проте підтвердити родинні зв`язки вони не змогли, оскільки не надали жодних підтверджуючих документів та навіть не знали прізвища та по батькові ОСОБА_8 . Ці особи пропонували ОСОБА_4 продати квартиру та купити у селі будинок, на що отримали відмову. Через деякий час влітку 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зустріли на вулиці невідомі чоловіки, які посадили їх у машину та повезли в невідомому напрямку. ОСОБА_5 відпустили, погрожуючи, щоб він більше не заважав їм. ОСОБА_4 увезли в невідомому напрямку.

Під час допиту свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інших сусідів, з`ясовано, що ОСОБА_4 зовсім не вміє спілкуватися, має різке недорозвинення сприйняття, уваги та пам`яті, потребує постійної допомоги та нагляду, не може усвідомлювати та розуміти значення своїх дій, фактично є недієздатною. Встановлено, що ОСОБА_5 мешкав з ОСОБА_4 у її квартирі з квітня 2015 року та дуже ретельно доглядав за нею. Після того, як вона влітку 2015 року зникла, невідомі особи безпідставно виселили його з квартири АДРЕСА_3 , змінили замки на дверях та зараз там перебуває невідомий чоловік.

Окрім того, встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі договору міни від 19.02.2016 належить ОСОБА_11 , реєстраційний номер облікової карти платника податків: НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий 19.04.1996 року Новомосковським РВ УМВС України в Дніпропетровській області.

Проте, відповідно до наявних у кримінальному провадженні документів (технічний паспорт на квартиру, свідоцтва про право власності на житло, свідоцтва про право на спадщину та ін.) вбачаємо, що квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_4 . Тому можна зробити висновок, що ОСОБА_11 не є добросовісним набувачем право власності на цю квартиру.

Таким чином, невстановлені особи незаконно, шляхом обману та використання безпорадного стану потерпілої, отримали право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до медичної амбулаторної картки хворої ОСОБА_4 , остання є інвалідом дитинства з народження, інвалідом I групи з 1990 р., з 1984 року має діагноз: олігофренія в ступені імбецильності, глухонімота, тяжка розумова відсталість. ВКК зробила висновок про те, що хвора потребує стороннього піклування та нагляду.

В клопотанні ставиться питання про направлення до медичного закладу ОСОБА_4 для проведення стаціонарної судової-психіатричної експертизи.

Сторони кримінального провадження не з`явилися, що відповідно до ч. 3 ст. 244 КПК України не є перешкодою для розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання та надані суду матеріали кримінального провадження № 0000672, суд, приходить до нижчевикладеного висновку з таких підстав.

Частиною 1 ст. 509 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема, є: 1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; 2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).

Як вбачається з матеріалів клопотання, прокурор просить призначити стаціонарну психіатричну експертизу ОСОБА_4 , яка є потерпілою в рамках кримінального провадження №0000672, однак чинний КПК, крім підозрюваного, обвинуваченого (виходячи з ч. 2 ст. 509 КПК) не визначає кола учасників кримінального провадження, які можуть бути примусово направлені до медичного закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи. Зі змісту ч. 1 ст. 509 КПК вбачається, що метою проведення стаціонарної психіатричної експертизи є встановлення таких обставин: 1) чи була особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння у неосудному або обмежено осудному стані; 2) чи вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Натомість зазначені обставини не охоплюють психічний стан потерпілого. Тому надання дозволу на направлення потерпілого для проведення стаціонарної психіатричної експертизи є грубим порушенням процесуального законодавства, а така експертиза стосується винятково особи, яка ймовірно вчинила суспільно небезпечне діяння.

Проте психічний стан потерпілого може належати як до кваліфікуючих ознак злочину, який інкриміновано підозрюваному (наприклад, як ознака безпорадного стану), так і до обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, або обставин, які обтяжують покарання (обставини, які підлягають доказуванню). Разом з тим зазначені обставини можна встановити без направлення потерпілого на стаціонарну психіатричну експертизу.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підстави викладеного, керуючись ст.ст. 110, 242, 509 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про направлення до медичного закладу для проведення стаціонарної судової-психіатричної експертизи відносно потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а підозрюваним який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1