У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляцію прокурора на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року про направлення на додаткове розслідування кримінальної справи щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
підсудних ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6
захисника ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 .

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, направлено на додаткове розслідування.
Направляючи справу прокурору для проведення додаткового розслідування з мотивів неповноти та неправильності досудового слідства, яка не може бути усунута в судовому засіданні, суд вказав на необхідність встановлення місця знаходження підсудної ОСОБА_7 .
На думку суду неявка ОСОБА_7 , яка проживає на тимчасово окупованій території України в АР Крим, до суду, перешкоджає переконатись, чи належним чином встановлена особа підступної та чи вірно зазначені в обвинувальному висновку її анкеті дані. Відтак, суд вважає, що досудове розслідування є неповним і ця неповнота не може бути усунена судом.
В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить скасувати вищевказану постанову суду як незаконну і необґрунтовану, та направити кримінальну справу до Голосіївського районного суду м. Києва на новий судовий розгляд. При цьому зазначає, що жодної підстави для повернення даної кримінальної справи прокурору на додаткове розслідування у суду не було, оскільки органом досудового слідства достатньо повно встановлені дані особи підсудної ОСОБА_7 . Крім того, апелянт звертає увагу на те, що до квітня місяця 2014 року підсудна ОСОБА_7 брала участь у судових засіданнях, а відтак, на його думку, висновок суду про те, чи належним чином встановлена особа останньої не відповідає дійсності та суперечить матеріалам кримінальної справи.
Прокурор звертає увагу, що той факт, що ОСОБА_7 проживає на тимчасово окупованій території України, не є достатньою підставою для направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, а є підставою для зупинення провадження в справі щодо цієї підсудної до її розшуку, виділення справи щодо ОСОБА_7 в окреме провадження. На його думку, вчинення таких дій негативно не вплинуло б на всебічність та повноту розгляду справи.
В своїх доводах апелянт зазначає, що захисником ОСОБА_7 . ОСОБА_12 було заявлено клопотання про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, проте судом не з`ясовано чи узгоджується така позиція захисту з позицією самої підсудної, та чи взагалі продовжує вищевказаний захисник представляти інтереси ОСОБА_7 .
Відповідно до матеріалів кримінальної справи підсудним пред`явлено обвинувачення в тому, що ОСОБА_5 , як виконуюча обов`язки начальника відділу технології зберігання зерна, контролю якості зернопродуктів та продовольчих товарів Українського державного дослідного інституту «Ресурс» (далі УкрНДІ «Ресурс») та ОСОБА_4 , як заступник генерального директора вказаного інституту, обвинувачуються в тому, що будучи службовими особами УкрНДІ «Ресурс», вступили в злочинну змову зі ОСОБА_6 та невстановленими особами, які для прикриття незаконної діяльності використовували ТОВ «Торговий дім «Інвест-Продукт ЛТД».
У подальшому при організації перевірки якості рибних консервів «Сардина і натуральна з добавленням олії» закладених до державного резерву в 2009 році, особи із залученням начальника лабораторії по контролю виробництва ВАТ «Сімферопольський консервний завод ім. С.М. Кірова» ОСОБА_7 вчинили зловживання становищем та службові підроблення, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді заподіяння державі матеріальних збитків на суму 8 млн. 450 тис. грн.
Крім того, у серпні 2009 року ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , при пособництві ОСОБА_6 та невстановлених осіб з метою маскування злочинних дій вчинила службові підроблення, що спричинили тяжкі наслідки та службове підроблення документів про своє відрядження до відкритого акціонерного товариства «Сімферопольський консервний завод ім. С.М. Кірова».
Заслухавши прокурора, який підтримав апеляцію, та просив її задовольнити, думку підсудних ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та їх захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляції прокурора, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 281 КПК Українисуд може повернути справу на додаткове розслідування з мотивів неповноти чи неправильності досудового слідства лише у тому випадку, коли цю неповноту або неправильність не може бути усунуто в судовому засіданні.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року № 2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», в разі, якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків, виклику й допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому ст. 315-1 КПК України, вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справи процесуальних прав учасників процесу, направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим.За необхідності суд може відкласти її розгляд для витребування додаткових доказів (ст. 280 КПК України).
Вбачаючи неповноту досудового слідства в тому, що підсудна ОСОБА_13 не з`являється в судове засідання, а тому, на думку суду, ухиляється від нього, суд не вправі був направляти справу на додаткове розслідування з наступних підстав.
Відповідно до ст. 280 КПК України 1960 року, коли підсудний ухилився від суду, що згідно ст.262 КПК України 1960 року виключає розгляд справи в суді при відсутності підсудного, суд зупиняє провадження в справі і оголошує розшук підсудного.
Це положення закону знайшло своє відображення у вигляді відповідного застереження в роз`ясненні, що міститься в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року № 2 "Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування", де зазначено, що суддя не вправі повернути справу на додаткове розслідування у зв`язку з тим, що обвинувачений після передання справи до суду зник і місце його перебування невідоме.
Виходячи з наведенного, сама по собі неявка в судове засідання підсудної ОСОБА_7 не є підставою для направлення справи на додаткове розслідування.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, під час досудового слідства були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу ОСОБА_7 , у зв`язку з чим щодо неї було обрано відповідний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. З таким запобіжним заходом погодився і суд під час попереднього розгляду справи.
З цих підстав посилання суду на те, що органи досудового слідства порушили вимоги кримінально-процесуального закону, зокрема ст. 64 КПК 1960 року, і не встановили місце перебування ОСОБА_7 , є необгрунтованими.
Більш того, приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що неявка підсудної в судові засідання за даних конкретних обставин, не може свідчити про неповноту або неправильність досудового слідства, а відтак доводи прокурора про не вжиття судом всіх необхідних заходів для забезпечення повного та всебічного розгляду справи ґрунтуються на законі.
Крім того, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про незаконність прийнятого рішення також в тій частині, що суд першої інстанції, повертаючи справу на додаткове розслідування, задовольнив клопотання захисника підсудної ОСОБА_7 ОСОБА_12 про направлення такої прокурору на додаткове розслідування, проте в той же час судом не з`ясовано чи узгоджується така позиція захисту з позицією самої підсудної, оскільки зі слів ОСОБА_12 , він особисто немає зв`язку з ОСОБА_7 з жовтня місяця 2014 року.
Керуючись ст.ст. 365, 366, 377 КПК України ( в редакції 1960 року), Розділ ХІ Перехідних положень, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції задовольнити.
Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року скасувати, кримінальну справу направити в Голосіївський районний суд м. Києва на новий судовий розгляд.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_14