Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/815/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.10.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні № 0001116 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2016 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Володимирівка, Кіровоградського району Кіровоградської області, громадянина України, маючого повну загальну середню освіту, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, 2010, 2011, 2015 року народження, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , немаючого судимості,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки. Відповідності до ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено певні зобов`язання.

Вказаним вироком вирішено питання щодо речових доказів та цивільного позову.
ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за наступних обставин.

13 серпня 2015 року, приблизно 10.00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на подвір`ї власного домоволодіння АДРЕСА_1 , в ході суперечки з ОСОБА_10 , взяв у обидві руки цеглину, яка знаходилась у дворі вищевказаного домоволодіння та наніс нею останньому один удар в область тім`яної ділянки голови. Внаслідок нанесеного удару ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, епідуральної гематоми зліва, які згідно висновку судово - медичної експертизи № 1623 від 29.10.2015 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. В решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 та правильності юридичної кваліфікації його дій прокурор зазначає, що згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином вмотивоване.

Однак судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України, не в повній мірі враховано, що обвинувачений ніде не працює, не має матеріального достатку, тому слід вважати, що він не приймає участі в утриманні та забезпечені малолітніх дітей, та що обвинувачений вчинив злочин у стані сп`яніння, що обтяжує його покарання. В свою чергу суд першої інстанції застосувавши до ОСОБА_8 положення статей 75, 76 КК України не мотивував своє рішення, а тому прокурор вважає, що обвинуваченого незаконно звільнено від покарання з випробуванням.

Посилаючись на зазначене та вимоги статей 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, прокурор просить вимоги апеляційної скарги задовольнити.

Заслухавши доповідача, висновок прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які в дебатах, а обвинувачений і в останньому слові просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіянняза обставин, викладених у вироку є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені доказами, ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких за згодою учасників судового провадження, було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішення судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України кримінального правопорушення, не перевіряються відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується позитивно. Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставиною, яка обтяжує покарання визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також суд врахував, що обвинувачений має на утриманні трьох дітей, частково відшкодував матеріальні збитки, відсутність претензій матеріального та морального характеру зі сторони потерпілого і дійшов висновку про можливе та необхідне застосування ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі передбаченою ч.1 ст. 121 КК України.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження з даним рішенням суду першої інстанції щодо призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України погодився прокурор, а також і потерпілий із-за відсутності з цього приводу їх апеляцій.

Також суд, з урахуванням тяжкості злочину, особи обвинуваченого який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, дійшов висновку, що виправлення та попередження вчинення нових злочинів ОСОБА_8 можливо без ізоляції його від суспільства і на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, у зв`язку з застосування положень ст. 75 КК України то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, стаття 50 КК України визначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, положеннями ст. 75 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, дотримався зазначених вимоги закону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження потерпілий з обвинуваченим є знайомими, проживають по сусідству і перебувають у нормальних стосунках. В день події вони в дворі обвинуваченого святкували день ВДВ та вживали спиртні напої. В ході спілкування між ними виник спір з приводу того, чи розіб`є ОСОБА_8 на голові цеглину після чого обвинувачений підібрав у дворі цеглину, яку намагався розбити об голову потерпілого внаслідок чого останньому і було спричинено тілесне ушкодження.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин, також врахував і мотиви скоєного злочину, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Зазначене спростовує доводи прокурора про те, що суд жодним чином не мотивував своє рішення у вироку.

Враховуючи все вище зазначене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачений заслуговує покарання у виді позбавлення волі. Також суд врахував та достатньо вмотивував всі обставини, з якими закон про кримінальну відповідальність передбачає можливість застосування положень ст. 75 КК України, в тому числі і думку потерпілого, тому обґрунтовано звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком.

Колегія суддів, враховуючи мотиви вчинення кримінального правопорушення, приходить до переконливого висновку, що сукупність всіх вищезазначених обставин щодо особи обвинуваченого ОСОБА_8 , який не становить великої суспільної небезпеки, у поєднані з тяжкістю злочину, що визначена законом, вказують на можливість його виправлення та попередження нових злочинів при обранні покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства з застосуванням статей 75,76 КК України, що, як вважає колегія суддів, буде відповідати засадам кримінального судочинства, та меті призначення покарання.

Таким чином зазначені прокурором доводи в апеляції про те, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості і, що саме більш тяжке покарання буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, не знайшли свого підтвердження.

Будь яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляції не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляцію прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 376, 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання її копії.

Судді підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2