АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/3069/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/260/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
4 травня 2016р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі кримінальне провадження, №0000998, внесене, 17.11.2014р. до Единого реєстру досудових розслідувань відносно:
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Кривого Рогу
Дніпропетровської області, яка мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 ,
раніше не судимої

виправданої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. ст.286 КК України, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, потерпілого ОСОБА_7 на вирок Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2016р.
Вироком суду першої інстанції 29 січня 2016р., ОСОБА_6 визнано невинною в пред`явленому їй обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України та виправдано за у зв`язку з недоведеністю, що у діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення.
Цивільні позови потерпілого ОСОБА_7 та цивільного позивача ОСОБА_8 залишені без розгляду.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представник потерпілого ОСОБА_11
обвинувачена ОСОБА_6
захисники обвинуваченої ОСОБА_12 , ОСОБА_13

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі, прокурор у кримінальному провадженні, просить скасувати вирок Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2016р. відносно ОСОБА_6 , у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, однобічністю та неповнотою судового розгляду, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.
Потерпілий ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі, також просить скасувати рішення суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 , у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
ОСОБА_6 було висунуте обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за наступних обставин.
10 листопада 2014р., приблизно о 14.15 год. в Саксаганському районі м.Кривого Рогу по сухому асфальтному покриттю проїжджої частини дороги вул.Марійської з боку вул.Волгоградської в напрямку вул.Світлогорської рухався автомобіль «Шкода ОктавіяА5» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 .
В цей час, попереду, в попутному напрямку, рухався автомобіль «Рено Логан» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_14 , який в районі АЗС «НТС», застосувавши гальмування зупинив керований ним автомобіль, перед нерегульованим пішохідним переходом, позначеним розміткою 1.14.1, та дорожнім знаком 5.35.1, надаючи дорогу пішоходам, пропустивши пішоходів водій ОСОБА_14 повільно відновив рух.
В цей час водій ОСОБА_6 при виникненні перешкоди для руху, у вигляді автомобіля «Рено Логан», під керуванням водія ОСОБА_14 , яку вона об`єктивно мала можливість виявити, в порушення вимог п.12.3 «Правил дорожнього руху» України, де зазначено:
«У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», -
не вжила своєчасних заходів для зменшення швидкості руху керованого нею автомобіля, в наслідок чого, допустила наїзд на автомобіль «Рено Логан», під керуванням водія ОСОБА_14 , що рухався в попутному напрямку, попереду.
В наслідок дорожньо-транспортної пригоди був травмований пасажир автомобіля «Рено Логан» ОСОБА_7 .
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №2712 від 15.12.2014 року потерпілий ОСОБА_7 отримав травми у вигляді: перелому сьомого ребра праворуч з зміщенням уламків, які за своїм характером відносяться до середнього ступеню тяжкості.
Відповідно до висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи №62-Д від 19.03.2015 року у потерпілого ОСОБА_7 були виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита тупа травма грудної клітини, переломи 5-7 ребер праворуч по паравертебральній лінії, які за своїм характером відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесним ушкодження, за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Відповідно до висновку авто-технічної експертизи 58/27-7 від 22.01.2015 року при заданих вихідних даних в діях водія ОСОБА_6 по керуванню автомобілем «Шкода» вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 «Правил дорожнього руху» України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з розглянутою дорожньо-транспортною пригодою.
Між порушенням ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху в частині виконання вимог п.12.3 «Правил дорожнього руху» України і наслідками що настали - спричинення потерпілому ОСОБА_7 середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень вбачається прямий причинний зв`язок.
Суд першої інстанції ухвалив вирок, яким визнав невинуватою ОСОБА_6 в пред`явленому їй обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України.
Розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність обвинувачення та наявність підстав для виправдання ОСОБА_6 , мотивуючи своє рішення наступним чином.
Суд першої інстанції допитавши в судовому засіданні обвинувачену, потерпілого, свідків, вивчивши і проаналізувавши докази, зазначені у вироку, встановив, відсутність причинного зв`язку між діянням і наслідками у вигляді тілесних ушкоджень потерпілого середнього ступеня тяжкості, тобто встановив відсутність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.286 КК України.
На думку суду першої інстанції у кримінальному провадженні відсутні будь-які об`єктивні данні, які б дозволили встановити, що пошкодження у потерпілого ОСОБА_7 виникли в термін, вказаний в постанові слідчого про призначення експертизи, тобто в день події, і таким чином, суд дійшов висновку про відсутність складу злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України, в діях обвинуваченої.
Прокурор у кримінальному провадженні, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, просить скасувати вирок суду першої інстанції, відносно ОСОБА_6 , і призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження.
Прокурор, зазначає, що в порушення п.7 ст.412 КПК України, в матеріалах кримінального провадження відсутній технічний запис судового процесу від 21.08.2015р., тоді як диск та журнал судового процесу наявні в матеріалах провадження, і згідно запису журналу судового засідання, в цей день було оголошено обвинувальний акт, встановлено порядок та обсяг дослідження доказів, а також допитано свідка ОСОБА_15 , очевидця події.
Прокурор зазначає, що суд першої інстанції, маючи розбіжності у висновках трьох експертиз не призначив і не провів, відповідно до вимог ст.356 КПК України одночасний допит експертів, прокурором не заявлялося таке клопотання, оскільки обвинувачена повністю визнавала вину і фактичні обставини правопорушення.
Прокурор вказує на те, що висновки суду зазначені у судовому рішенні містять істотні суперечності.
Прокурор звертаю увагу, що у висновку додаткової комісійної експертизи, яка була проведена 21.02.2015р., тобто через три місяці після події, зазначено, що під час дослідження СКТ органів грудної клітини у потерпілого встановлена наявність застарілих переломів справа та зліва, що повністю узгоджується з обставинами справи.
Прокурор вказує, що суд першої інстанції спираючись на висновки комісійної експертизи, спростував висновки судового експерта ОСОБА_16 по першому питанню в частині визначення тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_7 , а саме перелому 7-го ребра справа, і в той же час, суд погодився з висновками експерта ОСОБА_16 , в частині визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень виявлених у потерпілого, які відносяться до середньої тяжкості та зроблені на підставі медичних документів, а саме: рентгенівських знімків, амбулаторної карти та матеріалів кримінального провадження.
Прокурор зауважує, що суд першої інстанції на підставі одних і тих же доказів, одночасно підтверджує та спростовує висновок судового експерта ОСОБА_16 , що свідчить про те, що суд помилково зробив висновок, що експертиза №2712 з питань 1 та 2 являється неправильною та суперечливою.
Прокурор звертає увагу на те, що в судовому засіданні 23.11.2015р. були досліджені докази обвинувачення, а саме: карти виїзду швидкої допомоги до місця проживання потерпілого №26 від 11.11.2014р. та №29 від 16.11.2014р. відповідно яким ОСОБА_7 скаржився на біль в спині, однак суд першої інстанції у вироку не зазначив дослідження цих доказів, не надав їм належної оцінки, а також не вказав підстав з яких він відкинув докази надані стороною обвинувачення.
Прокурор вважає, що матеріалами кримінального провадження встановлений причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою та тілесними ушкодженнями, які виникли у потерпілого ОСОБА_7 .
При цьому прокурор зазначає, що після ДТП потерпілого на таксі відвезли додому у зв`язку з його поганим самопочуттям, в той же день він відчував фізичний біль, однак не хотів турбувати родичів, оскільки вважав, що все минеться, однак наступного дня, 11.11.2014р. у зв`язку з відчуттям болю викликалася швидка медична допомога, наступного дня 12.111.2014р. ОСОБА_7 був оглянутий завідувачем неврологічного відділення КЗ «14 міська лікарня м.Кривого Рогу» ОСОБА_16 , який при пальпації паравербитальних від третьої до сьомої грудних хребців праворуч виявив біль.
Прокурор також звертає увагу, що після чотирьохденного лікування, стан потерпілого тільки погіршувався, посилилися больові відчуття, йому було важко дихати, у зв`язку з чим, 16.11.2014р. була викликана швидка медична допомога, працівники якої доставили потерпілого до лікаря травматолога.
Прокурор зазначає, що після огляду ОСОБА_7 лікарем ортопедом-травматологом ОСОБА_17 був встановлений діагноз: закрита травма грудної клітини, забій правої половини грудної клітини, підозра на перелом 7 ребра праворуч і для підтвердження діагнозу потерпілого направлено на рентгенологічне дослідження.
В подальшому, 17.11.2014р. у зв`язку із погіршенням стану потерпілого його знову було оглянуто на дому і встановлено діагноз закритий перелом сьомого ребра праворуч (клінічно) - біль при пальпації та крепітація кісткових уламків в проекції сьомого ребра праворуч.
Свідок ОСОБА_15 , яка є дочкою потерпілого, як зазначає прокурор, в судовому засіданні підтвердила, що після ДТП батько постійно скаржився на болі в області спини та ребер, до дорожньо-транспортної пригоди у її батька травм не було.
Крім того, прокурор вказує на порушення судом першої інстанції вимог ч.4 ст.374 КПК України, по перше у резолютивній частині вироку суд неправильно зазначив по батькові обвинувачену, зазначивши ОСОБА_18 , тоді, як ОСОБА_19 по батькові ОСОБА_20 , по-друге суд не вирішив питання щодо процесуальних витрат, а саме витрат за проведення авто-технічної експертизи в сум-589,68 грн.
Потерпілий ОСОБА_7 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що в ході досудового розслідування було встановлено, що тілесні ушкодження у потерпілого знаходяться в прямому причинному зв`язку з ДТП, яке мало місце 10.11.2014р., тобто з матеріалів кримінального провадження чітко вбачається причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою та тілесними ушкодженнями потерпілого.
Потерпілий вказує на допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду, оскільки суд не дослідив всі обставини які мають значення для справи.
Потерпілий зазначає, що ні суд першої інстанції, ні експерти, зазначаючи, що 10.11.2014р. потерпілий був оглянутий сосудистим нейрохірургом і не мав тілесних ушкоджень, не врахували того факту, що цей огляд був проведений перед подією ДТП, яка сталася пізніше коли потерпілий повертався додому із лікарні.
Потерпілий не погоджується з тим, що суд критично оцінив висновок експерта від 15.12.2014р., згідно якому у ОСОБА_7 мався перелом 7-го ребра праворуч зі зміщенням уламків, в тій частині, що ушкодження у потерпілого могли виникнути в обстановці дорожньо-транспортної пригоди, в середині салону автомобіля при обставинах вказаних у постанові про призначення судово-медичної експертизи і потерпілим, пославшись на те, що вирішення питання відносно обставин спричинення тілесних ушкоджень не входить до компетенції судово-медичної експертної комісії, та вирішуються шляхом слідства.
Потерпілий вказує, що на його думку судово-медичний експерт ОСОБА_21 , зазначивши у своєму висновку про те, що тілесні ушкодження могли виникнути в обстановці дорожньо-транспортної пригоди, в середині салону автомобіля, при обставинах зазначених у постанові про призначення судово-медичної експертизи і потерпілим, час виникнення ушкодження згідно представленим медичним документам може відповідати 10.11.2014р., і за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню, не вийшов за рамки своєї компетенції і діяв у відповідності по п.4.9 вказаних Правил.
Крім того, потерпілий ОСОБА_7 вказує на те, що суд першої інстанції, допитавши свідка ОСОБА_22 , який є лікарем рентгенологом, визнав його показання неналежним доказом, не врахував при цьому, що не надав свідку ні медичної документації, ні рентгенівських знімків, а лікар рентгенолог не може пам`ятати усіх осіб яким він проводив описання рентгенологічних знімків.
Суд не взяв до уваги показання цього свідка на досудовому розслідуванні, який оглянувши медичну документацію, пояснював, що на рентгенівських знімках є переломи, які можуть відповідати події ДТП, 10.11.2014р., і не надав їм належної оцінки.
Потерпілий ОСОБА_7 не погоджується і з висновком суду щодо того, що він взяв до уваги висновок судово-медичної експертизи №33 від 10.02.2015р., згідно якому перелом у представлених медичних документах, як зазначила комісія експертів, відсутній, при цьому зазначає, що він після цієї експертизи робив спіральну комп`ютерну томограму, у якій лікар рентгенолог зазначив наявність переломів 5, 6, 7 ребер по пара орбітальній лінії справа в також вказав, що вказані переломи могли виникнути 10 листопада 2014р. в день події ДТП.
Після цих даних, слідчим була призначена додаткова судово-комісійна експертиза №62Д, яка на думку потерпілого не дала об`єктивної оцінки, зазначивши, що переломи дійсно є, але визначити конкретний їх термін комісія не може, однак суд першої інстанції надав перевагу саме цьому висновку комісійної експертизи, зазначивши, що цей висновок є більш повним, з чим на його думку погодитися неможливо.
Прокурор у кримінальному провадженні, в судовому засіданні апеляційної інстанції, повністю підтримав свою і потерпілого ОСОБА_7 апеляційні скарги, просив їх задовольнити, скасувати вирок суду Саксаганського району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2016р. відносно ОСОБА_6 , у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, однобічністю та неповнотою судового слідства, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор ОСОБА_9 , яка також брала участь в апеляційному розгляді справи, повністю підтримала апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 і прокурора у кримінальному провадженні, просила скасувати рішення суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 , призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.
Представник потерпілого ОСОБА_11 в судовому засіданні апеляційної інстанції, повністю підтримав свою і прокурора апеляційні скарги, просив їх задовольнити, скасувати вирок Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 29 січня 2016р. відносно виправданої за ч.1 ст.286 КК України ОСОБА_6 , призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.
Виправдана ОСОБА_6 , в судовому засіданні апеляційної інстанції, заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення, просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги, без задоволення.
Захисник ОСОБА_12 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді, заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора і потерпілого ОСОБА_7 , просив залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції, без змін.
Захисник ОСОБА_13 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді, також заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора і потерпілого ОСОБА_7 , просив залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 , без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, порівнявши їх з матеріалами, наявними у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі п.3 ч.3 ст.373 КПК України, за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, визнав її виправданою.
Колегія суддів вважає, що доводи прокурора та потерпілого, про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, в частині відсутності технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції від 21.08.2015р., а також про передчасні висновки суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_6 невинуватою у скоєнні злочину, є законними.
Виходячи зі змісту ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, кримінально процесуального кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто дотримуватися встановленого порядку і виносити рішення у точній відповідності з нормами права, які підлягають застосуванню у кожному окремому випадку.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 р. № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», зі змінами, скасування виправдувального вироку у зв`язку з порушенням кримінально-процесуального закону може мати місце лише в тому випадку, коли ці порушення перешкоджали чи могли перешкодити суду об`єктивно, повно та всебічно розглянути справу і постановити законний та обгрунтований вирок.
Колегія суддів, вивчивши матеріали кримінального провадження і прослухавши технічний запис, встановила, що фіксування технічними засобами судового засідання за 21.08.2015р. не здійснювалося, і технічний запис в матеріалах кримінального провадження відсутній, тому доводи прокурора і представника потерпілого, які вказують на порушення судом першої інстанції вимог п.5ст.27, п.4 ст.107 КПК України під час кримінального провадження у суді першої інстанції, вважає слушними.
Колегія суддів, з цього приводу, позбавлена можливості перевірити в повному обсязі доводи прокурора, та представника потерпілого про те, що докази сторони обвинувачення суд першої інстанції дослідив не в повному обсязі, і що дослідженим доказам суд не надав всебічної оцінки, оскільки встановити визначений судом обсяг доказів, що підлягає дослідженню, та порядок їх дослідження не можливо, у зв`язку з відсутністю технічного запису судового засідання.
Крім того, прокурор і потерпілий посилаючись, в апеляційних скаргах на сукупність доказів, яким суд не надав належної оцінки, вказують на обставини які мають суттєве значення і безпосередньо були підтверджені доказами, а саме показаннями свідка ОСОБА_15 , однак ці докази на технічному носії теж відсутні, і перевірити їх апеляційний суд не в змозі.
Згідно ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо, відповідно до п.7 ч.2 ст.412 КПК України, у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, що згідно п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції, і відповідно до п.1 ч.1 ст.415 КПК України є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Скасовуючи вирок з вищезазначених підстав, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що при новому розгляді кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно ретельно перевірити всі доводи зазначені в апеляційних скаргах прокурора і представника потерпілого.
Прокурор і представник потерпілого в апеляційних скаргах зауважують на суперечливості висновків суду при дослідженні доказів, на думку колегії суддів їх доводи заслуговують на увагу.
Відповідно до ст.94 КПК України суд неупереджено досліджує всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Ухвалюючи виправдувальний вирок суд першої інстанції вказані вимоги закону не виконав, не дослідивши докази у їх сукупності.
Об`єктивна сторона злочину передбаченого ч.1ст.286 КК України характеризується трьома ознаками - діянням, наслідками, причинним зв`язком між діянням і наслідками.
Суд першої інстанції, у вироку зазначив, що оцінює досліджені докази щодо отримання потерпілим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості в наслідок дорожньо-транспортної пригоди 10.11.2014 року критично, оскільки обставини, що тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у потерпілого ОСОБА_7 у вигляді переломів ребер справа виникли та перебувають у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою 10.11.2014 року, повністю спростовані доказами - висновками судових комісійних медичних експертиз №33 та №62-Д, оцінюючи та аналізуючи які суд дійшов висновку про відсутність причинного зв`язку між тілесними ушкодженнями потерпілого ОСОБА_7 у вигляді переламів ребер, час виникнення яких не встановлено, і які відповідають за своїм характером середньому ступеню тяжкості, з подією дорожньо-транспортної пригоди - 10.11.2014 року.
Тобто, ухвалюючи вирок суд дійшов висновку, що об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1ст.286 КК України, а саме причинний зв`язок між діянням і наслідками у вигляді тілесних ушкоджень потерпілого середнього ступеня тяжкості відсутні, при цьому надав перевагу по суті єдиному доказу - висновкам судових комісійних медичних експертиз №33 та №62-Д.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, при ухвалені виправдувального вироку, порушив вимоги ст.411 КПК України, оскільки, у рішенні конкретно не зазначив, чому як на його думку, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, взяв до уваги одні докази і відкинув інші, судом першої інстанції докази оцінювалися не в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а відокремлене один від одного.
Згідно з ч.2 ст.84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Суд першої інстанції зосередив увагу на висновках судових і судово комісійних медичних експертизах, досліджуючи їх і роблячи висновки припустився протирічь, зазначаючи що висновки експертизи не мають на перед встановленої сили, однак в одному випадку погоджується з висновками експертизи в іншому вважає що вирішення питання відносно обставин спричинення тілесних ушкоджень не входить до компетенції судово-медичної експертної комісії, та вирішується шляхом слідства.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що представник потерпілого адвокат ОСОБА_11 звернувся з клопотанням до слідчого про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи щодо потерпілого ОСОБА_7 (ар.пр.97-98, т.1), оскільки у справі були встановлені нові докази, а саме медичний висновок на основі протоколу спіральної комп`ютерної томографії органів грудної клітини (СКТ), з якого вбачається, що у потерпілого були виявлені наявні тілесні ушкодження у виді переломів 5, 6, 7 ребер справа по паравертебральній лінії». Вказані тілесні ушкодження у відповідності до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наком МОЗ України №6 від 17.01.1995р. за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості (не менш ніж середнього ступеня тяжкості).

Незважаючи на те, що попередня комісійна експертиза дала висновок щодо відсутності тілесних ушкоджень у потерпілого, слідчий повторно призначив додаткову комісійну судово-медичну експертизу (ар.пр.99-100, т.1) і доручив її виконання тим самим експертам.

Тоді, як у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997р. №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» зі змінами, звернуто увагу, що коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи призначається повторна експертиза і її проведення може бути доручено тільки іншим експертам.

Крім того, коли в справі щодо одного й того ж досліджуваного предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності експертного дослідження, при цьому не повинна віддаватися перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи.

При перевірці і оцінці експертного висновку суд повинен з`ясовувати достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушенні питання та їх відповідність іншим фактичним даним; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції даючи перевагу одним доказам і не аналізуючи інші, у їх сукупності, порушив вимоги закону щодо необхідності всебічного, повного, і неупередженого розгляду всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності.

З огляду на зазначене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні і потерпілого ОСОБА_7 , задовольнити.

Скасувати вирок Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2016р., яким ОСОБА_6 визнано невинною в пред`явленому їй обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що у діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Міра запобіжного заходу ОСОБА_6 не обиралася.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_4 . ОСОБА_3