Справа № 344/3621/16-к
Провадження № 11-кп/779/253/2016
Категорія ст.115 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з участю прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 14 квітня 2016 року відносно ОСОБА_8 ,-

в с т а н о в и л а :
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні подання лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної психоневрологічної клінічної лікарні №1 ОСОБА_9 про заміну примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 , з госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Своє рішення про відмову в задоволенні подання суд мотивував тим, що комісійний акт лікарів-психіатрів № 1441/2012 №8/2012 від 22.03.2016 року є непереконливим, а зроблені в ньому висновки щодо стабілізації психічного стану ОСОБА_8 , з врахуванням аналізу та оцінки всіх зібраних по справі доказів, є суперечливими в тому числі по відношенню до раніше зроблених висновків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 покликається на те, що судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання про зміну примусових заходів медичного характеру, оскільки не було в достатній мірі враховано пояснення лікаря-психіатра про можливість зміни таких заходів, в основу судового рішення були покладені мотивації попередні висновки судів, які на його думку значення для даного провадження не мають. Просить ухвалу суду скасувати і змінити примусові заходи медичного характеру у відділенні зі звичайним наглядом стосовно ОСОБА_8 на амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника в інтересах ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою та просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.514 ч.2 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок зміни у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Відповідно до вимог ст.95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обгрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Згідно вимог ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого цим кодексом, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Дані вимоги закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 хворіє психічним захворюванням біполярним афективним розладом, поточний епізод змішаного типу, стан інтермісії, у зв`язку із чим вчинив особливо тяжке суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.115 КК України, і у відповідності до постанови Івано-Франківського міського суду від 06.09.2010 року, у зв`язку із вчиненням суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України щодо ОСОБА_8 були застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Суд першої інстанції навів переконливі мотиви щодо висновку про відмову у задоволенні заяви Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні №1 про зміну ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що висновок комісії лікарів-психіатрів №1441/201 №8/2012 від 22.03.2016 року повністю суперечить і є протилежним за змістом висновку комісії лікарів-психіатрів тієї ж Івано-Франківської ОПНКЛ№1 від 2013 року, який був предметом попередніх судових розглядів і в якому було зроблено висновок, що ОСОБА_8 потребує продовження примусових заходів медичного характеру в психіатричній лікарні із загальним наглядом, враховуючи те, що стан хворого нестабільний, емоційно нестійкий, інструкції виконує вибірково, дратівливий, періодично нецензурно висловлюється до медперсоналу та оточуючих, погрожує їм, застосовував насильство до медперсоналу, бив медсестру по голові, вибивав ногами двері у лікарні, здійснював втечі з лікарні, про що зазначалося в постанові Івано-Франківського міського суду від 31.10.2012 року та ухвалах Івано-Франківського міського суду від 08.05.2013 року, 05.12.2013року, 14.05.2014 року та 07.10.2014 року.

Колегія суддів приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_7 стосовно того, що вищевказані судові рішення не можуть бути підставою для прийняття рішення про відмову в задоволенні заяви представника медичного закладу про зміну примусових заходів медичного характеру.

Разом з тим, вищевказані судові рішення вказують на наявність юридичних підстав для застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_8 , містять посилання на докази, які були досліджені судом при прийнятті таких рішень і які дозволяють дослідити психіатричний стан хворого на протязі всього часу отримання психіатричної допомоги.

Судом першої інстанції приймались заходи для усунення неповноти висновків комісії і із показань лікуючого лікаря-психіатра ОСОБА_9 в судовому засіданні вбачається що, не зважаючи на те, що стан ОСОБА_8 стабілізувався, траплялися випадки загострення психічного стану останнього, які пов`язані із його відмовою від прийняття лікарських препаратів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано підійшов до розгляду питання про зміну примусових заходів медичного характеру з урахуванням даних, які свідчать про психічний стан ОСОБА_8 на протязі всього періоду лікування. Враховуючи порівняно невеликий проміжок часу, що минув з моменту попереднього висновку та зважаючи на підвищену суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_8 діяння, необхідний тривалий час для лікування та стабілізації психічного стану хворого, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що висновки комісії лікарів психіатрів щодо стабілізації психічного стану ОСОБА_8 є суперечливими по відношенню до раніше зроблених висновків.

Колегія суддів не заперечує проти правильності висновку комісії лікарів-психіатрів щодо доцільності зміни примусових заходів медичного характеру у відділенні зі звичайним наглядом на амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновок комісії лікарів-психіатрів не є безумовною підставою для зміни примусового заходу медичного характеру, оскільки відповідно до вимог ст.94 КК України питання про вид примусових заходів медичного характеру вирішується не тільки з врахуванням характеру та тяжкості захворювання особи , яка потребує психіатричної допомоги, а і з врахуванням тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

Колегія суддів, враховуючи характер та тяжкість психічного захворювання, тяжкість вчиненого хворим діяння, вважає, що сукупність досліджених доказів не переконує в тому, що зміна примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_8 зможе забезпечити безпеку для нього та для інших осіб.

Твердження адвоката ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду про те, що ним в суді першої інстанції було заявлено клопотання про проведення комплексної судово-психіатричної експертизи, то дане твердження спростовується звукозаписом судового засідання, з якого вбачається, що ним було заявлено клопотання про дослідження медичного висновку лікарів, а не про проведення вищевказаної експертизи.

Також захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він систематично зустрічався з лікарями, які лікують ОСОБА_8 і останні стверджували, що ОСОБА_8 перебуває на даний момент в стані ремісії, що свідчить про його небезпечність.

Доводи апелянта в своїй апеляційній скарзі є непереконливими і не можуть бути покладені в основу для зміни ухвали суду, оскільки вони не підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах провадження.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування ухвали суду про відмову у задоволенні заяви лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні №1 про зміну ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , не підлягає до задоволення.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційних підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 408, 415, 418, 537, 539 КПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 14 квітня 2016 року відносно ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку учасниками судового провадження шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя Апеляційного суду
Івано-Франківської області ОСОБА_2