Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/758/16 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.10.2016 року. м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

особи, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2016 року, якою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Артемівка, Новоодеського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, із неповною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_2 ,

застосовано примусові заходи медичного характеру у виді примусового лікування в психіатричній лікарні зі звичайним наглядом,

В С Т А Н О В И Л А:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, за наступних обставин.

Так, 01.05.2016 року, вранці, точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_9 , прослідував до території домоволодіння АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_10 , з метою викрасти її майно. З цією метою ОСОБА_9 через город прослідував на територію вищевказаного домоволодіння. Після чого прослідував до приміщення сараю, де через отвір в стіні, проник до середини приміщення, де помітив качок та курчат. Розуміючи, що його злочинні дії ніким не будуть помічені, діючи умисно взяв 5 каченят, вартістю 36 грн. за одне, на загальну суму 180 грн. та 20 курчат, вартістю 40 грн. за одне, на загальну суму 800 грн. та помістив їх до ящику, який знаходився в середині сараю, однак в той час був помічений потерпілою ОСОБА_10 і тому з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, чим своїми діями заподіяв матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Ухвалою суду першої інстанції відносно ОСОБА_9 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді примусового лікування в психіатричній лікарні зі звичайним наглядом.

Своє рішення суд мотивував тим, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 252 від 20.05.2016 року ОСОБА_9 у момент вчинення суспільно-небезпечного діяння страждав і на даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі помірної розумової відсталості (неглибока імбецильність), що позбавляє можливості розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними, а тому по відношенню до інкримінованого суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_9 слід вважати неосудним. Останній підпадає під дію ч.2 ст.19 КК України та потребує застосування примусових заходів медичного характеру - примусового лікування в психіатричній лікарні зі звичайним наглядом.

В апеляційній скарзі захисник правопорушника ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 просила ухвалу суду першої інстанції змінити та застосувати до ОСОБА_9 примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем проживання в примусовому порядку. Повторно дослідити докази вчиненого суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_9 передбаченого ч.3 ст. 15 ч.3 ст.185 КК України.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що при розгляді клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру суд поверхово розглянув справу, дав неправильну оцінку добутим по справі обставинам, а саме в судовому засіданні не було з`ясовано наявність у ОСОБА_9 хвороби, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, що є обов`язковою умовою при визначенні виду примусового лікування.

Вказала, що у висновку судово-психіатричної експертизи № 252 від 20.05.2016 року відсутній висновок експертів - психіатрів щодо наявності у ОСОБА_9 хвороби, що становить небезпеку як для нього самого, так і для здоров`я інших осіб. ОСОБА_9 являється інвалідом II групи по психічному захворюванню (помірна розумова відсталість - неглибока імбецильність), а відповідно до «Порядку застосування примусових заходів медичного характеру в психіатричних закладах до осіб, які хворі на психічні розлади і вчинили суспільно небезпечні діяння» затвердженого Наказом МОЗ України від 08.10.2001 року № 397 розумова відсталість без ознак виражених емоційно-вольових розладів відноситься до пасивного типу суспільної небезпечності.

Також вказала, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що вчинене ОСОБА_9 суспільно-небезпечне діяння не є насильницьким, ОСОБА_9 вину визнав, завдану шкоду потерпілій відшкодував, також суд не з`ясував ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_9 як для нього самого, так і ступінь небезпечності для інших осіб за характером його захворювання, що є обов`язковою умовою для визначення виду застосування примусових заходів медичного характеру.

Зазначила, що про те, що ОСОБА_9 не є небезпечним та може проходити лікування амбулаторно за місцем проживання свідчить позитивна характеристика видана Аджамською сільською радою Кіровоградської області, перебування його на консультативному обліку у лікаря - психіатра Кіровоградської ЦРЛ, прийом ліків і за цей час стан його здоров`я не погіршився, не становить небезпеки для себе та суспільства, оскільки не вчиняє і не виявляє намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе чи оточуючих, спроможний самостійно задовольняти свої життєві потреби.

Заслухавши доповідача, захисника - адвоката ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляцію захисника, прокурора про залишення ухвали суду першої інстанції без зміни, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 512 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється згідно із загальними правилами цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:
1)чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Судовий розгляд у справах такої категорії, зберігаючи свою специфіку, відбувається за загальними правилами судового розгляду (глави 27-29 КПК України), але з урахуванням особливостей провадження, передбачених главою 39 КПК України. Суд не вправі спрощувати судовий розгляд у справах про застосування примусових заходів медичного характеру.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах поданої апеляції, колегія суддів доходить висновку, що судовий розгляд проведено судом першої інстанції із дотриманням глави 27-29 КПК України, але з урахуванням особливостей провадження, передбачених главою 39 КПК України, висновок суду першої інстанції за обставин, встановлених ухвалою суду є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних і досліджених у судовому засіданні доказах.
Так, ОСОБА_9 у суді першої інстанції вину визнав та пояснив, що вчинив суспільно-небезпечне діяння за обставин, викладених в клопотанні.
На переконання колегії суддів суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо неосудності ОСОБА_9 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, оскільки в матеріалах клопотання наявна судово-психіатрична експертиза № 252 від 20.05.2016 року з якої вбачається, що ОСОБА_9 у момент вчинення суспільно-небезпечного діяння страждав і на даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі помірної розумової відсталості (неглибока імбецильність), що позбавляє можливості розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними, а тому по відношенню до інкримінованого суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_9 слід вважати неосудним. Останній підпадає під дію ч.2 ст.19 КК України та потребує застосування примусових заходів медичного характеру - примусового лікування в психіатричній лікарні зі звичайним наглядом (а. с. 64-65).

За таких підстав, доводи захисту щодо допущення порушення кримінального процесуального закону та не з`ясування судом наявності у ОСОБА_9 хвороби, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, що є обов`язковою умовою при визначенні виду примусових заходів медичного характеру є безпідставними.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи захисту щодо не взяття до уваги судом першої інстанції при визначенні виду примусових заходів медичного характеру ступеню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, визнання ОСОБА_9 вини та відшкодування потерпілій завданої шкоди та відсутності висновку лікарів психіатрів стосовно того, що ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді примусового лікування у психіатричній лікарні зі звичайним наглядом, оскільки згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 252 від 20.05.2016 року ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру саме у виді примусового лікування у психіатричній лікарні зі звичайним наглядом.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 , задоволенню не підлягає, підстави для зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2016 року, якою відносно ОСОБА_9 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді примусового лікування в психіатричній лікарні зі звичайним наглядом залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4