Єдиний унікальний номер 235/1099/16-к
Номер провадження 11-кп/775/1109/2016

УХВАЛА

Іменем України

26 жовтня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Семихатка Генічеського району Херсонської області, громадянина України, раніше не судимого, не одруженого, який зареєстрований та мешкає в будинку АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ст.213 ч.1 КК України,

встановив:

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 5 серпня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.213 ч.1 КК України, і призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з триманням засудженого в кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення над ним нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, будучи особою, відомості про якого не включені до переліку суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють операції з металобрухтом, в порушення ст.ст.4, 5 Закону України «Про металобрухт» без державної реєстрації здійснював діяльність по прийому металобрухту з метою його подальшої реалізації за більш високою ціною.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження закрити на підставі ст.284 ч.1 п.п.1, 2 КПК України. В обґрунтування своєї скарги посилається на те, що суд першої інстанції в обґрунтування винуватості ОСОБА_7 послався на суперечливі показання свідків, які з достовірністю не підтверджують вчинення обвинуваченим прийому металобрухту, що ні органом досудового слідства, ні судом не встановлені з належною повнотою точні параметри предметів металобрухту, зокрема точні розміри, вагу та інші. Крім цього, посилається на те, що згідно п.10 ст.4 Закону України «Про металобрухт» від 5.05.1999 року фізичним особам забороняється здійснювати заготівлю, переробку, реалізацію лише промислового металобрухту, тоді як вчинення фізичними особами вказаних дій з побутовим металобрухтом законом не заборонені і не тягнуть кримінальної відповідальності.

В апеляційному суді захисник ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу і просив задовольнити її з наведених у скарзі підстав.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу свого захисника.

Прокурор прокуратури Донецької області ОСОБА_5 висловив думку про необхідність відхилення апеляційної скарги і залишення вироку без зміни.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Винуватість ОСОБА_7 у вчинення ним злочину, передбаченого ст.213 ч.1 КК України доведена наведеними у вироку доказами.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтвердили, що вони у 2015 році здавали як металобрухт різні металеві предмети ОСОБА_7 , який приймав металобрухт за ціною 2 гривні за 1 кг.

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що від місцевих жителів йому відомо, що ОСОБА_13 приймає метал у населення і оскільки невідомі особи вчинили у нього крадіжку побутових металевих виробів, він запитував у ОСОБА_7 , чи не приносили тому на металобрухт викрадені у нього речі. ОСОБА_13 повідомив йому, що приносили, але він не прийняв. Однак від працівника міліції йому стало відомо про виявлення у ОСОБА_7 металевих пічних плит, які в подальшому пред`являлись йому для впізнання і одну із плит він впізнав як таку, що була викрадена у нього.

Згідно протоколу огляду території домоволодіння, в якому проживає ОСОБА_13 , були виявлені різні металеві предмети загальною вагою 283 кг, а також напільні ваги, гирі, кисневий балон, шланг з різаком.

Твердження ОСОБА_7 про те, що вказані металеві предмети, ваги та обладнання він використовував для ремонту автомобілів або для будівельних ремонтних робіт, суд першої інстанції обґрунтовано визнав безпідставними, оскільки виявлені металеві предмети, такі як металева сітка від ліжка, обрізки металевих кутків, деформовані металеві листи та інші такого ж стану предмети реально не можуть використовуватись для ремонту автомобілів чи будівельних ремонтних робіт, відповідного обладнання, необхідного для здійснення ремонтів автомобілів, як і відповідного приміщення для цього, на території його домоволодіння не було виявлено.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , пояснили, що вони або придбали у ОСОБА_7 або допомагали останньому у продажу чи іншій реалізації певних побутових металевих виробів іншим особам і показання цих свідків суд першої інстанції визнав такими, що хоч і прямо не доказують, але і не спростовують факт прийняття брухту чорних металів обвинуваченим ОСОБА_13 .

Показання вищевказаних свідків стосуються різних обставин, про які вони пояснювали, через що їх показання не можуть бути визнані такими, що містять істотні суперечності між собою, на що посилається захисник в своїй апеляційній скарзі. Тому ці доводи апеляційної скарги не можуть бути визнані обґрунтованими.

Не можуть бути взяті до уваги і доводи апеляційної скарги захисника про те, що орган досудового слідства та суд мали встановити і довести точні параметри предметів металобрухту, зокрема точні розміри, вагу та інші характеристики предметів металобрухту, оскільки предметом доказування злочину, передбаченого ст.213 ч.1 КК України, є встановлення факту здійснення діяльності, пов`язаної з прийомом металобрухту, а не його точних характеристик.

Вироком суду встановлено факт вчинення ОСОБА_13 неодноразового (систематичного) прийому металобрухту від фізичних осіб і такі висновки суду підтверджені сукупністю вищевказаних досліджених судом доказів у справі.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що Законом України «Про металобрухт» від 5.05.1999 року фізичним особам забороняється здійснювати заготівлю, переробку, реалізацію лише промислового металобрухту, тоді як вчинення фізичними особами вказаних дій з побутовим металобрухтом законом не заборонені і не тягнуть кримінальної відповідальності, суперечать як змісту вказаного закону, так і диспозиції ч.1 ст.213 КК України, згідно якої здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичними особами, відомості про якого не включені до переліку суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють операції з металобрухтом, тягнуть кримінальну відповідальність в будь-якому випадку, в тому числі і у випадку здійснення прийому побутового металобрухту.

Тому дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ст.213 ч.1 КК України, у зв`язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги захисника і скасування вироку суду із закриттям кримінального провадження відсутні.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 404, 407,418 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 5 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ця ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На судові рішення сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді: