АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/22/16 Справа № 174/113/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

засудженого - ОСОБА_7

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілих - ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Вільногірского міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вільногірську Дніпропетровської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. Цим же вироком із ОСОБА_7 стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 4989,02 грн. і в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за скоєння злочину за таких обставин. 06 червня 2011 року, в період часу з 03.00 годин до 03.45 годин, ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, повертався до себе додому - в квартиру АДРЕСА_2 . Піднімаючись по сходовому маршу вказаного під`їзду, ОСОБА_7 побачив раніше знайомого йому ОСОБА_13 , який також знаходився в стані алкогольного сп`яніння, при цьому лежав на підлозі сходової площадки між 3-м і 4-м поверхами, створюючи перешкоду на шляху слідування, що викликало у ОСОБА_7 раптову неприязнь щодо потерпілого. ОСОБА_7 , переступивши через ОСОБА_13 , який лежав, піднявся в квартиру АДРЕСА_3 , де мешкав останній, і зажадав в грубій формі від співмешканки ОСОБА_13 - ОСОБА_14 , прибрати з площадки потерпілого, проте, не чекаючи цього, спустився на вказану площадку сам. Після цього, ОСОБА_7 , підійшовши до ОСОБА_13 , який продовжував лежати на підлозі, діючи умисно, на грунті особистих неприязних стосунків, що раптово виникли у зв`язку із зловживанням ОСОБА_13 спиртними напоями, знаходженням в місці загального користування і створенням перешкоди на шляху слідування, з метою спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, цього ж дня, в період часу з 03 годин 00 хвилин до 03 годин 45 хвилин, точніший час скоєння злочину встановити не уявилось можливим, нахилився над ОСОБА_13 , схопив його обома руками за волосся на голові і утримуючи таким чином, став завдавати ударів в область життєво важливого органу - голови потерпілого, при цьому наніс не менш 2-х ударів правою стороною голови потерпілого ОСОБА_13 об бетонне покриття підлоги сходової площадки, а після того як, співмешканка ОСОБА_13 - ОСОБА_14 яка знаходилася поруч, стала вимагати припинити побиття, залишив ОСОБА_13 лежати на підлозі і з місця скоєння злочину утік.

В результаті злочинних дій ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_13 тяжку черепномозкову травму у виді: садн в правій скроневій ділянці, крововиливи в м`які тканини голови в цій ділянці і крововиливу під оболонки головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя у момент спричинення і полягають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_15 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в період часу з 07 годин 15 хвилин до 11 годин 15 хвилин за місцем його проживання в коридорі квартири АДРЕСА_3 .

В апеляції прокурор, що брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичні обставини справи і правильність кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 , ставить питання про скасування вироку у зв`язку з істотними порушеннями кримінально-процесуального закону, та просить направити кримінальну справу на новий судовий розгляд. Свої доводи прокурор аргументує тим, що у вступній частині вироку не вказані державні обвинувачі, які брали участь в судовому засіданні, а саме: ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . Окрім того, в мотивувальній частині вироку суд не зробив аналіз письмовим доказам, які були оголошені в судовому засіданні, і не вказав, чому він їх приймає в якості допустимих. Також прокурор вказує на те, що при розгляді цієї справи суд не встановив мотив скоєння злочину, оскільки в мотивувальній частині вироку є протиріччя. Окрім цього в резолютивній частині вироку відсутнє рішення суду про судові витрати за проведення повторної комплексної судово-медичної експертизи, призначеної постановою суду від 25.11.2013 року і повторної комплексної комісійної судово-медичної експертизи, призначеної постановою суду від 07.07.2015 року.

В апеляції адвокат ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 , прохає вирок скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність і неповноту досудового і судового слідства, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, у зв`язку з недоведеністю його вини. Адвокат звертає увагу суду на те, що кримінальна справа щодо ОСОБА_7 була сфабрикована працівниками міліції, які чинили на засудженого психологічний тиск. При цьому, на думку адвоката ОСОБА_8 , вирок ухвалений із обвинувальним ухилом, оскільки в матеріалах справи відсутні достатні докази, що підтверджують вину засудженого у інкримінованому злочині, тоді як в показах свідка ОСОБА_14 , даних нею на досудовому і судовому слідстві, є протиріччя. Окрім того, адвокат вказує на те, що суд вибірково підійшов до показів свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , внаслідок чого, у вироку неповно їх вказав, та не дав належної оцінки. Також суд необгрунтовано не прийняв як допустимі докази висновки судово-цитологічних експертиз № 461, 162 від 01.09.2011 року і висновок судово-медичної експертизи №106-Е від 10.08.2011 року.

В апеляції засуджений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати з тих же підстав, що і його захисник адвокат ОСОБА_8 , та ухвалити новий вирок, яким виправдати його за ч. 2 ст. 121 КК України, у зв`язку з недоведеністю вини. ОСОБА_7 акцентує увагу на те, що злочину не скоював, а на досудовому слідстві обмовив себе, оскільки був в пригніченому стані. Окрім цього, вказує, що свідок ОСОБА_14 його обмовила, що підтверджується показами свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_21 , тоді як суд не звернув уваги на це, та виніс вирок з обвинувальним ухилом. Також засуджений зазначає, що суд не дослідив багато фактів, які мають істотне значення для розгляду справи і необгрунтовано не прийняв як допустимі докази висновки двох судово-цитологічних експертиз та висновки трьох судово-медичних експертиз.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор частково підтримав доводи апеляцій прокурора, який приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції, прохав вирок суду змінити, зазначити у вступній частині вироку всіх прокурорів, що приймали участь в судових засіданнях в суді, та вважав, що підстав для скасування вироку не має, у зв`язку з чим апеляції, подані стороною захисту задоволенню не підлягають.

Засуджений та його захисники - адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , підтримали апеляцію ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , подані в інтересах ОСОБА_7 , прохали скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, у зв`язку з недоведеністю його вини, а апеляцію прокурора залишити без задоволення.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та її представник адвокат ОСОБА_12 , кожен окремо зазначили, що доводи апеляційних скарг як прокурора, так і сторони захисту безпідставні, в їх задоволенні слід відмовити, оскільки вирок суду є законним і справедливим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, частково дослідивши докази у кримінальній справі, перевіривши матеріали справи в межах апеляцій, обговоривши доводи, викладені в апеляціях, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги засудженого, захисника та прокурора є необгрунтованими і підлягають залишенню без задоволення, виходячи з таких підстав.

Згідно ст. 365 КПК України 1960 рку, вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

В силу ст. 323 КПК України 1960 року, вирок суду повинен бути законним і обгрунтованим. Суд обгрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 334 КПК України 1960 року, мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. В цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких грунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частини обвинувачення необгрунтованою - підстави для цього.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Так, винуватість засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується, зокрема, показами, що були надані під час судового розгляду справи, потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_20 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 та ОСОБА_36 .

Разом з тим, безпосередньо очевидцем нанесення засудженим ОСОБА_7 ударів в область голови потерпілому ОСОБА_13 , що спричинили його смерть, є свідок ОСОБА_14 .

З показів свідка ОСОБА_14 , наданих в судовому засіданні суду першої інстанції слідує, що увечері 05 червня 2011 року перебували вдома з потерпілим ОСОБА_13 , який був її співмешканцем, потім приїхала її знайома ОСОБА_18 , та пізніше прийшли ОСОБА_27 і ОСОБА_26 , з якими випили 3-4 пляшки горілки. В ході розпивання спиртного ОСОБА_26 та ОСОБА_13 посварилися і в прихожій квартири між ними і ОСОБА_27 почалася бійка. ОСОБА_26 і ОСОБА_27 відчинили вхідні двері квартири та виштовхали ОСОБА_13 на сходову площадку. При цьому ОСОБА_27 і ОСОБА_37 руками наносили удари ОСОБА_13 в обличчя кулаком - приблизно по 2 удари кожен, потерпілий від цих ударів не падав, тілесних ушкоджень на обличчі ОСОБА_13 вона не бачила. Потім ОСОБА_26 і ОСОБА_27 виштовхали ОСОБА_13 з квартири руками в спину, та від сильного поштовху когось із них, вона не бачила, ОСОБА_13 вилетів з квартири, уперся руками в стіну, розташовану навпроти дверей її квартири, приблизно в 3 метри, і не сильно вдарився тілом об стіну навпроти дверей лівим плечем і чолом, а потім по сходах скотився на сходову площадку між 4 і 3 поверхами і впав. Сам процес падіння не бачила, так як була в квартирі у коридорі, перед нею стояли ОСОБА_27 і ОСОБА_26 , тому сходи і сходову площадку не було видно, але чула звук падіння ОСОБА_13 . Коли вийшла з квартири, побачила, що він лежав на сходовій площадці, головою до вікна в під`їзді, ногами до сходів і намагався піднятися. Між підлогою і вікном на майданчику відстань складає близько 30 см, ОСОБА_13 в цей отвір впасти не міг, міг тільки застрягти. До ОСОБА_13 не підходила, вирішила, що він сам підніметься. Повернулася в квартиру, де продовжили вживати спиртні напої. Приблизно через хвилин 15, близько 03 години ночі, в квартиру хтось постукав, коли відчинила двері, побачила сусіда ОСОБА_7 , який був в стані алкогольного сп`яніння, сказав: «Ідіть заберіть своє тіло» і пішов вперед, а вона за ним. ОСОБА_7 перший підійшов до ОСОБА_13 , який лежав на сходовій площадці в тому ж положенні, став над ним, при цьому тіло ОСОБА_13 було у нього між ніг, трохи присів, ногами на грудну клітку потерпілого не наступав, взявся руками за голову ОСОБА_13 по обидва боки за волосся і став бити потерпілого головою об бетонну підлогу сходової площадки. Удари наносив, тримаючи голову ОСОБА_13 за волосся своїми руками з боків, і наносив удари боком голови потерпілого зліва і справа, потиличної частини голови об бетонну підлогу, наніс не менше 5 ударів. Коли ОСОБА_7 почав бити ОСОБА_13 головою об підлогу, після 1-го удару ОСОБА_13 потягнувся руками до шиї підсудного, схопився або намагався схопити його за задню поверхню шиї, точно сказати не може, але внаслідок нанесення ОСОБА_7 подальших ударів, ОСОБА_13 руки опустив і вони впали на підлогу. Все, що відбувалося вона добре бачила, так як спочатку стояла на сходах, потім підійшла ближче, спустившись по сходах і стояла збоку від ОСОБА_7 та вимагала щоб він перестав бити ОСОБА_13 , кричала «Що ж ти робиш!», намагалася відтягнути від потерпілого, але він відштовхнув її ліктем в тулуб, вона відлетіла до стіни, а засуджений продовжував наносити ОСОБА_13 удари головою об підлогу, поки у ОСОБА_13 з рота пішла кров, тоді він припинив побиття потерпілого і став підніматися по сходах до своєї квартири, а вона повернулася у свою квартиру, покликала ОСОБА_27 , ОСОБА_26 , ОСОБА_38 і вони разом занесли ОСОБА_13 в квартиру, поклали в коридорі, де постелила йому. Коли заносили ОСОБА_13 в квартиру, він головою об якісь предмети не бився. Голова ОСОБА_13 була в крові, також в подальшому на сходовому майданчику, там, де ОСОБА_7 бив ОСОБА_13 , також бачила кров. «Швидку допомогу» не викликали, оскільки стан ОСОБА_13 не викликав побоювань. Після того, як ОСОБА_13 занесли в квартиру, його більше ніхто не бив, до ранку він спав в коридорі квартири. Вранці, на початку 09 години, вона почала будити ОСОБА_13 , він лежав на боці, перевернула його на спину, при цьому він два рази видихнув і помер.

Ці покази свідок ОСОБА_7 підтвердила під час відтворення обстановки та обставин події за її участю 08 червня 2011 року та 13 листопада 2013 року, про що свідчать відповідні протоколи (т. 1 а.с. 60-63, т. 3 а.с. 82-86) та вказала, зокрема, на механізм нанесення засудженим ударів потерпілому, внаслідок яких настала смерть ОСОБА_13 .

Також, вина засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтверджується його показаннями, наданими у ході досудового розслідування справи та дослідженими в судовому засіданні в порядку ст. 301 КПК України 1960 року.

Надавши оцінку усім зазначеним показанням в сукупності з іншими доказами, колегія суддів не вбачає підстав сумніватися в їх достовірності, оскільки вони не містять істотних суперечностей та прямо чи опосередковано відповідають дослідженим під час судового розгляду доказам кримінальної справи.

Поряд з цим, така відповідність підтверджена й наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: протоколами огляду місця події від 06 червня 2011 року з фототаблицями до нього (т. 1 а.с. 3-5, 12-17); протоколом додаткового огляду місця події від 12 серпня 2011 року з фототаблицями до нього (т. 1 а.с. 162-164); сигнальним листом дільничного лікаря відділення швидкої медичної допомоги (т.1 а.с. 9), протоколом виїмки від 07 червня 2011 року (т. 1 а.с. 30); протоколом виїмки від 07 червня 2011 року з фототаблицями до нього (т. 1 а.с. 34-37); протоколом відтворення обстановки та обставин події від 08 червня 2011 року з участю свідка ОСОБА_26 (т. 1 а.с. 84-88); протоколом очної ставки між свідком ОСОБА_14 і обвинуваченим ОСОБА_7 від 07 вересня 2011 року (т. 1 а.с. 211-214); протоколом про вилучення зразків для порівняльного дослідження від 12 серпня 2011 року (т. 1 а.с. 166); висновком судово-імунологічної експертизи № 290к від 16 серпня 2011 року (т. 1 а.с. 169); висновком судово-імунологічної експертизи № 600 від 22 серпня 2011 року (т. 1 а.с. 175-177); висновком судово-імунологічної експертизи № 599 від 01 вересня 2011 року з таблицею до нього (т. 1 а.с. 185-189); актом судово-медичного обстеження № 106 від 30 червня 2011 року (т. 2 а.с. 225-227). Також, висновком повторної комісійної судово-медичної експертизи № 470/13 від 28 січня 2015 року (т. 3 а.с. 122-139) та висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 297/15 від 20 жовтня 2015 року (т. 3 а.с. 220-223), які під час допиту в суді апеляційної інстанції в режимі відіоконференції були підтримані судово-медичним експертом ДУ «Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» ОСОБА_39 та яка відповіла на всі поставлені запитання учасників провадження.

Порушень кримінально-процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість засудженого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Надаючи правову оцінку доводам апеляцій засудженого та захисника, щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, однобічності і неповноти досудового і судового слідства, неврахування судом багатьох фактів, які мають істотне значення для розгляду цієї справи, колегія суддів розцінює їх як необгрунтовані.

Так, доводи засудженого та захисника про те, що в показах свідка ОСОБА_14 , даних нею на досудовому і судовому слідстві, є протиріччя, яким суд не дав належної оцінки та свідок ОСОБА_14 обмовила засудженого, що на їх думку, підтверджується показами свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_21 є безпідставними, оскільки показання свідка ОСОБА_14 є послідовними, узгоджуються в сукупності з показами інших свідків у справі та письмовими доказами, дослідженими під час судового розгляду і спростовують версію засудженого щодо непричетності його до скоєння злочину.

При цьому, колегія суддів вважає, що в ході судового розгляду справи, були допитані всі можливі свідки вчиненого злочину та оголошені показання у судовому засіданні свідка ОСОБА_18 , надані нею в ході досудового розслідування, які суд обґрунтовано визнав достовірними, оскільки вони підтверджуються встановленими об`єктивними обставинами у справі, дослідженими письмовими доказами, а тому вважати ці докази недостатніми для доведеності винуватості засудженого підстав у суду апеляційної інстанції не має.

Отже, із матеріалів справи істотних відмінностей, які б впливали на правильність встановлення фактичних обставин провадження та ролі засудженого при скоєнні злочину, у показаннях свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_18 і ОСОБА_21 не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях цих осіб свідчать про індивідуальне сприйняття кожним подій, учасниками чи очевидцями яких вони були, і не впливають на обґрунтованість висновків суду.
Що стосується доводів захисника про неможливість ОСОБА_7 у період часу з 03.00 години до 03.45 години перебувати на місці скоєння злочину та те, що він зайшов у під`їзд свого будинку після 04.10 години, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки встановлений досудовим слідством час скоєння злочину не протирічить дослідженим під час судового розгляду доказам та фактичним обставинам справи.

Також, доводи засудженого та захисника про те, що кримінальна справа була сфабрикована працівниками міліції, які чинили на засудженого фізичний та психологічний вплив, через що він обмовив себе, оскільки був в пригніченому стані, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду. Як слідує з матеріалів справи, за фактом заяви засудженого про застосування до нього зі сторони працівників правоохоронних органів фізичного та психологічного впливу, судом першої інстанції було здійснено перевірку, за результатами якої винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 09 листопала 2012 року у зв`язку з відсутністю в діях співробітників Вільногірського МВ ГУМВС у Дніпропетровській області складу злочину ( т. 2 а.с. 100-101).

Що стосується речових доказів у кримінальній справі, а саме: зразків волосся з голови трупа потерпілого ОСОБА_13 , зразків крові потерпілого ОСОБА_13 і зразків крові обвинуваченого ОСОБА_7 , зрізів нігтів потерпілого ОСОБА_13 і зрізів нігтів обвинуваченого ОСОБА_7 , пакету з недопалком і пакету з дактилоскопічної плівкою з волоссям, одягу потерпілого ОСОБА_40 , що знаходилися на зберіганні у камері речових доказів Вільногірського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області згідно квитанцій № 138846, № 138845, № 138840, № 138844, № 138843 від 07 вересня 2011 року, та були знищені згідно акту від 06 листопада 2015 року (т. 4 а.с. 13-16), тому вирішення питання про них в порядку п. 9 ч. 1 ст. 324 КПК України 1960 року не потрібне, з чим погоджується колегія суддів. Окрім того, ці речові докази були предметом експертних досліджень та факт їх знищення не може вплинути на висновок суду щодо винуватості засудженого у вчиненні злочину.

Доводи сторони захисту про те, що висновки повторної комісійної судово-медичної експертизи № 470/13 від 28 січня 2015 року та додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 297/15 від 20 жовтня 2015 року не можна вважати такими, що відповідають вимогам ст. 200 КПК України 1960 року, як про це вказано у вироку, оскільки в них є посилання на наявність у потерпілого тілесного ушкодження у виді перелому лівої гомілкової кістки, тоді як експертом ОСОБА_41 під час розгляду цієї справи надано пояснення, що при складанні ним акту обстеження трупа ОСОБА_13 було допущено помилку, та фактично цього тілесного ушкодження у потерпілого не має.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитися з такими доводами сторони захисту, оскільки місцевим судом була надана належна оцінка обставині щодо допущення помилки при експертному обстеженні трупа ОСОБА_13 про наявність у потерпілого тілесного ушкодження у виді перелому лівої гомілкової кістки, якого насправді у нього не було, та у цілому вищевказані висновки експертиз можна вважати такими, що відповідають вимогам ст. 200 КПК України 1960 року, оскільки вони є досить обґрунтованими, не протирічать іншим доказам та фактичним обставинам справи, ґрунтуються на об`єктах дослідження та вихідних даних, одержаних у відповідності з встановленим процесуальним порядком.

Колегія суддів погоджується з рішенням місцевого суду щодо не прийняття в якості допустимих доказів висновків судово-цитологічних експертиз № 461, 162 від 01 вересня 2011 року, які не містять доказових відомостей по справі, а також висновки судово-медичної експертизи № 160-Е від 10 серпня 2011 року та додаткової судово-медичної експертизи № 106-Е-Д від 27 червня 2012 року, оскільки основний висновок експертизи не містить мотивувальної частини, не вказано з яких саме підстав експерт дійшов висновку, що ним викладений, не мотивовані відповіді на питання, поставлені слідчим і судом, та додатковий висновок експертизи містить аналіз доказів, зокрема показань свідка ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_7 , що є виключно компетенцією суду, тому доводи сторони захисту в цій частині є неспроможними.
Що стосується доводів прокурора про те, що судом у мотивувальній частині вироку не надано аналізу письмовим доказам, які були оголошені в судовому засіданні, і не вказано, чому він їх приймає в якості допустимих, то вони є безпідставними, оскільки у апеляції прокурора не конкретизовано яким саме письмовим доказам не було надано аналізу, тоді як у вироку суд посилається на письмові докази, які були досліджені та які з них суд визнав допустими, а які ні, та з яких підстав.

Твердження прокурора про те, що суд не встановив мотив скоєння злочину є необгрунтованими, оскільки у вироку зазначено, що злочин ОСОБА_7 вчинено на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з потерпілим. При цьому, суд вірно дійшов висновку, що нанесення навмисно ударів засудженним в область життєво важливого органу - голови потерпілого, підтверджує його умисел, спрямований на спричинення тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть ОСОБА_13 .

Окрім того, прокурор в апеляції посилається на те, що у вироку не вказано державних обвинувачів, які брали участь в судовому засіданні, а саме: ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , та ці доводи, на думку колегії суддів є безпідставними та не можуть бути підставою для зміни або скасування вироку, оскільки в останніх судових засіданнях та судових дебатах приймав участь прокурор ОСОБА_42 , про що і зазначено у вступній частині вироку.

Доводи прокурора про відсутність у резолютивній частині вироку рішення суду про судові витрати за проведення повторної комплексної судово-медичної експертизи, призначеної постановою суду від 25.11.2013 року і повторної комплексної комісійної судово-медичної експертизи, призначеної постановою суду від 07.07.2015 року є необґрунтованими, оскільки ст. ст. 91, 92 КПК України 1960 року не передбачені стягнення вказаних судових витрат з обвинуваченого та зазначені виплати провадяться з коштів суду.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин викладених у вироку суду, та при призначенні покарання, об`єктивно враховав тяжкість скоєного ним злочину, а також його особу, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується, має постійне місце проживання та роботи, на що звертає увагу сторона захисту в апеляції, та призначив засудженому покарання, яке відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на викладене, підстав вважати вирок місцевого суду незаконним та необґрунтованим, з мотивів зазначених у апеляціях, у суду апеляційної інстанції не має.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду першої інстанції і визнання апеляцій прокурора, засудженого та захисника ОСОБА_8 такими, що підлягають задоволенню з викладених в них мотивів.

Керуючись ст. ст. 362, 365, 366, 379 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 Розділу XI Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Вільногірского міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року залишити без задоволення.
Апеляції засудженого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Вільногірского міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року - залишити без задоволення.
Вирок Вільногірского міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3