Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/4051/16-к
Провадження № 1-в/644/1102/16
Справа № 644/4051/16-к
н/п 1-кс/644/1102/16
У Х В А Л А
Іменем України
01 липня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3 - ОСОБА_2

засудженого - ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_4

представника Харківської виправної колонії № 43 - ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова в режимі відеоконференцзв`язку клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

в с т а н о в и в:

29 квітня 2016 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього ст. 81 КК України, вимоги якої підтримав у судовому засіданні, зазначивши, що з призначеного покарання 3 роки 4 місяці відбув 1 рік і 10 місяців, стягнень та заохочень не мав, порушень режиму не мав, має на утриманні неповнолітню дочку, дружину студентку та матір пенсіонерку. За час відбування покарання працевлаштований не був, оскільки адміністрацією установи йому пропонувалася заробітна плата не у виді мінімального заробітку а "пачка сигарок". Вважає, що судом повинно бути враховане, що матеріальні збитки спричинені вчиненням злочину він погасив, ще до вироку, раніше при відбуванні покарання за іншими вироками мав заохочення, а коли в квітні 2016 року звернувся до адміністрації про застосування до нього умовно-дострокового звільнення йому 20.04.2016 р. відмовлено. Після чого до нього застосовані стягнення, яких до того часу він не мав. Через упереджене ставленні, він демонструючи свій протест порізав собі руки.

Захисник клопотання підтримав та просив його задовільними, посилаючись на те, що засуджений порушень режиму з листопада 2015 року до квітня 2016 року не допускав, а після відмови у застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення протягом 2 місяців отримав 3 стягнення, що вважає упередженим ставленням адміністрації до нього, підтримує родинні стосунки з матір`ю, характеризується задовільно, не працевлаштований оскільки адміністрація установи не може йому запропонувати хоча б мінімальну заробітну плату, що свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Представник адміністрації установи виконання покарань проти задоволення клопотання заперечував, вважаючи що ОСОБА_3 на шлях виправлення не став, і будучи незадоволеним відмовою у застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання вчинив акт членоушкодження та почав себе зухвало вести з адміністрацією установи намагаючись добитися вигідного собі результату.

Прокурор вважав заяву не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, засудженого, захисника приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.09.2014 року ОСОБА_3 обрано мірою запобіжного заходу тримання під вартою.

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.02.2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В строк відбування покарання ОСОБА_3 зараховано строк тримання під вартою з 16.09.2014 року.

Вироком апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2015 року вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.02.2014 р. в частині призначення покарань скасовано. Ухвалено в цій частині новий вирок.

ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України призначено покарання у виді 3 років 4 місяців позбавленні волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахується з 15 вересні 2014 року.

В решті вирок суду залишено без змін.

Ухвалою Жовтневого суду м. Харкова від 21.01.2016 р. клопотання засудженого ОСОБА_3 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання відповідно до ст. 72 КК України задоволено

ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 15.09.2014 року по 26.10.2015 року зараховано в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Отже строк відбування покарання ОСОБА_3 рахується з 15.09.2014 р. по 04.12.2016 року.

Згідно ст. 81 КК України - до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому вирішальним фактором при прийнятті судом рішення про застосування до засудженого ст. 81 КК України, є не відбуття певної частини строку покарання засудженим, а саме те, що засуджений своєю поведінкою за весь період відбування покарання дає підстави вважати, що він змінив свою поведінку і вже став на шлях виправлення.

Згідно наданої Харківською виправною колонією № 43 Управління Державної пенітенціарної служби у Харківській області особової справи ОСОБА_3 станом на 20.04.2016 р. характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має, не працевлаштований, до робіт з благоустрою установи ставиться задовільно, підтримує рівні стосунки з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свій адрес. До виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться задовільно. Відповідно до ст. 123 КВК України участі в організації виховних заходів не приймає, зарахований до участі в реалізації програми диференційованого виховного впливу "Фізкультура і спорт", але заплановані заходи не відвідує. Підтримує зв`язки з матір`ю.

Рішенням комісії Харківської виправної колонії № 43 від 25.11.2015 р. засудженому відмовлено у застосуванні ст.ст. 100, 101 КВК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Згідно до витягу з протоколу № 14 засідання комісії від 20.04.2016 року Харківської виправної колонії № 43 з розгляду питань про можливість застосування до засуджених заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, вирішено не направляти матеріали до суду для вирішення питання про можливість застосування до засуджених заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК України, оскільки ОСОБА_3 не став на шлях виправлення.

Згідно до витягу з протоколу № 14 засідання комісії від 20.04.2016 року Харківської виправної колонії № 43 з розгляду питань про умовно-дострокове звільнення засуджених на підставі ст. 81 КК України, вирішено не направляти матеріали до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого, оскільки він не довів своє виправлення.

Згідно матеріалам особової справи 28 квітня 2016 року ОСОБА_3 вчинив акт членоушкодження.

Постановою від 29.04.2016 р. ОСОБА_3 поміщено у ДІЗО строком на 15 діб за допущення нетактовного поводження до представників адміністрації та спричинення собі тілесних ушкоджень.

Згідно постанови начальника установи № 298 від 11.05.2016 р. ОСОБА_3 оголошено сувору догану за порушення режиму відбування покарання допущеного 09.05.2016 р. за те, що будучи черговим по камері халатно віднісся до прибирання.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-

дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно з п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому суд зазначає, що відсутність заохочень та стягнень у засудженого на час звернення до суду з клопотанням не є тією обставиною, якої достатньо для висновку про те, що засуджений довів своє виправлення, цей факт лише підтверджує обставину звичайного додержання ОСОБА_3 режиму відбування покарання.

Доводи засудженого про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є непереконливими, оскільки з урахуванням перевірених матеріалів справи, суд не вбачає підстави для задоволення заяви засудженого, крім того факт відшкодування шкоди, як виправлення засудженого, судом розцінюється як обставина яка помьякшує призначене покарання врахована судом при ухваленні вироку.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: