АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/5904/15-к Головуючий 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11КП/790/1103/16 Доповідач апел. інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.190 ч.4 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальний справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

його захисника адвоката - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 640/5904/15-к за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст.190 ч.4 КК України
за апеляційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні прокурора Харківської місцевої прокуратури № 5 на вирок Київського районного суду міста Харкова від 22 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Київського районного суду міста Харкова від 22 лютого 2016 року,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Комунарка Кегичівського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, пенсіонера, не працює, проживає за адресою АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК України,
виправдано за ч.4 ст.190 КК України у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення.
З цим вироком не погодився прокурор Харківської місцевої прокуратури № 5, який подав апеляційну скаргу, просить вирок скасувати, ухвалити обвинувальний вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.190 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на 6 років з конфіскацією майна.
Вислухавши доповідь судді, думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 виправдано в шахрайстві, яке, на думку органу досудового слідства було вчинено за таких обставин: у грудні 2010 року, більш точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_7 стало відомо, що його колишня дружина - ОСОБА_9 , з якою він має дружні, довірливі відносини, працюючи соціальним робітником територіального центру соціального обслуговування Київського району м. Харкова, здійснює надомне обслуговування одинокої особи похилого віку ОСОБА_10 , яка погано орієнтується в місці та часі, не пам`ятає подій, які з нею відбуваються, та окремих осіб, родичів, знайомих, та якій на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 . Використовуючи зазначену інформацію та дружні відносини ОСОБА_9 із ОСОБА_10 , які сформувались внаслідок виконання ОСОБА_9 своїх службових обов`язків, останній у січні 2011 року, більш точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, вирішив заволодіти правом власності на зазначену квартиру, та познайомився із ОСОБА_10 . В подальшому, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір, заволодів довірою ОСОБА_10 шляхом проведення поточних, дрібних ремонтних робіт у квартирі останньої на протязі тривалого часу з січня 2011 по квітень 2014 року. У квітні 2014 року, більш точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір, використовуючи довіру ОСОБА_10 , переконав останню в необхідності збереження її майна шляхом підписання деяких документів. ОСОБА_7 , використовуючи неусвідомленого щодо протиправності своїх дій малознайомого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого ріелтером з нерухомого майна, ввів останнього в оману та розповів про намір ОСОБА_10 передати йому право власності на квартиру АДРЕСА_2 та запропонував за матеріальну винагороду отримати ОСОБА_11 від імені ОСОБА_10 посвідчену належним чином довіреність на право оформлення спадкової справи, та продала вказаного об`єкту нерухомості, з метою подальшого оформлення права власності на ім`я ОСОБА_7 . ОСОБА_11 , не усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_12 , погодився на його пропозицію. В подальшому, у квітні 2014 року, більш точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що без надання необхідних документів реалізація його злочинного наміру неможлива, перебуваючи в помешканні ОСОБА_10 , маючи вільний доступ, заволодів документами ОСОБА_10 , а саме: паспортом громадянки України, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру, свідоцтвом про право власності та технічним паспортом на вищевказану квартиру, та передав їх ОСОБА_11 для проведення подальших протиправних дій.
04 квітня 2014 року, державним нотаріусом першої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 , за місцем мешкання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , у присутності ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 посвідчено довіреність від імені ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_11 на право оформлення спадкової справи, та продажу зазначеної квартири.
15 квітня 2014 року ОСОБА_11 , який діяв на підставі зазначеної довіреності, до восьмої Харківської державної нотаріальної контори подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_2 , за результатами розгляду якої державним реєстратором прав на нерухоме майно державним нотаріусом ОСОБА_14 проведено державну реєстрацію права власності зазначеної квартири на суб`єкта ОСОБА_10
25 квітня 2014 року, близько 14:30 год., ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір по набуттю права власності на квартиру АДРЕСА_2 , перебуваючи у приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 , без фактичної передачі грошових коштів уклав із ОСОБА_10 , від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_11 , фіктивний договір купівлі-продажу зазначеної квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_15 та зареєстровано в реєстрі за №354. Внаслідок цього, ОСОБА_7 набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 та можливість розпоряджатися зазначеною квартирою на власний розсуд, чим спричинив шкоду її законному власнику - ОСОБА_10 у сумі 489963 гривні, тобто в особливо великому розмірі.
Колегія суддів, розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, вважає, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про відсутність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.
При цьому, виправдовуючи обвинуваченого, суд першої інстанції увійшов у протиріччя з власними висновками.
Так, відповідно п.1 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
За текстом вироку, у його мотивувальній частині, суд проаналізував відповідним чином наявні докази й зазначив, що не встановлено доказів наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення. Підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку з зазначеним, й, відповідно, для виправдання обвинуваченого у випадку ухвалення вироку, - передбачені п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Разом з тим,у резолютивній частині вироку суд зазначив про виправдання у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення, що передбачено п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Обґрунтовуючи своє рішення про виправдання обвинуваченого, суд першої інстанції послався на те, що допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , пояснював, що його колишня дружина ОСОБА_9 працювала соціальним працівником та познайомила його з ОСОБА_10 , якій він надавав послуги з дрібного ремонту в квартирі. ОСОБА_10 сама запропонувала йому оформити на нього квартиру, щоб він її доглядав, оскільки не хотіла, щоб її племінниця віддала її до будинку престарілих, племінниця приїжджала один раз на рік, кривдила її. Враховуючи, що договір дарування робити було довго, вони вирішили оформити договір купівлі- продажу, ОСОБА_10 була не проти цього, для чого він звернувся до свого знайомого ріелтера - ОСОБА_11 ,той запросив нотаріуса, за викликом приїхав нотаріус, ОСОБА_16 читала документи та сама розписувалась в них, потім ОСОБА_11 оформлював документи для укладання договору, гроші ОСОБА_7 по даному договору ОСОБА_11 не передавав, їх не було.
В ході розгляду справи, ОСОБА_7 змінив свої показання в частині передачі грошей по договору та пояснив, що гроші він перед укладанням договору купівлі-продажу ОСОБА_11 передавав, гроші були в сумі 402 тис. грн., гроші в нього були, оскільки він їх до цього збирав.
При цьому є незрозумілим, яким саме показанням ОСОБА_7 суд надає перевагу, і чому. Адже показання обвинуваченого щодо відсутності у нього грошей і безгрошовості угоди купівлі-продажу співпадали з показаннями ОСОБА_11 . Пояснити причину зміни показань обвинувачений не зміг і в суді апеляційної інстанції, пославшись лише на те, що показання він змінив після того, як поміняв адвоката.
Не було дано відповідної оцінки і тій обставині, що після того, як обвинувачений заволодів квартирою ОСОБА_10 , остання була поміщена до геріатричного інтернату, де й померла в період розгляду кримінального провадження в суді, хоча, за словами обвинуваченого, рішення про передачу йому квартири вона прийняла тільки з побоювань того, що племінниця її здасть до зазначеної установи, і за умови, що ОСОБА_7 буде доглядати ОСОБА_10 . Зазначеним обставинам суд мав дати оцінку в сукупності з тим,що ОСОБА_10 на момент укладання договору купівлі-продажу було майже 90 років, іншого житла вона не мала, й можливість прийняття нею рішення про відчуження квартири і залишення з великою сумою грошей на вулиці, здається дуже сумнівною.
Не дано відповідної оцінки й показанням свідка ОСОБА_17 щодо того, що він взагалі бачив ОСОБА_7 один раз приблизно рік тому, коли той приїхав зі своєю дружиною ОСОБА_9 , відносно посилань ОСОБА_7 на те, що він таким чином допомагав ОСОБА_10 , що та вирішила переписати на нього квартиру. Також не враховано показання того ж свідка ОСОБА_18 про те, що приблизно з 2010 р. у ОСОБА_10 почалися провали в пам`яті, вона періодично забувалася, не впізнавала його, свого сусіда, з вказаного часу мали місце прояви її неадекватної поведінки. Він не знав, що робити у цій ситуації, вважав, що з приводу неадекватної поведінки ОСОБА_10 заходів мала вжити соціальний працівник ОСОБА_19 , яка обслуговувала ОСОБА_10 ( ОСОБА_9 )
Також, судом першої інстанції не прийняті до уваги в повному обсязі показання свідка ОСОБА_9 щодо того, що, обслуговуючи ОСОБА_10 , вона приходила до неї два рази на тиждень та частіше - на прохання її племінниці. ОСОБА_10 дійсно просила знайти їй майстра для дрібних робіт по квартирі і вона дала їй телефон ОСОБА_7 . Про укладення ним з ОСОБА_10 договору відчуження квартири - вона нічого не знала, доки її не викликали до прокуратури та не повідомили про це. Вона, ОСОБА_9 , в оплату за додатковий догляд за ОСОБА_10 отримувала від племінниці останньої ОСОБА_20 грошові кошти у досить суттєвих розмірах.
У вироку суду першої інстанції зазначено, що згідно з висновком судово-психіатричної експертизи ОСОБА_10 №92 та показаннями допитаної у судовому засіданні експерта психіатра ОСОБА_21 , яка є членом експертної комісії, з історії хвороби ОСОБА_10 , наданої для проведення експертизи, встановлено, що у ОСОБА_10 до 31.07.2014 лікарем психіатром будь-якого психіатричного захворювання виявлено не було, на момент проведення експертизи ОСОБА_10 було поставлено діагноз деменція атеросклеротична, що відноситься до психічних захворювань. Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано, що згідно з висновком експертизи та показаннями експерта, відповісти на питання про психічний стан ОСОБА_10 в період часу, що відноситься до подій 04.04.2014 (оформлення довіреності від ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_11 ) не виявилося можливим у зв`язку з відсутністю відомостей про факти звернення ОСОБА_10 за медичною допомогою до психіатра за місцем проживання, лікування у психіатричних лікарнях. Зважаючи на це, суд мав враховувати майже 90-річний вік ОСОБА_10 та її фізичний стан, те, що вона самостійно не могла звернутися за такою допомогою. Заслуговують на увагу, у зв`язку з цим, доводи апелянта щодо того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не були зацікавлені у встановлені факту наявності у ОСОБА_10 психічного захворювання.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження - висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, не мотивував, чому він віддав перевагу одним доказам (на користь обвинуваченого) і відкинув інші ті, що підтверджуються взаємно.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне вирок скасувати й призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Вимога в апеляційній скарзі про ухвалення обвинувального вироку, не може бути задоволена, оскільки інша оцінка доказів потребує безпосереднього дослідження в судовому засіданні. Відповідного клопотання апелянт не заявив, тобто не послався на процесуальний шлях іншої оцінки доказів та ухвалення обвинувального вироку.
Суд першої інстанції має розглянути кримінальне провадження в повному обсязі, врахувати зазначене в цій ухвалі, належним чином оцінити докази та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні прокурора Харківської місцевої прокуратури № 5 задовольнити частково.
Вирок Київського районного суду міста Харкова від 22 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в тому самому суді першої інстанції в іншому складі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ _________________

ОСОБА_22 ОСОБА_23 ОСОБА_24