Справа № 183/431/16
№ 1-кп/183/345/16
В И Р О К
іменем України
06 квітня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0002913 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:
16 грудня 2015 року, близько 18 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - в прихожій кімнаті, розмовляла зі своєю донькою ОСОБА_7 . В цей час у розмову між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 втрутився співмешканець останньої ОСОБА_4 , , з яким за час спільного мешкання у ОСОБА_6 склалися неприязні відносини.
В цей час на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виникла словесна сварка, в ході якої у останнього виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, цього ж дня, близько 18 години 15 хвилин, ОСОБА_4 , діючи умисно, штовхнув руками ОСОБА_6 у грудну клітину таким чином, що остання вдарилась головою об вхідні двері в зальну кімнату, після чого, підійшовши ближче, вкусив ОСОБА_6 за ліве передпліччя, тим самим спричинивши останній тілесні ушкодження.
Після скоєння правопорушення ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину.
В результаті умисних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №14/Е від 12.01.2016 року спричинено тілесні ушкодження у виді забійно-укушеної рани на тильній поверхні нижньої третини лівого передпліччя, які відносяться до легкого ступеню тяжкості.
Таким чином ОСОБА_4 , своїми умисними діями, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, умисне легке тілесне ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює, але винним себе не визнає. Так, обвинувачений пояснив, що дійсно він проживав разом із дружиною ОСОБА_7 , та її матір`ю ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . 16 грудня 2015 року, у вечері він розмовляв з дружиною ОСОБА_7 та її мітір`ю ОСОБА_6 , з якою в нього неприязні стосунки. Між ним та ОСОБА_6 виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_6 била його палками. Під час таких її дій, палка випала, а він нагнувся щоб її підняти, і в цей час вона вдарила його рукою в обличчя, а він в свою чергу через безвихідність ситуації прикусив їй руку. Спричинення тілесних ушкоджень не заперечує, але зазначив про те, що умислу на це у нього не було. Вважає, що його сварка з ОСОБА_6 не є злочином, а тому винним себе не визнає.

Однак, не зважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим, дослідивши безпосередньо у судовому засіданні надані учасниками судового провадження докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисного легкого тілесного ушкодження, підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні:
- показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка пояснила, що вона мешкає по АДРЕСА_2 . З нею разом проживають її доньки - ОСОБА_8 зі своєю донькою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з її співмешканцем ОСОБА_4 . У неї з обвинуваченим неприязні стосунки, через те, що між ними систематично виникають сварки на побутовому ґрунті. 16.12.2015 року близько 18.00 години, знаходячись за місцем свого мешкання, вона вийшла у вітальню, де сказала ОСОБА_11 , що потрібно заплатити за сміття. В цей час обвинувачений вискочив з кімнати і сказав, що ОСОБА_12 нічого не потрібно платити, а її штовхнув у двері. Штовхнувши її у двері, ОСОБА_4 вкусив її за руку. Його дії припинила ОСОБА_13 , яка заштовхала його до кімнати. Наступного дня вона поїхала до міліції написала заяву і зняла побої. При конфлікті також були присутні її доньки та онука ОСОБА_14 ;
- показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка показала, що взимку 2015 року, точну дату вона вже не пам`ятає, увечері бабуся сказала ОСОБА_7 , що необхідно заплатити за сміття, на що ОСОБА_7 сказала, що вже заплатила. В цей час вийшов ОСОБА_4 , і запитав у ОСОБА_7 , чому вона взагалі платить за сміття? Почалася сварка, в ході якої ОСОБА_4 схватив бабусю і штовхнув її до дверей, а потім вкусив. При цьому, він виражався нецензурною лайкою. В цей час він ліз до обличчя бабусі, але вона підняла руку і він вкусив її за руку. Це все вона бачила особисто, оскільки половинка дверей була відчинена. Потім бабуся почала казати ОСОБА_7 , щоб та щось зробила, після чого остання заштовхала ОСОБА_4 в кімнату. Після цього вони викликали міліцію. Конфлікт відбувався в прихожій. Вони з мамою обробили рану бабусі, оскільки у неї був сильний укус;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка показала, що обвинувачений ОСОБА_4 - співмешканець її рідної сестри ОСОБА_17 . Потерпіла ОСОБА_6 її мати. З обвинуваченим має неприязні стосунки. В грудні 2015 року у вечері після роботи близько 18.00 години вона перебувала за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час мати сказала її сестрі ОСОБА_11 , що потрібно заплатити 50 гривень за сміття, на що остання відповіла, що вже заплатила. В цю розмову втрутитися ОСОБА_4 , після чого почалася сварка. В ході сварки ОСОБА_4 вкусив матір за руку, а потім ОСОБА_10 завела його в їх кімнату. В цей час ОСОБА_16 знаходилася на кухні, з якої було видно прихожу, де й відбувався цей конфлікт. Вона бачила, як ОСОБА_4 прижав її матір до дверей. Укус вона не бачила, але чула, як матір закричала, а потім сказала, що він її вкусив. Вони почали обробляти рану на лівій руці було рана, прокушена до крові.
Не зважаючи на той факт, що свідок ОСОБА_16 заявила в судовому засіданні про те, що у неї з обвинуваченим склалися неприязні стосунки, суд вважає за можливе прийняти її свідчення у якості належного, допустимого та достовірного доказу, оскільки її свідчення, оцінені в сукупності з іншими доказами, дослідженим в судовому засіданні не суперечать іншим доказам.
З цих же підстав суд вважає за можливе визнати допустимим, належним та достовірним доказом і свідчення свідка ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні показала, що обвинувачений її співмешканець, а потерпіла її мати. З мамою у неї напружені стосунки, більш неприязні. В грудні 2015 року близько 18.00 години вона знаходилася на кухні за адресою: АДРЕСА_1 . Мама вийшла з кімнати і сказала, що потрібно заплатити за сміття. Потім вийшла сестра і почала її ображати, почалася сварка, в якій приймала участь і мати. Цю сварку почув ОСОБА_4 . Він вийшов з кімнати і почав словесно її захищати. Мати намагалася вдарити його палкою, але впустила її, після чого мати замахнулася рукою і попала в область рота ОСОБА_4 , а оскільки рот у нього був приоткритий ОСОБА_18 прикусив їй руку. Після цього вони розійшлися. Також під час цього конфлікту була присутня ОСОБА_19 . Даша в цей час була в кімнаті. ОСОБА_7 також зазначила, що вже 14 років неприязні стосунки з мамою.
Крім показань потерпілої та свідків, вина обвинуваченого доказується наступними письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.12.2015 року, яким зафіксовано факт прийняття заяви від ОСОБА_6 про заподіяння ОСОБА_4 16.12.2015 року їй тілесних ушкоджень;
- актом судово-медичного обстеження № 1027 від 17.12.2015 року, відповідно до якого на основі судово-медичного обстеження ОСОБА_6 виявлено забійно-укушену рану лівого передпліччя, яка заподіяна тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо зубами, в строк вказаний потерпілою (16.12.2015 року), яка відноситься до легкого ступеню тяжкості тілесних ушкоджень;
- висновком експерта № 14/Е від 09.01.2016 року, згідно з яким на основі судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , в останньої виявлена забійно-укушена рана лівого передпліччя. Ця забійно-укушена рана лівого передпліччя відноситься до легкого ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяна тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо зубами. Забійно-укушена рана лівого передпліччя у потерпілої утворилася внаслідок як мінімум однієї травматичної дії;
- протоколом проведеного слідчого експерименту від 26.01.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_6 , в ході якого потерпіла ОСОБА_6 показала та пояснила, як 16 грудня 2015 року близько 18 години 00 хвилин, в прихожій кімнаті в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , між нею та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 спричинив їй тілесні ушкодження, а саме вкусив ОСОБА_6 за ліве передпліччя;
- висновком експерта № 68/Е/Д від 26.01.2016 року, згідно з яким на підставі додаткової судово-медичної експертизи у ОСОБА_6 виявлена забійно-укушена рана на тильній поверхні нижньої третини лівого передпліччя, яка могла утворитися при механізмі, вказаному потерпілою в ході проведення слідчого експерименту;
- протоколом проведеного слідчого експерименту від 26.01.2016 року за участю свідка ОСОБА_16 , в ході якого свідок показала та пояснила, як 16 грудня 2015 року близько 18 години 00 хвилин, в прихожій кімнаті в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 вкусив ОСОБА_6 за ліве передпліччя, спричинивши їй тілесні ушкодження;
- висновком експерта № 69Е/Д від 26.01.2016 року, згідно з яким на підставі додаткової судово-медичної експертизи у ОСОБА_6 виявлена забійно-укушена рана на тильній поверхні нижньої третини лівого передпліччя, яка могла утворитися при механізмі, вказаним свідком в ході проведення слідчого експерименту;
- протоколом проведеного слідчого експерименту від 28.01.2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_4 , в ході якого підозрюваний показав та пояснив, як 16 грудня 2015 року близько 18 години 00 хвилин, в прихожій кімнаті в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , між ним та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, в ході якого він вкусив ОСОБА_6 за ліве передпліччя, спричинивши їй тілесні ушкодження.
Всі вищеперелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Невизнання ОСОБА_4 своєї вини, суд розцінює, як засіб захисту від пред`явленого обвинувачення з метою уникнення покарання.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, враховуючи особу винного, а саме те, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо, однак вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше не судимий, дає суду підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді громадських робіт на вказаний вище строк буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
Підстав для призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу суд в даному випадку не вбачає, ще і через те, що останній не працює.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 1 ст. 125 КК України.
Речових доказів по провадженню не має.
Процесуальних витрат по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк сто годин.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1