У х в а л а
іменем україни

07 червня 2016року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0006396, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
народився у Республіці Молдова,
який проживає у АДРЕСА_1 ,

громадянина України, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, п.п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,

за касаційними скаргами захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_5 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2014 року ОСОБА_5 засуджено:

за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на 9 років позбавлення волі;

за п. п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2015 року вирок залишено без змін.

У касаційних скаргах:

захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_8 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Посилається на неправильне застосування кримінального закону, порушення кримінального процесуального закону, однобічність і неповноту досудового розслідування та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що поза увагою суду залишилося те, що ОСОБА_9 не мав умислу на вбивство потерпілих. Вказує, що заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження, перебуваючи у стані необхідної оборони. Зазначає, що в основу вироку покладенодокази, які не були проаналізовані судом і яким не надано належної оцінки. Крім того, вважає, що призначення засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі є несправедливим внаслідок суворості;

засуджений ОСОБА_9 порушує питання про зміну судових рішень щодо нього в частині призначеногопокарання. Просить пом`якшити покарання до 15 років позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_5 засуджений за вчинення таких кримінальних правопорушень.
12 червня 2013 року приблизно о 00 год. 10 хв. ОСОБА_5 , знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , після спільного вживання спиртних напоїв із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 почав просити останню вступити з ним в інтимні стосунки, однак вона відштовхувала його від себе і ОСОБА_10 з метою захисту ОСОБА_12 також почав відштовхувати ОСОБА_5 , у зв`язку з чим останній, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на грунті особистих неприязних стосунків, які раптово виникли, вирішив вчинити вбивство ОСОБА_10 , для чого взяв кухонний ніж та умисно наніс йому цілеспрямовані удари у різні частини тіла, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, які могли призвести до смерті потерпілого ОСОБА_10 .

Після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 періодично втрачав свідомість та опритомнював і, розуміючи, що ОСОБА_5 , який перетягнув його на балкон, діє з метою позбавлення його життя, став імітувати настання своєї смерті та припинив подавати явні ознаки життя, у зв`язку з чим засуджений, вважаючи, що виконав всі необхідні дії, направлені на умисне вбивство ОСОБА_10 , залишив його і повернувся у кімнату, а ОСОБА_10 в подальшому було доставлено до лікарні та надано медичну допомогу.

Того ж дня в період часу з 00 год. 20 хв. до 00 год. 40 хв. ОСОБА_5 , знаходячись у вказаній квартирі та усвідомлюючи факт вчинення ним умисного вбивства ОСОБА_10 , вирішив з метою приховання даного злочину вчинити умисне вбивство ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . З цією метою засуджений тим же ножем, яким завдавав тілесні ушкодження ОСОБА_10 , умисно наніс ОСОБА_12 численні колото-різані удари в область обличчя, шиї, тулуба, від яких остання померла на місці події. Продовжуючи свій злочинний намір, направлений на протиправне позбавлення життя двох осіб, з метою приховати інший злочин ОСОБА_5 тим же кухонним ножем та невстановленим предметом став наносити сплячому ОСОБА_11 численні удари в різні частини тіла, від чого той прокинувся і намагався втекти, однак ОСОБА_5 продовжив наносити йому удари, доки останній не перестав подавати ознаки життя та помер від отриманих тілесних ушкоджень на місці події, після чого засуджений утік.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого і захисника на підтримання касаційних скарг, думку прокурора, який вважав, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 410411 КПК України доводи щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження є предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який згідно зі ст. 409 КПК України має право на скасування вирокуі з зазначених підстав.

Доводи у касаційній скарзі захисника про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_5 аналогічні наведеним у касаційній скарзі, були перевірені судом апеляційної інстанції, який визнав їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам. При цьому апеляційний суд проаналізував такі доводи, дав на них вичерпні відповіді та, залишаючи апеляційну скаргу захисника на вирок суду першої інстанції без задоволення, відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав апеляційну скаргу необґрунтованою.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за наведених у вироку обставин підтверджено показаннями потерпілого ОСОБА_10 про обставини, за яких ОСОБА_5 став наносити йому удари ножем, показаннями потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_15 , даними, які містяться у протоколах оглядів місця події, впізнання речей, пред`явлення особи для впізнання, слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 , висновками судово-медичних експертиз щодо характеру, кількості й локалізації тілесних ушкоджень, виявлених при дослідженні трупів ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , причини їхньої смерті, а також виявлених у ОСОБА_10 , механізм заподіяння цих тілесних ушкоджень, іншими доказами, зміст яких докладно наведено у вироку і яким суд дав належну оцінку.

Доводи захисника про відсутність у ОСОБА_5 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_10 та заподіяння йому тілесних ушкоджень у стані необхідної оборони є необгрунтованими, оскільки не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Виходячи з положень ст. 36 КК України, обов`язковою умовою кваліфікації вбивства за ст. 114 КК України є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, тобто вчинення потерпілим суспільно небезпечного посягання на життя, здоров`я, інші охоронювані законом права, інтереси винного або іншої особи, інтереси держави або суспільства, яке би викликало об`єктивну необхідність у негайному захисті шляхом заподіяння фізичної шкоди у визначених законом межах. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним слід кваліфікувати за ст. 115 КК України.

Відповідно до встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_10 не мали ознак суспільно небезпечного посягання, яке би становило об`єктивну загрозу для життя чи здоров`я ОСОБА_5 або інших осіб та могло би викликати в засудженого стан необхідної оборони. Оскільки, як установлено судом, ОСОБА_5 виконав усі дії, які вважав необхідними, для позбавлення життя ОСОБА_10 і залишив його, вважаючи мертвим, то дії засудженого за цим епізодом правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство.

За епізодом умисного вбивства ОСОБА_12 та ОСОБА_11 діям ОСОБА_5 надано правильну юридичну оцінку за п. п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки судом встановлено, що він умисно позбавив життя двох осіб з метою приховати інший злочин вбивство потерпілого ОСОБА_10 .

Доводи захисника про те, що судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_5 під час кримінальних правопорушень міг перебувати у хворобливому психічному стані, а також про часткову втрату пам`яті останнім, є безпідставними, оскільки були предметом дослідження суду і визнані такими, що не відповідають дійсності. Визнаючи такі доводи необгрунтованими, суд правильно взяв до уваги висновки стаціонарної комісійної психіатричної експертизи про те, що ОСОБА_5 під час інкримінованих йому діянь перебував у стані простого алкогольного сп`яніння, не страждав хронічним або тимчасовим хворобливим психічним розладом і міг повною мірою віддавати звіт своїм діям і керувати ними. Згідно з висновком комісійної стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експретизи у ОСОБА_5 не виявлено порушення пам`яті як на події минулого часу, так і тепер, посилання на втрату пам`яті є надуманими, не вкладаються в клінічну картину психічного розладу і несуть захистоустановчий характер.

Зі змісту вироку вбачається, що суд, призначаючи ОСОБА_16 покарання, урахував ступінь тяжкості вчиненихним кримінальних правопорушень, дані про особу засудженого. Зокрема, взяв до уваги, що ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України належать до категорії особливо тяжких, при цьому перебував у стані алкогольного сп`яніння. Обставин, які пом`якшуютьпокарання, судом не встановлено. З урахуванням наведених обставин суд обгрунтовано дійшов висновку про неможливість призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на певний строк та обрав його у виді довічного позбавлення волі, що відповідає вимогам ст. ст. 64, 65 КК України. Призначене засудженому покарання є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав вважати покарання несправедливим внаслідок суворості немає.

При перегляді справи в апеляційному порядку апеляційним судом належним чином перевірено доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, та прийнято рішення з наведенням докладних підстав в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Обставин, які б тягнули скасування чи зміну судових рішень щодо ОСОБА_5 , судами першої та апеляційної інстанцій допущено не було.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2015 року щодо ОСОБА_17 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3