Справа № 484/2556/16-к
Провадження: № 1-кп/484/163/16р
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.08.2016р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді: - ОСОБА_1

секретар судового засідання : - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську кримінальне провадження, що внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000276, по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира, Київської області, громадянина України, українця, розлученого, на утриманні осіб не має, який проходить військову службу на посаді номера обслуги гарматної артилерійської батареї гарматного артилерійського дивізіону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні солдат, що має середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України;

за участю учасників судового провадження

прокурора: - ОСОБА_4

обвинуваченого: - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

27.04.2016 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , призваний за мобілізацією для проходження військової служби.

Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 13.06.2015 №100 солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги гарматної артилерійської батареї гарматного артилерійського дивізіону зазначеної військової частини

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

02.12.2015 року о 08 год. 15 хв. солдат ОСОБА_3 діючи з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Зізнаючись у вчиненому обвинувачений пояснив, що дійсно 02.12.2015 року о 08.15 хв. самовільно залишив військову частину та відбув до свого фактичного місця проживання з метою допомогти своїй матері по господарству. У вчиненому розкаявся.

23.07.2016 року о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 добровільно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого йому органами досудового розслідування за обставин, викладених в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження, та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та оголошенням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та роз`яснив, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, в апеляційному порядку.

Фактичні обставини злочину свідчать про те, що 02.12.2015 року о 08.15 хв ОСОБА_3 діючи з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 та перебував за фактичним місцем проживання.

Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані органами досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану

Обираючи міру покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, як особа за місцем проходження служби характеризуються посередньо.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає повне визнання своєї вини, щире каяття у скоєному. активне сприяння в розкритті злочину,те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутність шкоди,незадовільний стан здоров`я, а також те, що він з 21.04.2016 по 29.04.2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Сквирської ЦРЛ з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, перелом кісток носа.

Крім того, судом встановлено,що обвинувачений залишив місце несення служби у зв`язку з тим , що його мати, похилого віку, потребувала допомоги по господарству та добровільно повернувся до військової частини,приступивши до виконання своїх службових обов`язків.

Обставинами, що обтяжують покарання не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цьогокодексу за цей злочин.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Наведені вище обставини, що пом`якшують покарання, у сукупності з даними про особу обвинуваченого є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а тому, на переконання суду, дають підстави для застосування ст.69 КК України, та призначення ОСОБА_3 більш м`якого покарання ніж передбачено санкцією ч.4 ст.407 КК України, у виді арешту з відбуванням на гауптвахті.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді арешту строком на 6 (шість) місяців, з відбуванням покарання на гауптвахті.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Миколаївської області протягом 30 днів через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: