Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000118 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Шешори Косівського району Івано-Франківської області,

громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні і представника потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 1 лютого 2016 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01.02.2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000118 щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, повернуто прокурору.

Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскількиформулювання висунутого ОСОБА_8 обвинувачення не містить повної і детальної інформації вчинення злочину, зокрема, щодо суб`єктивної

_______________________________________

Справа № 11-кп/796/671/2016
Категорія: ч.2 ст.372 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1
його сторони. Також, як зазначено в ухвалі, обвинувачення містить істотні суперечності, а, вказуючи про притягнення ОСОБА_8 завідомо невинного до кримінальної відповідальності, сторона обвинувачення, фактично, змушує суд здійснювати судовий розгляд іншої кримінальної справи, яка не перебуває в його провадженні, що суперечить вимогам ст.337 КПК України.
Що стосується реєстру матеріалів досудового розслідування, який є невід`ємною частиною обвинувального акта, то в ньому зазначено про проведення слідчих дій без винесення постанови про відновлення досудового розслідування після здійснення повідомлення захисника, потерпілої і її представника у порядку, передбаченому ст.290 КПК України, і надання доступу учасникам кримінального провадження до матеріалів досудового розслідування. В подальшому всупереч вимогам цієї ж норми, тобто після надання доступу до матеріалів досудового розслідування, підозрюваного ОСОБА_8 і захисників повідомлено про завершення досудового розслідування, однак даних про таке повідомлення потерпілої і її представника реєстр не містить.
Крім того, реєстр не містить всіх реквізитів процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, а саме, процесуального рішення на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.07.2015 року, якою слідчого було зобов`язано оглянути та приєднати до кримінального провадження щодо ОСОБА_8 матеріали кримінальної справи № 2310 щодо ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні начальник відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_5 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки обвинувальний акт містить, у тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, яке не є суперечливим. При цьому вважає, що посилання в ухвалі на положення ст.ст.91, 277, 337 КПК України є хибними, адже вказаними нормами закону не встановлено вимоги до формулювання обвинувачення, як і п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 26.06.1990 року, яким передбачено вимоги до викладу обвинувачення у мотивувальній частині обвинувального вироку. Що стосується практики Європейського суду з прав людини, то рішення у справі «Абрамян проти Росії», на яке послався суд, прийнято з урахуванням інших обставин справи та підстав звернень заявника.

Не погоджується прокурор і з висновками суду про необхідність обов`язкового зазначення в обвинувальному акті мотиву дій обвинуваченого, а щодо відсутності конкретних ознак спрямованості умислу вказує, що таке поняття в кримінальному праві відсутнє. Також стверджує, що, даючи вказівки про необхідність зазначення в акті обставин, які б вказували, що ОСОБА_8 достовірно знав про відсутність доказів для притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності, конкретних дій обвинуваченого з неправильного тлумачення фактів і подій та іншої фальсифікації доказів, даючи оцінку кваліфікації дій ОСОБА_8 , суд вийшов за межі тих питань, які є предметом підготовчого судового засідання, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Стосовно реєстру матеріалів досудового розслідування, то він містить усі відомості про виконання вимог ст.290 КПК України, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.07.2015 року, якою зобов`язано слідчого оглянути та приєднати до кримінального провадження щодо ОСОБА_8 матеріали кримінальної справи № 2310 щодо ОСОБА_10 неможливо виконати з об`єктивних причин. Копії вказаних матеріалів наявні в розпорядженні сторони захисту, яка має право подати їх суду для обстоювання своєї позиції.

В апеляційній скарзі та доповненнях представник потерпілої ОСОБА_10 . ОСОБА_6 висуває вимоги та доводи на їх обґрунтування аналогічні тим, що викладені в апеляційній скарзі прокурора, вважаючи, що жодних обставин, які б могли перешкодити судовому розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , в ухвалі не наведено.

Крім того, зазначає, що невиконання ухвали слідчого судді не може слугувати підставою для повернення обвинувального акта, оскільки проведення зазначених в ній слідчих дій після закінчення досудового розслідування суперечить вимогам кримінального процесуального закону, тягне за собою їх недійсність та недопустимість отриманих доказів. Що ж стосується проведення слідчих дій без винесення постанови про відновлення досудового розслідування, то підстав для цього не було, оскільки постановою слідчого, прокурора відновлюється лише зупинене відповідно до вимог ст.280 КПК України досудове розслідування.

У запереченнях на апеляційні скарги прокурора і представника потерпілої захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_11 просять залишити їх без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, погоджуючись з висновками про те, що обвинувальний акт має відповідати не лише формальним ознакам, зазначеним у ст.291 КПК України, а й іншим вимогам кримінального процесуального закону, зі змісту яких випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути зрозумілим, конкретним і логічним. Оскільки вказаним вимогам закону висунуте обвинувачення не відповідає, а також з огляду на невжиття слідчим заходів на виконання ухвали слідчого судді, відомості про що відсутні в реєстрі матеріалів досудового розслідування, вважають це порушенням права ОСОБА_8 на захист.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора ОСОБА_5 і представника потерпілої ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, вказуючи про відсутність підстав для повернення обвинувального акта прокурору; доводи обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, підтримавши позицію, що викладена в запереченнях, і зазначили про те, що обвинувальний акт не містить належним чином сформульованого обвинувачення; провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що їх належить задовольнити, з таких підстав.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт, а саме, формулювання обвинувачення, яке він повинен містити, має не тільки відповідати вимогам ст.291 КПК України, а й узгоджуватися з іншими положеннями кримінального процесуального закону, зокрема, п.13 ч.1 ст.3, ч.1 ст.91, ч.4 ст.110, ст.277, ч.1 ст.337 КПК України.

Водночас, невідповідності обвинувального акта вказаним вимогам закону, а так само і суперечностей у висунутому обвинуваченні колегія суддів не вбачає. Що стосується суб`єктивної сторони, то відсутність у формулюванні відомостей щодо мотиву не свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення.
З викладу фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, а так само формулювання обвинувачення вбачається, що ОСОБА_8 , обіймаючи посаду начальника слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Харківській області, прийнявши до свого провадження кримінальну справу № 2310 щодо ОСОБА_10 , 20 січня 2012 року, перебуваючи в Управління Служби безпеки України в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 2, діючи всупереч вимогам ст.62 Конституції України, ст.ст.2, 5, 22, 64, 67, 68, 131 КПК України 1960 року, умисно не вживаючи всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявлення як тих обставин, що викривають, так і тих, що виправдують обвинуваченого, прийняв рішення виніс постанову про притягнення ОСОБА_10 як обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.3 ст.212, ч.3 ст.212, ч.3 ст.27, ч.2 ст.366 КК України, при цьому достовірно знаючи про відсутність у даній кримінальній справі доказів до притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності та фактичних даних, які б підтверджували, що ОСОБА_10 з 1 січня 1997 року являлася службовою особою, організувала заволодіння бюджетними коштами, замах на заволодіння бюджетними коштами, умисне ухилення від сплати податків, що входять в систему оподаткування, службове підроблення, що спричинило тяжкі наслідки шляхом розроблення та впровадження злочинного плану на заволодіння бюджетними коштами, визначення конкретної ролі кожному з виконавців для досягнення єдиного злочинного умислу та надання вказівок ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 .

Цього ж дня ОСОБА_8 прибув до Качанівської виправної колонії № 54 Харківської області за адресою: м. Харків, пров. Вишневий, 16, де в період з 12 години 30 хвилин до 13 години в приміщенні дільниці слідчого ізолятора у присутності слідчого групи слідчих ОСОБА_16 , захисника ОСОБА_17 пред`явив ОСОБА_10 обвинувачення та вручив копію відповідної постанови, тим самим притягнувши завідомо невинного до кримінальної відповідальності у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину.

У постанові про притягнення як обвинуваченого ОСОБА_8 вказав, що ОСОБА_10 з 1 січня 1997 року після обрання її народним депутатом України всупереч наказу № 1-К про звільнення, фактично, продовжувала виконувати обов`язки президента Промислово-фінансової компанії з іноземними інвестиціями «Єдині енергетичні системи України» (далі ПФК «ЄССУ»), що полягало в підписанні нею в цьому статусі документів товариства та здійсненні керівництва його господарською діяльністю, а також, серед іншого, наданні вказівок службовим особам з числа керівників товариства, як то ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про внесення у декларації з ПДВ завідомо неправдивих відомостей стосовно сум податку, що підлягають відшкодуванню з державного бюджету на користь ПФК «ЄССУ», та подальшу їх подачу до податкових органів.

При цьому, реалізовуючи злочинний намір, направлений на штучне створення доказів обвинувачення, а саме, неправильне тлумачення фактів та подій, ОСОБА_8 у постанові умисно вказав, що ОСОБА_10 є службовою особою за відсутності доказів наявності у неї організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у тому числі повноважень стосовно надання вказівок службовим особам ПФК «ЄССУ» та фактичне продовження виконання нею вказаних функцій після обрання народним депутатом України.

Продовжуючи злочинні дії, направлені на штучне створення доказів, а саме, неправильне тлумачення фактів і подій та іншу фальсифікацію доказів, ОСОБА_8 , усвідомлюючи очевидність того, що притягує до кримінальної відповідальності завідомо невинного, достовірно знаючи про відсутність у матеріалах кримінальної справи № 2310 протоколів допиту службових осіб ПФК «ЄССУ» ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , яким згідно з пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_10 надавала відповідні вказівки, а так само інших доказів вчинення ОСОБА_10 злочинів і, як наслідок, про відсутність у діях ОСОБА_10 складу інкримінованих їй злочинів, а також про те, що ОСОБА_10 не являлася службовою особою ПФК «ЄССУ» з 1 січня 1997 року, умисно не вжив заходів для виклику і допиту як свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , відмовив у задоволенні клопотань ОСОБА_10 та її захисників про допит вказаних осіб та не включив їх до списку осіб, що підлягають виклику в судове засідання, який є додатком до обвинувального висновку.

Отже, формулюючи висунуте обвинувачення, слідчий та прокурор зазначили, у вчиненні яких дій, на їх переконання, виразилося умисне притягнення ОСОБА_8 завідомо невинного до кримінальної відповідальності, та психічне ставлення ОСОБА_8 до вчинення цих дій у формі умислу, що характеризує суб`єктивну сторону складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Стверджуючи про незрозумілість обставин, що характеризують суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, зокрема, які б вказували, що ОСОБА_8 достовірно знав про відсутність у справі доказів для притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності, а також, що орган досудового розслідування не деталізував, які передбачені законом заходи той не вжив для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, суд дійшов до висновку, що відсутність вказаних даних не може свідчити про наявність у ОСОБА_8 умислу на вчинення злочину, передбаченого ст.372 КК України,

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки вийшов за межі питань, які є предметом підготовчого судового засідання, і, не розглядаючи кримінальне провадження по суті, без дослідження доказів, вдався до розмірковувань стосовно обґрунтованості висунутого ОСОБА_8 обвинувачення.

А тому висновки суду про те, що обвинувальний акт, а саме, формулювання обвинувачення, яке в ньому міститься, не відповідає вимогам закону, є неправильними, про що обґрунтовано вказується в апеляційних скаргах прокурора і представника потерпілої.

Що стосується реєстру матеріалів досудового розслідування, то суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що всупереч вимогам закону слідчі дії проводилися після повідомлення захисника ОСОБА_11 , а також потерпілої і її представника в порядку, визначеному ст.290 КПК України, а так само повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування учасникам кримінального провадження здійснювалося всупереч вимогам вказаної норми.

За змістом ст.ст.39, 40, 214, 283, 290, 291 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР і закінчується зверненням до суду з обвинувальним актом, що передбачає повідомлення підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування, надання доступу до матеріалів досудового розслідування, повідомлення потерпілого про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів та надання можливості ознайомитися з ними, складання обвинувального акта слідчим, затвердження його прокурором, надання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, захиснику. Слідчий, який здійснює досудове розслідування, уповноважений проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом, а також приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених ст.284 цього Кодексу.

Згідно з ч.8 ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії не можуть проводитися після закінчення строків досудового розслідування, крім їх проведення за дорученням суду у випадках, передбачених ч.3 ст.333 цього Кодексу. Будь-які слідчі (розшукові) або негласні слідчі (розшукові) дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а встановлені внаслідок них докази недопустимими.
Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, після здійснення захиснику ОСОБА_11 , потерпілій та її представнику повідомлення 21.05.2015 року в порядку, визначеному ст.290 КПК України (реєстр №№ 1679, 1680), ознайомлення представника потерпілої з матеріалами досудового розслідування (реєстр № 1699) та надання стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування в період з 25.05.2015 року по 26.06.2015 року (реєстр №№ 1700-1719), 07.07.2015 року і 09.07.2015 року знову проводилися слідчі дії, а саме, одночасний допит свідків та підозрюваного (реєстр №№ 1723-1725). В подальшому 09.07.2015 року підозрюваного та захисників повідомлено про звершення досудового розслідування та надано доступ до його матеріалів у період з 13.07.2015 року по 11.08.2015 року (реєстр №№ 1730-1733, 1735, 1737-1738). Про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів потерпіла та її представник повторно не повідомлялися.
Між тим, постанова про відновлення досудового розслідування відповідно до положень ст.282 КПК України виноситься лише тоді, коли досудове розслідування зупинено з підстав, визначених ч.1 ст.280 КК України, перелік яких є вичерпним. Оскільки досудове розслідування з передбачених законом підстав зупинено не було, то і не було потреби його відновлювати. Оцінка ж встановлених внаслідок проведення таких слідчих дій доказів, а так само відомостей, що містяться в матеріалах, відкриття яких сторона кримінального провадження не здійснила відповідно до положень ст.290 КПК України, з точки зору їх допустимості згідно з вимогами ст.ст.86, 89, 94 КПК України здійснюється після їх дослідження в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті і знову ж таки не є предметом підготовчого судового засідання та підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.07.2015 року, якою частково задоволено скаргу захисника ОСОБА_11 і зобов`язано слідчого оглянути та приєднати до матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_8 матеріали кримінальної справи щодо ОСОБА_10 , не виконано з об`єктивних причин, що не заперечувалося стороною захисту. З огляду на те, що після закінчення досудового розслідування, винесення слідчими та прокурорами процесуальних рішень на даній стадії кримінального провадження, а тим більше проведення слідчих дій, суперечить вимогам закону, невиконання вказаної ухвали також не може бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Таким чином висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам закону не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, також судом було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що згідно з ст.ст.409, 411, 412 КПК є підставами для скасування ухвали з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, і задоволення апеляційних скарг прокурора і представника потерпілої.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні і представника потерпілої ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 1 лютого 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000118 щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, повернуто прокурору, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3