Справа № 303/1162/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

08.07.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з повною середньою освітою, не одружений, не працюючий, раніше не судимий,
засуджений за ч.1 ст.286 КК України і призначено покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить новий злочин. На підставі ст.76 КК України зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи чи навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 не обирався.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 31 січня 2016 року близько 11 год. 40 хв., керуючи автомобілем марки Volkswagen Golf номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул..Чехова в м.Мукачево, порушив вимоги пунктів 10.1, 11.13, 12.1 Правил дорожнього руху України, зокрема, не врахував дорожню обстановку, не забезпечив безпеку дорожнього руку, не вибрав безпечну швидкість, перед зміною напрямку руху не переконався в безпечності маневру, внаслідок чого виїхав на тротуар, де допустив наїзд на потерпілу ОСОБА_6 . В результаті ДТП ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у виді закритого перелому хірургічної шийки лівої плечової кістки, які згідно висновку експерта відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді арешту строком 5 місяців. Вказує, що суд не з`ясував обставин справи, що стали підставою для застосування судом положень ст.75 КК України та не навів відповідних підстав у вироку. Окрім того, прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_8 покинув місце ДТП та залишив безпорадну потерпілу на вулиці без виклику карети швидкої допомоги чи надання їй іншої допомоги, лише частково відшкодував шкоду потерпілій, відтак застосування до обвинуваченого ст..75 КК України, на думку прокурора, є недостатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Іншими учасниками провадження апеляції та заперечення не подавалися.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляцію і просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та стверджував, що вирок суду є законним і обґрунтованим, думку потерпілої ОСОБА_6 , дослідивши докази, які характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступних мотивів.

Як видно, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у пред`явленому йому обвинуваченні, а саме у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами та учасниками кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом у відповідності до ч.1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

Посилання прокурора в апеляції на те, що судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 призначено без належного врахування ступеню тяжкості та особи обвинуваченого і таке є занадто м`яким, а застосування ст.. 75 КК України і звільнення його від відбування покарання не відповідає вимогам закону, є необгрунтованим.

Як видно з вироку суду першої інстанції, покарання ОСОБА_8 за вчинений злочин призначено у відповідності до загальних засад призначення покарання, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, в тому числі і з урахуванням характеру та ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, всіх обставин справи і даних про його особу. Зокрема, як вбачається з вироку, суд першої інстанції при вирішенні питання про міру покарання врахував, що ОСОБА_8 щиро розкаявся, добровільно частково відшкодував потерпілій матеріальну шкоду, та зобов`язується її відшкодувати повністю, раніше не судимий, характеризується посередньо.

Обґрунтовано визнав суд першої інстанції обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 його щире каяття у вчиненні злочину.

Колегія суддів вважає, що вищенаведені обставини в своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про застосування положень ст. 75 КК України та призначив покарання ОСОБА_8 у відповідності до вимог кримінальної закону.

Тому доводи прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та звільнення його від відбування покарання, є безпідставними, оскільки всі обставини зазначені прокурором в апеляційній скарзі отримали належну оцінку в суді першої інстанції та враховані при призначенні покарання

Суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою, а тому призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, тобто є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів, а тому колегія суддів вважає помилковою позицію прокурора про те, що застосування судом першої інстанції ст..75 КК України до ОСОБА_8 не забезпечить досягнення передбаченої ст..50 КК України мети покарання.

Крім того, колегія суддів враховує і позицію процесуального прокурора, що брав участь у розгляді справи та думку потерпілої про залишення вироку щодо ОСОБА_8 без зміни.

З врахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Судді: