АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/3176/15-к Номер провадження 11-кп/786/88/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8
представника потерпілих ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000767 щодо
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гиряві Ісківці Лохвицького району Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02.11.2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_11 засуджений за ч.1 ст. 286 КК України на 3 роки обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнений від призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Частково задоволено позов ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 8124,35 грн. майнової шкоди та 40000,00 грн. моральної шкоди.
Частково задоволено позов ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 234,93 грн. майнової шкоди, 20000,00 грн. моральної шкоди та 3000,00 грн. витрат пов`язаних з наданням допомоги.
Вирішено питання щодо речових доказів.

На вирок суду надійшла апеляційна скарга потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у якій останні не оспорюючи кваліфікації дії обвинуваченого, просять вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, цивільні позови по справі задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог вказали, що при винесенні вироку судом не враховано ставлення обвинуваченого до вчиненого та відсутність пом`якшуючих обставин.

Обвинувачений ОСОБА_11 у своїй апеляції просить змінити вирок суду та призначити йому покарання у виді штрафу, не застосовувати щодо нього позбавленням права керування транспортними засобами та зменшити моральну шкоду: на користь ОСОБА_8 до 10 000 грн., на користь ОСОБА_7 до 25 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що злочин, вчинений ним є неумисним, наслідків, які від нього настали він не тільки не бажав, але й не міг їх передбачити, каяття у вчиненому є не тільки щиросердним, але й дієвим. Так відразу після дорожньо-транспортної пригоди він придбав певні ліки та медичні товари для потерпілих, що підтверджується чеками, крім цього 08.07.2015 року ним було надано потерпілим гроші в сумі 5000 гривень на лікування ОСОБА_7 , після чого потерпілі відмовилися від того, щоб він та його дружина (в якості сиділки) надавали допомогу.

Також, зазначив, що він є соціально адаптованою особистістю, має сім`ю, виключно позитивно характеризується за місцем роботи, проживання, жодного разу не притягувався до відповідальності, в момент вчинення ДТП був тверезий, до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України не притягувався, а тому вважає, що немає підстав застосовувати до нього додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки це є, фактично, джерелом існування його сім`ї.

Крім того, ОСОБА_11 надав заперечення на апеляційну скаргу потерпілих зі змісту яких вбачається, що він просить залишити їх апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з вироком суду ОСОБА_11 визнаний винним та засуджений за кримінальне правопорушення, вчинене за таких обставин.
04.07.2015 року близько 20 години 10 хвилин, в світлий час доби, ОСОБА_11 , керував транспортним засобом - автомобілем «Фольцваген Гольф» д.н.з. НОМЕР_1 . Рухаючись по проїзній частині вул. Радянської, м. Лубни Полтавської області, грубо порушив п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, а саме проявивши неуважність, не переконавшись у безпеці виконання свого маневру, повороту наліво, допустив зіткнення з мотоциклом «Дніпро МТ 10-36» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , що рухався в зустрічному напрямку по вул. Радянська, м. Лубни.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 та його пасажир ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження, а саме:
ОСОБА_7 згідно висновку судово-медичної експертизи № 239 від 05.08.2015 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому лівої великогомілкової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, закритого перелому 3-4-5 п`ясних кісток правої кисті без зміщення, забита рана 4 пальця правої кисті, які утворилися від дії тупого предмету, при ударі об такі, можливо під час ДТП, в указаний у постанові строк та при вказаних обставинах і по ступені тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі що спричинили тривалий розлад здоров`я.
ОСОБА_8 згідно висновку судово-медичної експертизи № 195 від 03.08.2015 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритий внутрішньо суглобовий уламковий перелом лівої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням, синець лівого плеча, садна правої гомілки, які утворилися від дії тупого предмета, при ударі об такі, можливо під час ДТП в указаний підекспертним строк та при вказаних обставинах і по ступені тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Згідно висновку судової авто технічної експертизи № 52 від 29.07.2015 року в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Фольцваген Гольф» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 маються невідповідності вимогам п. 10.1, п. 16.13 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням вище вказаної пригоди та її суспільно небезпечними наслідками. В умовах даної пригоди водій ОСОБА_11 мав технічну можливість запобігти зіткнення виконавши вище вказані пункти Правил дорожнього руху України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували проти апеляційної скарги потерпілих; потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та їх представника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу потерпілих та заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченого; прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити без змін вирок суду; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла такого.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_11 та кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, а тому у відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України вирок суду в цій частині не переглядається.
Як вбачається зі змісту вироку, призначаючи обвинуваченому покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та його наслідки, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання. Так, судом враховано молодий вік ОСОБА_11 , його ставлення до вчиненого злочину, а також те що ОСОБА_11 раніше не судимий, позитивно характеризується, надавав допомогу потерпілим на лікування. Обставин, що обтяжують покарання винного судом не встановлено. З урахуванням вище наведеного суд прийшов до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_11 та попередження нових злочинів буде покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України в виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом. При цьому належним чином обґрунтувавши своє рішення, суд прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_11 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги потерпілих щодо невідповідності призначеного ОСОБА_11 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного. Такі доводи є безпідставними та спростовуються змістом вироку при постановленні якого враховано всі обставини з якими закон пов`язує визначення як виду покарання, так і його розміру. Крім того, посилаючись на необхідність скасування вироку в зв`язку м`якістю призначеного судом покарання, при постановленні нового вироку апелянти просять призначити ОСОБА_11 таке ж покарання, яке призначено оскаржуваним ними вироком, а саме у виді трьох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік. В той же час, посилаючись на безпідставне звільнення ОСОБА_11 від основного покарання, апелянти не вказали які вимоги порушені судом при застосуванні ст.75 КК України.
Колегія суддів також не вбачає обставин, які б спростували висновки суду щодо можливості виправлення обвинуваченого без відбування призначеного основного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Оскільки при призначенні основного покарання та звільненні від його відбування судом дотримані вимоги статей 65,75 КК України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілих та скасування вироку суду в цій частині.
Не вбачає колегія суддів також для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого в частині змини призначеного вироком суду покарання. Так, призначивши покарання в виді обмеження волі, суд тим самим виключив можливість призначення обвинуваченому іншого виду покарання, зокрема, й штрафу про призначення якого просить обвинувачений. Посилання апелянта на те, суд нібито не врахував, що вчинений ним злочин є неумисним, а сам він не бажав та не міг передбачити таких наслідків від своїх дій колегія суддів вважає безпідставними, оскільки грубе порушення обвинуваченим вимог Правил дорожнього руху України стало причиною дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої двоє потерпілих отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості. Саме уважність обвинуваченого та дотримання ним вимог Правил дорожнього руху при зміні напрямку руху керованого ним транспортного засобу мали б запобігти , як вчиненому кримінальному правопорушенню так і його наслідкам. За таких підстав, колегія суддів вважає правильним рішення суду щодо позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами на один рік.
Доводи апелянта про те, що призначена судом додаткова міра покарання позбавить його та його сім`ю джерел існування нічим об`єктивно не підтверджується, а тому також не може бути прийнята до уваги.
З урахуванням вище наведеного, вимоги апеляційної скарги обвинуваченого щодо зміни вироку суду в частині призначеного покарання до задоволення не підлягають.
Зі змісту вироку вбачається, що при вирішенні позовних вимог потерпілих в частині відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином суд виходив з документально підтверджених письмових доказів. Встановивши, що злочином потерпілим заподіяна моральна шкода, з урахуванням майнового стану обвинуваченого, а також з тяжкості тілесних ушкоджень, тривалості, характеру моральних страждань кожного з потерпілих які були спричинені фізичним болем, лікуванням, порушенням нормального ритму життя, а для ОСОБА_7 ще й необхідністю проведення повторних операцій суд визначив розмір моральної шкоди яку обвинувачений повинен відшкодувати кожному з потерпілих.
На думку колегії суддів, вирішення позову потерпілих в кримінальному провадженні відповідає вимогам закону, воно є обґрунтованим та виваженим, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг, як потерпілих, так і обвинуваченого в цій частині не вбачається.
Колегія суддів не погоджується з доводами обвинуваченого про те, що мотоцикл потерпілого «Дніпро МТ 10-36» д.н.з. НОМЕР_2 був забезпеченим транспортним засобом, а тому при вирішенні питання про стягнення збитків до участі в справі повинна була притягатися МТСБУ, яка й повинна відшкодувати в повному обсязі матеріальну та частково моральну шкоду.
При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє таким джерелом підвищеної небезпеки. Зокрема, такою особою є водій транспортного засобу який на законних підставах використовує транспортний засіб та несе відповідальність за завдання шкоди.
Посилання апелянта на те, що на момент ДТП він не мав полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відтак потерпілі мали б звертися за відшкодуванням шкоди не до нього, а до МТСБУ є безпідставним, оскільки виходячи зі змісту роз`яснень, які містяться в п.11 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодуванні шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК України, особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу)до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілі скористалися наданим їм законом правом вибору пред`явлення вимоги про відшкодування шкоди безпосередньо до обвинуваченого з вини якого їм заподіяна матеріальна та моральна шкода, а не до МТСБУ.
З урахуванням вище наведеного, апеляційні вимоги обвинуваченого в цій частині також не підлягають до задоволення.
Таким чином, переглянувши вирок суду в межах поданих апеляційних скарг колегія суддів не знайшла підстав для їх задоволення.
Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів,
У Х В АЛ И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02.11.2015 року щодо ОСОБА_11 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.
С У Д Д І :
ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15