АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 629/3169/16-к Головуючий суддя 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/790/1628/16 Суддя доповідач: ОСОБА_2
Категорія: в порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«13» жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді суддів за участю: прокурора при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 жовтня 2016 року про задоволення клопотання слідчого СВ Лозівського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 жовтня 2016 року задоволено клопотання слідчого СВ Лозівського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції - ОСОБА_9 . Продовжено підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 листопада 2016 року.

30 вересня 2016 року слідчим СВ Лозівського ВП ГУНП в Харківській області майором поліції - ОСОБА_9 подано клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .
З зазначеного клопотання вбачається, що в квітні 2016 року, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 , з метою наживи, почав вимагати від приватного підприємця ОСОБА_11 сплати їм грошової суми в розмірі 5 000,00 грн. кожного місяця, погрожуючи останньому вбивством чи пошкодженням майна у разі відмови.
03 червня 2016 року та 15 липня 2016 року, під час проведення негласної слідчої дії контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, ОСОБА_11 передавав ОСОБА_7 раніше обумовлену з ним частину грошових коштів в сумі 2 000,00 грн., а 12 серпня 2016 року ОСОБА_11 передав частину грошових коштів в сумі 2 000,00 грн. ОСОБА_12 , яка в подальшому передала їх ОСОБА_10 .
08 травня 2016 року ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 вимагали у ОСОБА_13 грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн. за користування останнім автоматичною зброєю. З метою заволодіння чужим майном підозрюваний разом в ОСОБА_10 вивезли ОСОБА_13 в безлюдне місце та погрожуючи вбивством з застосуванням холодної зброї вимагали сплату вказаної грошової суми.
23 травня 2016 року, під час проведення негласної слідчої дії контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, ОСОБА_13 передав ОСОБА_7 частину грошових коштів в сумі 3 000,00 грн, які підозрюваний вимагав сплатити.
Також 08 травня 2016 року ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 вивезли ОСОБА_14 в безлюдне місце, де ОСОБА_10 наніс останньому удари в область голови, та погрожуючи вбивством з застосуванням холодної зброї вимагав разом з ОСОБА_7 сплату грошову суму в розмірі 10 000,00 грн.
13 серпня 2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України.
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 серпня 2016 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 11 жовтня 2016 року.
Постановою першого заступника керівника Лозівської місцевої прокуратури продовжено строк досудового розслідування в кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 13 листопада 2016 року.
Зважаючи на зазначене, просив суд продовжити строк тримання ОСОБА_7 під вартою на 1 місяць, до 11 листопада 2016 року.
Не погодившись з вищевказаною ухвалою слідчого судді захисником ОСОБА_7 ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати. Зазначає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та невмотивованою. Судом першої інстанції не досліджено всіх обставин по справі. Не надано належної оцінки наявності у підозрюваного стійких соціальних зв`язків, наявності місця проживання та проходження стажування для подальшого працевлаштування. Також органом досудового розслідування не доведено наявності ризику незаконного впливу на потерпілих та перешкоджання кримінальному провадженню. Судом першої інстанції необґрунтовано не застосовано до підозрюваного заставу та більш м`який запобіжний захід. Посилаючись на правові позиції, викладені в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України», «Паскал проти України», «Кравченко проти України» та «Третьяков проти України» зазначив, що вказаною ухвалою порушено п. 4 ст. 5 Європейської конвенції із захисту прав людини та основоположних свобод. В даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є надмірно суворим. Не взято до уваги відсутність причин, що виправдовують продовження утримання під вартою.
Під час апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження захисник в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав клопотання про відкладення розгляду матеріалів кримінального провадження.

Проте, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, керуючись ч.2 ст. 422 КПК України, якою передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніше як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції, не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника та відкладення розгляду матеріалів кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Зазначив, що ухвала слідчого судді постановлена з дотриманням норм кримінального процесуального закону.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, дослідивши викладені в апеляційній скарзі доводи захисника та матеріали кримінального провадження вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення клопотання та продовження строку тримання підозрюваного під ватрою, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України, та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може незаконного впливати на потерпілих. Також слідчим суддею встановлено та надано в сукупності оцінку даним про особу підозрюваного, тяжкість покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, відсутність постійного місця роботи, наявність міцних соціальних зв`язків, наявність того факту, що підозрюваний раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину пов`язаного з насиллям. Встановлено відсутність правових підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Під час розгляду матеріалів кримінального провадження встановлено, що в провадженні Лозівського ВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0001319 від 14 травня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України.
13 серпня 2016 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України (аркуші м.к.п. 13-16).
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 серпня 2016 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 11 жовтня 2016 року (аркуш м.к.п. 6).
Строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження закінчився 13 жовтня 2016 року, у зв`язку з чим 30 вересня 2016 року слідчим подано клопотання про продовження строків досудового розслідування у кримінальному провадженні до трьох місяців.
Постановою першого заступника керівника Лозівської місцевої прокуратури радника юстиції ОСОБА_15 від 30 вересня 2016 року, у зв`язку з необхідністю проведення низки процесуальних дій, задоволено клопотання старшого слідчого СВ Лозівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 про продовження строків досудового розслідування у кримінальному провадженні. Продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001319 від 14 травня 2016 року за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України до трьох місяців, тобто до 13 листопада 2016 року.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 вищевказаного кримінального правопорушення встановлено слідчим суддею при постановленні ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 серпня 2016 року, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_7 пред`явлено підозру у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
Підозрюваний раніше судимий, а саме: 18 вересня 1995 року за ч.2, 3 ст. 142, КК України до 9 років позбавлення волі, 31 жовтня 1995 року перегляд вироку, перекваліфікація ч. 3 ст. 142 КК України на ч.2 ст. 19-144 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
ОСОБА_7 має середню загальну освіту, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , не одружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, проживає однією сім`єю з ОСОБА_16 та двома її дітьми.
Матеріали кримінального провадження містять наступні дані, з яких вбачається позитивна характеристика ОСОБА_7 : подяка Харківської обласної громадської організації «Опора Слобожанщини», нагорода Харківської кікбоксерської асоціації WKA, нагорода у відкритому чемпіонаті Харківської області з кікбоксингу WKA, подяки всеукраїнської кікбоксерської асоціації WKA (аркуші м.к.п. 101, 110-113).
Також матеріали справи містять дані щодо позитивної характеристики підозрюваного за місцем проживання та як члена Харківської обласної громадської організації «Опора Слобожанщини» (аркуші м.к.п. 104-109, 114).
Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 вищевказаного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, факт проживання не за місцем реєстрації, міцність соціальних зв`язків, відсутність місця роботи та офіційного джерела доходу, факту притягнення підозрюваного раніше до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості доводів клопотання та наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Судом надано оцінку не лише тяжкості обвинувачення як обґрунтуванню продовження строку тримання під вартою, але й визначено ризики, що існують станом на час розгляду, що відповідає вимогам практики Європейського суду з прав людини і нормам КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою слідчий суддя не вийшов за межі строку досудового розслідування та враховував вимоги дотримання розумного строку тримання під вартою, продовжив строк тримання під вартою на місяць, що відповідає загальним положенням щодо розумних строків, викладених у правовій позиції Європейського суду з прав людини в рішенні у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року, згідно з якою "розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Що ж стосується оцінки доводів апеляційної скарги щодо відсутності ризиків з кримінальному провадженні, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Санкція ч.2 ст. 189 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Таким чином тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у сукупності з іншими даними про особу останнього спростовує доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків у кримінальному провадженні. Наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків та позитивної характеристики, на які посилався захисник в апеляційній скарзі, хоча і заслуговують на увагу, проте суттєво ризики у кримінальному провадженні не зменшує.
Під час розгляду апеляційної скарги колегією суддів розглядалась можливість застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, зважаючи на обставин кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції та вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам.
Таким чином, слідчий суддя дійшов правильного висновку щодо доведеності органом досудового розслідування існування вищевказаних ризиків та неможливості застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, оскільки їх застосування не зможе запобігти цим ризикам, та здійснив належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Також слід зазначити, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою правомірно не визначив розмір застави на підставі п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, оскільки відповідно до вказаної норми слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.
За викладених обставин у сукупності, враховуючи необхідність проведення органом досудового слідства певних слідчих дій, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Викладені захисником в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 392, 404. ч.3 ст. 407, ст.ст. 418, 419, 422, 423, ч.4 ст. 424 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 жовтня 2016 року про задоволення клопотання слідчого СВ Лозівського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше судимого, - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч.4 ст. 424 КПК України.

Головуючий суддя: Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4