Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засіданняОСОБА_4 ,
виправданихОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
їх захисниківОСОБА_7 ,
прокурораОСОБА_8 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000338 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь в апеляційному розгляді, на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 19 лютого 2016 року,
у с т а н о в и в:
За вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 серпня 2015 рокузасуджено:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Малої Смілянки Смілянського району Черкаської області, зареєстрованого у цьому АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,
за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 зазначеного Кодексу засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Синельникового Донецької області, жителя АДРЕСА_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_4 ,
за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 зазначеного Кодексу ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 солідарно 3259,60 грн на користь відокремленого структурного підрозділу «Локомотивне депо ст. ім. Т. Г. Шевченка» ДП «Одеська залізниця» (далі ВСП) у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими у тому, що вони, будучи працівниками ВСП і користуючись вільним доступом до майна, розміщеного на території вказаного підприємства (на АДРЕСА_5 ), з корисливих мотивів за попередньою змовою між собою 06 вересня 2014 року в денний час таємно викрали з розташованого в цеху поточного ремонту тепловозу 2ТЕ10М № 2770 сім електричних кабелів типу ПРМТ 660 240 мм? загальною вартістю 3259,06 грн, заподіявши ВСПматеріальної шкоди на вказану суму.
Апеляційний суд, частково задовольнивши апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 й відмовивши у задоволенні апеляційної скарги прокурора, скасував вирок місцевого суду і закрив кримінальне провадження щодо вказаних осіб за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливостей їх отримання.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд апеляційної інстанції не дотримався загальних засад кримінального провадження щодо безпосередності дослідження доказів, приймаючи рішення про необхідність скасування вироку місцевого суду та закриття кримінального провадження, і без дослідження доказів та допиту свідків дав їм іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції. Прокурор також стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 374, 419 КПК України, оскільки не містить мотивів та підстав прийнятого рішення.
У наданих до суду запереченнях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посилаючись на безпідставність доводів прокурора, викладених у касаційній скарзі, просять залишити скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи касаційної скарги, просив скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у цьому суді, думку сторони захисту про безпідставність касаційних вимог прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, викладені у скарзі, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.
Згідно зі ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених указаним Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили.
Відповідно до ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише показанням, які він безпосередньо сприймав під час судового засіданні або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.
Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК України), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих сторонами обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.
Тобто якщо апеляційний суд при перевірці кримінального провадження в порядку апеляційної процедури вбачає можливу відсутність достатніх доказів для доведення винуватості засудженої особи в обсязі пред`явленого обвинувачення або вбачає можливість поліпшення становища такої особи в інший спосіб, він повинен за власною ініціативою безпосередньо дослідити необхідні докази, адже до цього спонукають завдання кримінального провадження та необхідність дотримання інших його засад, зокрема верховенства права, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності винуватості.
Переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , апеляційний суд не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.
Так, обґрунтовуючи свої твердження про відсутність достатніх доказів для доведеності обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України, апеляційний суд зазначив в ухвалі, що жодними доказами не доведено факту перебування саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на місці пригоди та їх причетності до вчинення крадіжки кабеля з локомотиву в депо. При цьому суд послався на досліджені ним дані відеозаписів із камер відеоспостереження та показання свідків ОСОБА_9 й ОСОБА_10 .
Між тим, винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні за попередньою змовою групою осіб таємного викрадення чужого майна (крадіжки) місцевий суд у вироку обґрунтував показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , яких безпосередньо допитав у судовому засіданні. Крім того, у вироку суд послався на дані протоколу відібрання зразків для експертизи від 10 вересня 2014 року та висновку експерта № 341 від 12 вересня 2014 року, а також на інші письмові докази в їх взаємозв`язку.
Проте всі ці докази в ухвалі апеляційного суду залишилися не спростованими, оскільки не були належно досліджені та оцінені.
Апеляційний суд без безпосереднього заслуховування показань осіб, свідчення яких могли мати значення для вирішення питання про винуватість чи невинуватість засуджених, та без дослідження інших матеріалів кримінального провадження дійшов переконання про відсутність достатніх доказів доведеності винуватості обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто дав іншу оцінку доказам, які дослідив суд першої інстанції. При цьому апеляційний суд у своєму рішенні не спростував висновків місцевого суду про наявність складу інкримінованого злочину у діях зазначених осіб.
На необхідності дотримання такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів при його розгляді наголошує Верховний Суд України у своїй постанові від 21 січня 2016 року № 5-249кс15, відповідно до якої безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, а також шляхом огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звуко- та відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити й перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Отже, апеляційний суд не мав права дати іншу оцінку доказам, ніж та, яку дав суд першої інстанції, безпосередньо не дослідивши їх на підтвердження або спростування фактичних обставин кримінального провадження.
За таких обставин ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою та вмотивованою, адже її ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що вплинуло на правильність застосування кримінального закону.
Таким чином, на думку колегії суддів, рішення апеляційного суду про скасування обвинувального вироку місцевого суду з закриттям кримінального провадження щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю достатніх доказів, для доведення їх винуватості в суді та вичерпанням можливостей отримання цих доказів ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому воно на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню, а провадження призначенню на новий розгляд у цьому суді.
Під час нового розгляду суду належить урахувати вказівки суду касаційної інстанції, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційних скаргах, безпосередньо дослідити необхідні докази за наявності для цього підстав, у сукупності проаналізувати їх, зважаючи також на правові позиції, викладені у висновках Верховного Суду України, і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, яке б відповідало положенням ст. 370 КПК України.
З урахуванням викладеного касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 436 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 19 лютого 2016 року щодоОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3