АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 197/493/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/576/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2016р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі кримінальне провадження, внесене 18.12.2015р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000885 відносно
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дукат,
Омсукчанського району Магаданської області
зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 , мешкаю чого за адресою

АДРЕСА_2 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016р.
Вироком суду першої інстанції, 30 травня 2016р., ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді обмеження волі строком на 4р. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3р.
Вирішено питання по речовим доказам і процесуальним витратам.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
потерпілий ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник обвинуваченого ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
Потерпілий ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, просить змінити вирок суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання, застосувати ст.75, 76 КК України, звільнивши обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням в межах строків, встановлених в ч.4 ст.75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі і доповненях до неї, також просить змінити рішення суду першої інстанції в частині призначеного покарання, і звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням в межах строків, встановлених в ч.4 ст.75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України.
За обставин, встановлених судом і детально наведених у вироку, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за наступних обставин.
27 грудня 2015 р., близько 21.30 год., у темний час доби, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «БМВ 525», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без пасажирів та вантажу, рухався по сухому асфальтному покриттю проїзній частини дороги вул.Леніна, яка освітлена, з боку вул.Поштова в напрямку вул.Дзержинського в смт.Широке Широківського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «БМВ 525», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул.Леніна зі швидкістю яка перевищувала 60 км/год, чим грубо порушив вимоги п.п.12.4. і 12.9. б) Правил дорожнього руху України, згідно яких:

«12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год»;

«12.9. Водієві забороняється: ...б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7...».

В цей же час, у по путньому йому напрямку, по проїзної частини дороги вул.Леніна в смт.Широке Широківського району Дніпропетровської області біля правого краю дороги вздовж проїзджної частини, рухався пішохід ОСОБА_10 , який рухався прямолінійно, не змінюючи напрямок та темп свого руху.

Водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «БМВ 525», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзджій частині вул.Леніна в смт.Широке Широківського району Дніпропетровської області, проявив неуважність до дорожньої обстановки, був непередбачливим, продовжив рухатися з небезпечною швидкістю перевищуючи максимальну допустиму швидкість руху транспортних засобів у населених пунктах, в результаті чого не впорався з керування автомобіля «БМВ 525», реєстраційний номер НОМЕР_1 , втративши контроль над автомобілем, внаслідок чого автомобіль в некерованому стані скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , після чого допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини дороги вул.Леніна, з наступним наїздом на нерухому перешкоду у вигляді дерева та бетонної електроопори, чим грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п.1.5, 2.3 б), 2.3 д) та 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

-«1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати житю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну,... і не відволікатися від керування ним у дорозі»;

...д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п.12.1 При виборі у встановлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, ... щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Внаслідок не дотримання зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання події, в районі будинку АДРЕСА_3 , водій ОСОБА_6 , не впорався з керування автомобіля «БМВ 525», реєстраційний номер НОМЕР_1 , втративши контроль над автомобілем, внаслідок чого автомобіль в некерованому стані скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , після чого допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини дороги вул. Леніна, з наступним наїздом на нерухому перешкоду у вигляді дерева та бетонної електроопори.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 був травмований, та від отриманих тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись на стаціонарному лікуванні у КЗ «Обласна дитяча клінічна лікарня Дніпропетровська» помер.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 36/25-Е від 04.02.2016р., ОСОБА_10 , одержав наступні тілесні ушкодження: сумісна тупа травма тіла, садна у лівій лобній ділянці, крововилив у лівій лобно-скроневій ділянці м`яких покривних тканин голови, набряк головного мозку, поодинокі мікрогеморагії у речовини мозку, садна на кінці та лівій гомілці, синці на нижніх кінцівках (з крововиливами відповідно них у м`язах та жировій клітковині), переломи лівої малогомілкової кістки у верхній третині, лівої великогомілкової у нижній третині, правої малогомілкової кістки у середній та верхній третинах. Данні ушкодження причинені прижиттєво, задовго до настання смерті. Дані ушкодження, у своїй сукупності, стосовно до живих осіб, мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, як ті, що призвели до настання смерті.

Смерть ОСОБА_10 , наступила внаслідок сумісної тупої травми тіла у вигляді переломів кісток гомілок, крововиливів у м`які покривні тканини голови та м`які тканини нижніх кінцівок, котра, у своєму клінічному перебігу, ускладнилася розвитком поліорганної недостатності. При судово-токсикологічному дослідженні крові і сечі з група етиловий спирт, інші спирти та їх ізомери не виявлені.

Між порушенням водієм ОСОБА_6 , правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України та наслідками - смертю потерпілого ОСОБА_10 , вбачається прямий причинний зв`язок.

Потерпілий ОСОБА_7 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, просить змінити вирок суду відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, застосувавши до нього положення ст.75 КК України, звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням і покласти обов`язків, передбачені п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України.
Потерпілий вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, суд першої інстанції не врахував його думки, висловленої у його письмових заявах, про те, що він пробачив ОСОБА_6 , що він частково відшкодував йому завдану злочином шкоду, а також його бажання не призначати покарання пов`язаного з реальним відбуттям строку покарання.
ОСОБА_7 вважає, що з урахуванням особи ОСОБА_6 , його думки щодо призначення покарання не пов`язаного із реальним відбуттям покарання, а також усіх обставин справи, суд першої інстанції повинен був прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням.
Захисник ОСОБА_8 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу і доповнення до неї, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині призначеного його підзахисному покарання, застосувати до нього ст.75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, тривалістю, встановленою в ч.4 ст.75 КК України, поклавши обов`язки, передбачені у п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України.
Захисник вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання без застосування ст.75 КК України, є явно несправедливим через суворість, таким, що не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого з огляду на норми національного законодавства, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
Захисник ОСОБА_8 не погоджується із висновком суду щодо відсутності підстав для застосування положень ст.75 КК України, і вважає рішення в цій частині належним чином необґрунтованим.
На думку захисника суд першої інстанції не врахував особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину та хвору матір, яка потребує постійного догляду, має постійне місце проживання, працює, позитивно характеризується за місцем мешкання та роботи, а також інші обставини справи, зокрема думку потерпілого ОСОБА_7 , який у своїх письмових заявах наданих суду зазначив, що пробачив ОСОБА_6 і просив не призначати йому реальної міри покарання.
Захисник вважає, що застосування до його підзахисного положень ст.75 КК України з обмеженням його особистої свободи в результаті реалізації механізму виконання обов`язків покладених на особу в результаті звільнення від відбування покарання з випробуванням, в контексті положень п.1 ст.5 Конвенції буде відповідати покаранню, необхідному для досягнення мети покарання, встановленої ст.50 КК України.
ОСОБА_8 вказує на те, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням буде відповідати п.1 ст.6 Конвенції, оскільки застосування такого механізму передбачено національним законодавством України та відповідає практиці ЄСПЛ.
Крім того, захисник звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до основного покарання, призначеного особі, а виконання додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3р. буде слугувати дієвим заходом запобігання вчиненню обвинуваченим нових подібних кримінальних правопорушень, що також відповідає меті покарання, визначеній у ст.50 КК України.
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду, повністю підтримав свою і захисника ОСОБА_8 апеляційні скарги, просив їх задовольнити, змінити рішення суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, застосувати до нього положення ст.75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.
Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційної інстанції, повністю підтримав свою апеляційну скаргу і доповнення до неї, а також апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 , просив їх задовольнити, змінити рішення суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, застосувати ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Обвинувачений ОСОБА_6 , в судовому засіданні апеляційної інстанції, повністю підтримав апеляційні скарги потерпілого і свого захисника, просив їх задовольнити у повному обсязі, змінити рішення суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання, застосувати до нього положення ст.75 КК України і звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням.
Прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, заперечувала проти задоволення апеляційних скарг потерпілого і захисника, просила вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, порівнявши їх з матеріалами, наявними у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції, в межах апеляційної скарги.
Доводи потерпілого і захисника, в апеляційних скарг про суворість призначеного покарання є слушними і підлягають частковому задоволенню.
Виходячи з п.1 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, керуючись ст.65 КК України, виходячи з загальних засад, враховуючи сукупність певних обставин і, з урахуванням ст. 69 КК України, призначив покарання більш м`яке ніж передбачено законом, у виді обмеження волі строком на 4р., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3р.
Колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення покарання більш м`якого ніж передбачено законом у виді обмеження волі є законим, однак обраний термін покарання є занадто великим.
Згідно зі ст.ст.50, 65 КК України, при призначенні покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного обвинуваченим і встановив, що ОСОБА_6 вчинив необережний злочин, порушив правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Крім того, суд врахував, що потерпілий ОСОБА_10 , як пішохід, рухався по проїзній частині, незважаючи на те, що на узбіччі дороги маються пішохідні доріжки, тобто сам допустив грубу необережність, те, що обвинувачений раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину і хвору матір, має постійне місце проживання, працює, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, повне визнання своєї вини та думку потерпілого викладену в заяві, який йому пробачає, і не має до нього претензій.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ч.1 п.1, ч.2, ст.66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що полягало у критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки, повним визнанням своєї вини, та готовності нести покарання за вчинений злочин, а також наявність на утриманні малолітньої дитини, сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та хворої матері, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ар.пр. 56, 57, 59), обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, виходячи з вимог ст.67 КК України, судом не було встановлено.

Призначаючи ОСОБА_6 вид та термін покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, молодий вік правопорушника, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, щиро кається, позитивно характеризується за місцем роботи, проживання, те, що на спеціальних обліках у лікарів психіатрів та наркологів він не перебуває, і, визнавши зазначені декілька обставин такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного і обґрунтованого висновку про можливість призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, призначив більш м`який вид покарання, ніж передбачено санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Однак, колегія суддів, враховуючи думку потерпілого, та зазначенні вище обставини які пом`якшують покарання і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим у їх сукупності, вважає за необхідне, зменшити термін його покарання на 1р.

Щодо застосування до обвинуваченого при призначенні покарання ст.75 КК України, то колегія суддів, дійшла переконливого висновку про неможливість його виправлення без відбування покарання і звільненні від відбування покарання з випробуванням. Обставини які пом`якшують покарання і на які посилаються в апеляційних скаргах потерпілий і захисник обвинуваченого, суд першої інстанції врахував і вмотивовано виклав у вироку, тому колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст.75 КК України. В результаті злочинних дій обвинуваченого мали місце тяжкі наслідки, а саме, настала смерть неповнолітнього ОСОБА_10 , а відповідно до загальних засад встановлених у Конституції України, життя та здоров`я людини є пріоритетною цінністю, яка охороняється і захищається Державою.

З огляду на зазначене, керуючись ст.ст.405, 407, 408, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Змінити в частині призначеного покарання вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016р., яким ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3р. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3р.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання, вважати продовженим до дня виконання вироку.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4