Дата документу Справа № 333/7350/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1103/16
Єдиний унікальний № 333/7350/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали об`єднаного кримінального провадження, які внесені до ЄРДР за № 0005784 та № 0003760, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2016 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України;

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 посилається на незаконність вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок суворості. При цьому зазначає, що суд в достатній мірі не врахував те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, визнав вину у скоєних кримінальних правопорушеннях, щиро розкаявся, має батька пенсіонера, а тому безпідставно не застосував до обвинуваченого положення ст. 75 КК України.

З огляду на вказане, захисник просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_7 покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання: за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3-х років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою. Строк покарання обвинуваченому відраховується з моменту затримання - 26.01.2016 р.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 26.01.2016 р. по 05.04.2016 р. (71 день), а також термін перебування під вартою після винесення ухвали слідчим суддею від 25.09.2015 р. по 01.10.2015 р. (звільнення ухвалою апеляційного суду з-під варти), а саме: 7 днів, тобто зараховано в сукупності термін попереднього ув`язнення на час винесення вироку - 78 днів, що з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі складає 156 днів.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь: ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 4 000 грн.; ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 7 540 грн. і моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Крім того, постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області процесуальні витрати - вартість проведення судових дактилоскопічної та трасологічної експертиз у сумі 1 381 грн. 80 коп.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 13.09.2015 року, близько 06-00 год. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у житло, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 , переконавшись, що поруч із ним нікого немає та за його злочинними діями ніхто не спостерігає, за допомогою фізичної сили переліз через дерев`яний паркан проник на територію зазначеного домоволодіння. Далі, реалізуючи свій злочинний намір, підійшовши до одного з вікон будинку, розташованого на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом демонтажу москітної сітки проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав майно, що належить ОСОБА_10 на загальну суму 7 540 грн. 00 коп.

23.09.2015 року, близько 09-00 год., він же, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у житло, повторно, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_3 , переконавшись, що поруч із ним нікого немає та за його злочинними діями ніхто не спостерігає, за допомогою фізичної сили переліз через дерев`яний паркан та проник на територію зазначеного домоволодіння. Далі, реалізуючи свій злочинний намір, підійшовши до одного з вікон, яке було відчинене на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , через яке проник до приміщення буднику, звідки таємно викрав майно, що належить ОСОБА_9 , чим спричинив останній матеріальну шкоду в розмірі 4 000 грн. 00 коп.

09.12.2015 р. приблизно о 14 голині 00 хв., він же, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, з метою викрадення майна, переліз через паркан домоволодіння АДРЕСА_4 , після чого шляхом розбиття скла вікна проник до вказаного будинку, де, будучи впевненим в тому, що його злочинні дії залишаються ніким не поміченими, намагався таємно викрасти майно, яке належить потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 6 988 грн. 89 коп.

Однак, розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, ОСОБА_7 не зміг, оскільки, не вчинивши усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, був помічений на місці вчинення кримінального правопорушення потерпілим ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_7 зник з місця вчиненого кримінального правопорушення, залишивши викрадене майно у приміщенні будинку.

Заслухавши доповідь судді доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який вважав, що судове рішення слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права при ухваленні судового рішення у тій частині, в якій його було оскаржено.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, а також про правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі не оскаржується.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, то вони є неспроможними.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, урахував характер і ступінь тяжкості скоєних злочинів, які відносяться до категорії тяжких, особу винного, який раніше не судимий, визнання вини та щире каяття, молодий вік, наявність батька - пенсіонера, невідшкодування завданої потерпілим матеріальної шкоди, скоєння останнього злочину під час судового розгляду, що свідчило про продовження злочинної діяльності обвинуваченим, який знаходився на особистому зобов`язанні, і обґрунтовано призначив майже мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, навівши мотиви такого рішення у оскаржуваному вироку, у тому числі і щодо неможливості його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Доводи сторони захисту щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням через неврахування судом першої інстанції того, що обвинувачений раніше не судимий, визнав вину у скоєних кримінальних правопорушеннях, щиро розкаявся, має батька пенсіонера безпідставні, оскільки ці обставини були враховані при ухваленні обвинувального вироку, про що свідчить текст оскаржуваного судового рішення.

Інших обставин, які б могли слугувати підставами для вирішення питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, сторона захисту не надала, а колегія суддів не встановила.

Отже, висновок суду, з урахуванням усіх встановлених ним у сукупності обставин щодо розміру та виду покарання за законом про кримінальну відповідальність, є достатньо обґрунтованим та відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. ст. 50, 65 КК України.

Між тим, згідно вимог ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, по якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Районним судом у строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 25.09.2015 року по 01.10.2015 року включно та з 26.01.2016 року по 05.04.2016 року (по день винесення вироку), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а тому враховуючи вищенаведені вимоги кримінального закону, а також те, що ОСОБА_7 тримався під вартою після винесення вироку з 05 квітня 2016 року по 13.07.2016 року включно, колегія суддів зараховує йому цей строк у строк відбування покарання, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на обґрунтованість і правильність судового рішення, колегія суддів не встановила.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку, або скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 05 квітня 2016 року по 13 липня 2016 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4