АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 657/350/14-к
Номер провадження : 11-кп/791/623/16 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.125, ч. 1 289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року червня місяця 14 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинуваченого: ОСОБА_7
Захисника: ОСОБА_8
Потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Представника потерпілих: ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відео конференції кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000604 від 18.08.2013 та за № 0000135 від 03.03.2014 за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 01 квітня 2016 року щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Каланчак, Каланчацького району Херсонської області, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
в с т а н о в и в :

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.125 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, на підставі п.п.3,4, ч.1 ст.76 КК України покладено обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
За ч.1 ст.289 КК України визнано невинуватим та виправдано в зв`язку з недоведеністю, що вказане кримінальне провадження вчинене обвинуваченим.
Відповідно до закону вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат по справі.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він 02.03.2014 року близько 17.00 години, перебуваючи по АДРЕСА_1 , біля приміщення магазину, на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс неповнолітньому ОСОБА_12 кулаком удар по обличчю, чим спричинив згідно висновку судово-медичної експертизи № 30/К-к від 03.03.2014 тілесні ушкодження у виді закритого перелому кісток носу без зміщення, забою (травматичного набряку) м`яких тканин носу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, вироком суду ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано у тому, що він 17.08.2013 року близько 22.10 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи мету на незаконне заволодіння транспортним засобом без мети викрадення, діючи умисно, перебуваючи в будинку за місцем проживання ОСОБА_9 в АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що ОСОБА_9 спав, за допомогою ключів запалення, які власник залишив на столі у будинку, завів двигун автомобіля «Opel Combo», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 на праві приватної власності, і незаконно заволодів ним, виїхавши з території двору та спрямувавши автомобіль по вул. Чорноморській в смт. Каланчак Херсонської області, де не впорався з керуванням, здійснив зіткнення автомобіля з опорою лінії газопостачання, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, завдавши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 26275,76 грн.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, повністю доведена доказами, здобутими в ході судового розгляду кримінального провадження, а саме: показами потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . Крім того, судом на підтвердження вини ОСОБА_7 досліджено протокол огляду місця події від 18.08.2013, протокол пред`явлення речей для впізнання від 10.12.2013 та висновок дактилоскопічної експертизи № 2895 від 11.09.2013.

Висновки суду про те, що ОСОБА_7 неодноразово мав можливість залишати сліди папілярних узорів (відбитків) своїх пальців рук в автомобілі потерпілого ОСОБА_9 спростовуються показами потерпілого, згідно яких останній ніколи не допускав ОСОБА_7 до водійського сидіння свого автомобіля, а згідно протоколу огляду місця події від 18.08.2013 та висновку дактилоскопічної експертизи сліди пальців рук ОСОБА_7 були виявлені саме на внутрішній стороні лівих передніх дверцят автомобіля, тобто з боку водійського сидіння. Свідчення свідка ОСОБА_23 (мати обвинуваченого) про те, що в день скоєння злочину, а саме 17.08.2013, її син ОСОБА_7 сідав за кермо автомобіля потерпілого, в судовому засіданні ніхто не підтвердив.

У своєму вироку суд зазначає, що протокол огляду місця події від 17.08.2013 складений з процесуальним порушенням, а саме, що він не відповідає вимогам ст.104 КПК України, в той час як стороною обвинувачення суду було надано протокол огляду місця події в якому зазначена дата його складання 18.08.2013.

Також у вироку зазначено, що постанова про призначення дактилоскопічної експертизи слідчим винесена 18.08.2013, а порівняльний матеріал (дактилоскопічна картка) на ОСОБА_7 заповнена тільки 11.09.2013, що не відповідає дійсності, оскільки прокурором, як доказ вини ОСОБА_7 , суду надано висновок експерта № 2895 від 11.09.2013 з ілюстративною таблицею, в якому на сторінці 12 відображено дактилоскопічну карту на ім`я ОСОБА_24 , де в графі «дата заповнення» зазначено 31.08.2013.

Судом не прийнято в якості доказу довідку токсикохімічного дослідження № 4853 від 23.08.2013, на підтвердження перебування ОСОБА_7 в день скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, в ході судового розгляду майже всі свідки, у тому числі і мати обвинуваченого ОСОБА_23 , зазначили, що в день вчинення злочину 17.08.2013 ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно вироку впізнання взуття, яке вилучено під час огляду місця події з автомобіля потерпілого та належить обвинуваченому, проведено з порушеннями, однак з якими саме судом не зазначено.

З урахуванням показів свідка ОСОБА_19 , що у ОСОБА_7 відсутнє посвідчення водія відповідної категорії, що обвинуваченого жоден свідок не бачив будь-коли за кермом автомобіля, та що у ОСОБА_7 відсутні характерні для дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження, суд прийшов до висновку щодо неможливості вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину. Однак, незрозуміло, яким чином суд дійшов до висновку про відсутність у ОСОБА_7 водійського посвідчення, адже в судовому засіданні обвинувачений взагалі відмовився від дачі свідчень та судом будь-якого запиту з цього приводу не було зроблено. В судовому засіданні експерт ОСОБА_25 та свідок ОСОБА_14 пояснили, що при такій дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася, ОСОБА_7 тілесні ушкодження міг і не отримати.

Також, судом не взято до уваги покази свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що обвинувачений ОСОБА_7 знав про ДТП до того, як йому про це повідомили, а саме, він почав пропонувати вирішити питання з ДТП вийшовши з будинку потерпілого після того, як працівники ДАІ повідомили обвинуваченому про ДТП та коли останній пішов перевіряти наявність свого автомобіля в дворі.

Крім того, незрозуміло причини неприйняття судом до уваги показів свідків, яким зі слів самого обвинуваченого відомо про вчинення ОСОБА_7 вказаного злочину. Вважає, що суд не надав оцінку доказам з точки зору належності, допустимості та достовірності, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі представник потерпілих адвокат ОСОБА_11 не погоджується з вироком суду, оскільки він винесений з порушенням норм процесуального права і висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Вважає, що вина ОСОБА_7 за ч.1 ст.289 КК України знайшла своє підтвердження і підтверджується показами потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 .

Крім того, згідно протоколу огляду місця події від 18.08.2013 перед водійським сидінням в автомобілі виявлено літні капці, які в подальшому впізнано як капці обвинуваченого ОСОБА_7 , а на водійських дверцятах автомобіля виявлено відбитки пальців рук, які відповідно до висновку експерта належать обвинуваченому ОСОБА_7 .

Вказані докази суд визнав не достатніми для підтвердження того факту, що угон автомобіля вчинив саме ОСОБА_7 .

Вважає, що висновок суду в цій частині не відповідає дослідженим доказам.

Крім того, у вироку суд зазначив про те, що обвинувачений відмовився надавати свідчення щодо угону автомобіля. Разом з тим, останній частково надав покази з даного приводу та пояснив, що у той вечір він нікуди з будинку потерпілого не відлучався, а спав.

Судом не враховано, що покази обвинуваченого в цій частині спростовуються показами свідка ОСОБА_16 , який бачив відсутність обвинуваченого в будинку, а також помітив відсутність ключів від автомобіля потерпілого на тому місці, де вони зазвичай зберігались.

Суд не прийняв до уваги той факт, що на дверцятах автомобіля відбитки від правої руки обвинуваченого, а також, що в автомобілі вилучено капці ОСОБА_7 , які впізнано як капці обвинуваченого, оскільки нібито їх впізнання проведено з порушенням вимог КПК. Разом з тим, в резолютивній частині вироку суд вирішив повернути їх власнику ОСОБА_7 . Висновок суду в цій частині є суперечливим.

Просить вирок суду в частині виправдання ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч.1 ст.289 КК України та призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

В запереченнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 просив вирок суду залишити без зміни

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, думку прокурора та представника потерпілих та потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляції, обвинуваченого, який просив вирок суду залишити без змін, захисника який також просив вирок суду залишити без змін, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вирок щодо ОСОБА_7 , де його визнано винним та засуджено за ч.2 ст.125 КК України до 1 року обмеження волі ніким не оспорюється,
Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину.

Згідно ч.1,3 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду, кримінальних справ і постановлення вироку № 5 від 29.06.1990 року з наступними змінами, виправдувальний вирок постановляється у випадках: - за відсутністю події злочину, коли судовим розглядом справи встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачувався підсудний, взагалі не мало місця або відсутній причинний зв`язок між діянням підсудного і шкідливими наслідками, настання яких обумовлюється злочинністю діяння, зокрема, коли шкідливі наслідки, що настали в результаті дій особи, яким заподіяно шкоду, або в результаті дій сил природи, тощо; - за відсутністю в діянні підсудного складу злочину, коли встановлено, що діяння, яке ставилось у вину підсудному, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визначається злочинним, тощо.

Згідно п.23 зазначеної постанови, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх не можливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Якщо висунуті обвинувачення у вчиненні кримінально караного діяння, то тягар доведення цих звинувачень, тобто обов`язок щодо пошуку, збирання і надання суду доказів вини обвинуваченого, лежить на стороні обвинувачення.

В судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України не визнав та пояснив, що транспортним засобом потерпілого незаконно не заволодів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні виправдувального вироку, щодо ОСОБА_7 , обґрунтовано вказано, що обвинуваченого за вказаним епізодом слід виправдати в зв`язку з недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснивши що він бачив як автомобіль потерпілого врізався в паркан та з того вибіг чоловік, вказав що то не був обвинувачений ОСОБА_7 , що в судовому засіданні свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_15 , ОСОБА_23 та потерпілі ОСОБА_10 і ОСОБА_9 пояснили що в той день обвинувачений ОСОБА_7 знаходивсь тривалий час в автомобілі потерпілого і тому у вказаному автомобілі могли залишитись відбитки пальців обвинуваченого і його взуття.

Також суд першої інстанції обґрунтовано вказав у вироку, що згідно протоколу огляду місця події від 18.08.2013 року (а.с.22-24 т.2) папілярні узори пальців не вилучались, а тому висновок дактилоскопічної експертизи №2895 від 11.09.13 є недопустимим доказом.

Судом обґрунтовано не взято до уваги свідчення свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 та ОСОБА_28 про визнання обвинуваченим своєї провини у заволодінні автомобілем потерпілого, так як згідно ч. 6 ст. 97 КПК України, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.

В апеляційних скаргах прокуратура та потерпілих не зазначено клопотання про повторне дослідження доказів, у зв`язку з чим колегія суддів не вправі надати іншу оцінку доказам дослідженим судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинувач енного.

Згідно ч.3 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.

Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає що під час судового розгляду по цій справі суд І інстанції максимально повно і всебічно дослідив всі обставини справи, в результаті чого дійшов законного і об`єктивного висновку про відсутність поза, розумним сумнівом достатніх належних і допустимих доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України - незаконному заволодінні транспортним засобом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 -залишити без задоволення.

Вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 01 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але вона може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (три підписи)