Справа № 554/641/16-к
ВИРОК
Іменем України
Дата документу 30.03.2016
30 березня 2016 року м. Полтава
Октябрський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілого - ОСОБА_4 ,
представника потерпілого - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка, Донецької області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України, -
ОСОБА_6 28.07.2014 року, перебуваючи в кабінеті приватного нотаріуса ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, використовуючи завідомо підроблені документи, а саме: свідоцтво від 07 липня 1994 року про право власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 34,8 кв.м та довідку № 2057 від 25.07.2014 року КП «ЖЕО № 2» про його відповідну реєстрацію, шляхом обману, удаючи відповідно договору № 578 продаж цієї квартири, як власником, потерпілому ОСОБА_4 , заволодів його грошима в сумі 20 000 доларів США (за курсом НБУ становили 237 167 грн. 66 коп.), чим спричинив матеріальну шкоду у великих розмірах.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України не визнав, мотивуючи, що він не був обізнаний про те, що документи на житло підроблені. За ч.3 ст.190 КК України свою вину визнав частково, вважаючи, що не мав умислу на вчинення злочину. Показав суду, що наприкінці червня - початку липня 2014 року йому потрібні були гроші і на Центральному ринку м. Полтави він зустрів невідомого чоловіка, який дав йому номер телефону того хто зможе допомогти йому в цьому. Попередньо зв`язавшись по мобільному телефону, він біля ріелторської контори по вул. Фрунзе м. Полтави зустрівся із невідомими чоловіками на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Вони йому сказали, що хочуть продати квартиру та він має стати продавцем і дали йому відповідні документи, пояснивши, що із ними він має підійти до ріелтора. Він погодився та, підійшовши до ріелтора - ОСОБА_11 , надав їй відповідні документи. У призначений день - в середині липня 2014 року він прийшов до того ж ріелтора, оскільки вона повідомила йому, що знайшла клієнта на квартиру. Однак цього дня угода не відбулася, оскільки з`ясувалось, що його майно по базі даних рахувалась під арештом і необхідна була довідка про те, що арешт із майна знятий. Далі він з`їздив до державного виконавця, отримав відповідну довідку та вчергове була призначена дата угоди. 28.07.2014 року він знову прийшов до ріелтора, де також поруч були ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та звідти пішли до нотаріуса, офіс якого був неподалік. Там перевірили усі документи. При цьому не вистачало довідки із БТІ, яку принесла ріелтор ОСОБА_11 . Потім він підписав договір купівлі-продажу та отримав від покупця ОСОБА_4 20 000 доларів США, про що власноручно написав розписку. Коли вийшов на вулицю, віддав вказану суму ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які дали йому за роботу, як довіреній особі 200 доларів США. Також зазначив, що власником житла, вказаного в документах, які були надані нотаріусу, він не був. Указаної квартири він не бачив, її місцезнаходження не знає, ключів від неї також не мав, тому нікому її не показував. У вересні 2014 року він виїхав у м. Москва, РФ на заробітки, а коли повернувся його затримали.
Окрім часткового визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї провини, його вина за пред`явленим обвинуваченням у повному обсязі доведена безпосередньо дослідженими судом доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_4 суду пояснив, що він за допомоги батьків влітку 2014 року вирішив придбати собі однокімнатну квартиру для проживання та шукав її через посередників - квартирні агентства Полтави. Приблизно в середині липня 2014 року до нього зателефонувала ріелтор ОСОБА_13 і запропонувала йому придбати однокімнатну квартиру на АДРЕСА_4 за 22 000 доларів США. Через 1-2 дні ОСОБА_11 показала йому, а пізніше і його батькові цю квартиру та вони домовились про зустріч для оформлення угоди і можливого торгу з власником. Документи йому не надавали. Приблизно 21.07.2014 року в обідній час вони знову приїхали до цього ріелтора, куди також прийшов ОСОБА_6 та представився власником квартири. Повідомив, що є власником та продавцем і приніс із собою документи на квартиру, а саме: технічний паспорт, свідоцтво про право власності на його ім`я. Далі всі пішли до нотаріуса, яка перевірила документи, однак виявилось, що ОСОБА_6 має арештоване майно, тому йому була необхідна відповідна довідка про зняття арешту, у зв`язку з чим угода не відбулась. При цьому його батько засумнівався у печатці на свідоцтві про право власності на квартиру, однак ОСОБА_6 його запевнив щоб він не переймався, бо раніше саме такі видавали. Також ОСОБА_6 говорив їй, що у вказаній квартирі раніше жив його брат, який випивав, тому вона була в занедбаному стані. 28.07.2014 року, згідно попередньої домовленості з ріелтором ОСОБА_11 , вони знову прибули на угоду. В нотаріуса в присутності свого батька він оформив зі ОСОБА_6 угоду купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 та передав йому 20 000 доларів США, про що останній написав розписку, передав йому ключі від квартири і пішов. Ріелтор ОСОБА_11 вийшла одразу за ним. В подальшому він оплатив борги по комунальним послугам за вказану квартиру, а пізніше виявив, що його ошукали, оскільки придбана ним квартира по АДРЕСА_4 в дійсності не існує, а та, яку йому показували по АДРЕСА_4 перебуває у комунальній власності, тому документи на неї підроблені. Після чого одразу звернувся до міліції. Також вказав, що після угоди телефонний номер ОСОБА_6 був вимкнений і за місцем проживання він був відсутній.
Свідок ОСОБА_14 , який є батьком потерпілого ОСОБА_4 дав повністю аналогічні показання, вказавши при цьому, що був присутній при вчиненні угоди купівлі-продажу квартири та підтвердив отримання ОСОБА_6 від його сина 20 000 доларів США за квартиру АДРЕСА_3 , документи на яку згодом виявились підробленими.
При проведенні упізнання за фотокартками, 25.02.2015 року потерпілий ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_14 упізнали ОСОБА_6 , як особу, яка під виглядом продажу квартири заволоділа грошима потерпілого (т.1 а.с.47-48).
Наданими свідком ОСОБА_14 документами підтверджується факт нотаріального оформлення договору купівлі-продажу №578 від 28.07.2014 року квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 34,8 м. кв. між ОСОБА_6 , як власником та ОСОБА_4 (т.1 а.с. 78-80).
При цьому, рукописною розпискою від 28.07.2014 року також стверджується і факт отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_4 20 000 доларів США (т.1 а.с.81).
Відповідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 2/442 від 22.01.2016 року, рукописний текст та підписи у вказаних: розписці та договорі №578 купівлі-продажу від 28.07.2014 року виконані ОСОБА_6 (т.1 а.с.106-117).
Свідок ОСОБА_15 суду показала, що із лютого 2013 року працює ріелтором Агенства «Житлових послуг», що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе 29/15, оф. 212. На початку липня 2014 року до неї в офіс звернувся ОСОБА_6 з проханням допомогти продати свою квартиру. При цьому він показав їй документи на квартиру, дав ключі від неї та повідомив, що її вартість починаючи від 25 000 доларів США, оскільки вона без ремонту. При цьому заповнив відповідну заявку. Після цього вона дала рекламу квартири в пресі та розмістила на сайтах оголошень. Почала показувати квартиру клієнтам. В середині липня 2014 року із нею зв`язалися по телефону родина Шумиків, після чого на їх прохання вона показала їм цю квартиру. Далі домовились про зустріч із власником для вирішення питання щодо можливості її придбання. Першого разу угода не відбулася, оскільки була відсутня довідка про зняття арешту з майна ОСОБА_6 , але вдруге - 28.07.2014 року угода між покупцем ОСОБА_4 та продавцем ОСОБА_6 була укладена та нотаріально посвідчена в нотаріуса ОСОБА_16 , після чого ОСОБА_4 передав ОСОБА_6 20 000 доларів США. При цьому зазначила, що документи на квартиру приносив особисто ОСОБА_6 та видавав себе за власника квартири, а також самостійно приніс довідку БТІ, був один. Жодних осіб в тому числі на ім`я ОСОБА_9 чи ОСОБА_10 із ним не було.
Свідок ОСОБА_8 , яка із 2012 року працює приватним нотаріусом м. Полтави за адресою: АДРЕСА_2 підтвердила, що 28.07.2014 року посвідчувала угоду купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 між продавцем ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_4 . При цьому ОСОБА_6 говорив, що є власником указаної квартири, що також підтверджувалось документально, зокрема свідоцтвом про право власності, яке візуально не здавалось підробленим, а також виконуваними ним власноручно заявами. Після підписання угоди сторонами, ОСОБА_4 в її присутності передав ОСОБА_6 долари США, вартість яких відповідала комерційному курсу суми придбання квартири, вказаної в угоді. Через декілька днів до неї знову звернувся ОСОБА_4 та повідомив, що адреса квартири в документах вказана невірно, оскільки такої квартири по АДРЕСА_4 немає, а він оглядав квартиру по АДРЕСА_4 , яка перебуває у комунальній власності. Після чого вони звернулись до міліції.
Із вилучених 22.10.2014 року у нотаріуса ОСОБА_8 документів убачається таке:
- свідоцтво про право власності на житло від 07.07.2014 року містить рукописні відомості про видачу його відділом приватизації житла, а також те, що ОСОБА_6 належить на праві власності квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 34,8 м. кв. (т.1 а.с.53).
- довідка №2057 від 25.07.2014 року має дані про видачу її КП «ЖЕО № 2» про те, що ОСОБА_6 є володарем особистого рахунку та квартиронаймачем житлової площі за адресою: АДРЕСА_5 (т.1 а.с.54).
- договір купівлі-продажу квартири від 28.07.2014 року №578 свідчить про те, що ОСОБА_6 , як власник продає ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 34,8 м. кв. Указаний договір підписаний обома сторонами (т.1 а.с.55-56).
- заяви ОСОБА_6 про те, що він є власником квартири АДРЕСА_3 , яка перебуває в належному технічному стані та про кримінальну відповідальність за подання завідомо неправдивих документів попереджений (т.1 а.с.57-61).
- довідка із якої убачається, що вона датована 28.07.2014 року за № 1438 від імені Полтавського БТІ «Інвентаризатор» про те, що ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_3 (т.1 а.с.62).
- звіт про оцінку майна, датований 14.07.2014 року від імені «АБТ ГРУП», згідно з яким вартість квартири АДРЕСА_3 склала 202 566 грн. Замовником робіт вказаний ОСОБА_6 (т.1 а.с.63-76).
Фіктивність указаних документів встановлена судом, виходячи із такого.
Вилучена в КП «Полтавське міське бюро технічної інвентаризації» Полтавської міської ради інвентаризаційна справа №2598 щодо квартири АДРЕСА_3 містить відомості, що замовником технічної інвентаризації є обвинувачений ОСОБА_6 . При цьому у справі також є його копія паспорта. (т.1 а.с.123-140).
Свідок ОСОБА_17 , який працює інженером КП «Полтавське міське бюро технічної інвентаризації» підтвердив, що виготовляв технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 , однак слово «вулиця» в адресі він вказав із заявки замовника робіт, а коли його привозили за відповідною адресою він не був достовірно обізнаний чи то була вулиця чи проспект. При цьому відповідні креслення та розрахунки він дійсно виконував виходячи із умов тієї квартири, де був. Із ким саме він туди їздив не пам`ятає.
Свідченнями ОСОБА_18 , яка перебуває на посаді директора КП «Полтавське міське бюро технічної інвентаризації» підтверджується виготовлення ввіреним їй підприємством технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_6 . При цьому зазначила, що згідно з діючою Інструкцією щодо проведення технічної інвентаризації, на виконавця робіт не покладено обов`язку із встановлення істинності адреси замовлення.
Водночас, план квартири у зазначений інвентаризаційній справі №2598 повністю відповідає плану квартири АДРЕСА_3 , наданому суду представником Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (т.1 а.с.146-147).
Крім іншого, Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» повідомило, що квартира АДРЕСА_3 не є зареєстрованою і не належить до приватної форми власності та являється комунальним майном міста Полтави. За ОСОБА_6 станом на 31.12.2012 року нерухоме мано не реєструвалось (т.1 а.с.141-143).
Згідно з актом Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», від 01.08.2014 року, свідоцтво про право власності на житло від 07.07.2014 року на ім`я ОСОБА_6 та довідка від 28.07.2014 року № 1438 працівниками підприємства не створювались, не оброблялись, не зберігались та не використовувались в роботі (т.1 а.с.144-145).
За даними довідки КП «ЖЕО №2» №2099/02 від 29.09.2014 року, у квартирі АДРЕСА_3 з 02.04.1993 року до 31.01.2014 року був зареєстрований ОСОБА_20 (т.1 а.с.157).
Із копії актового запису про смерть №173 від 31.01.2014 року вбачається, що ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав у квартирі АДРЕСА_3 помер у грудні 2013 року від атеросклеротичної хвороби серця (т.1 а.с.158-169).
Відповідно повідомлення Управління майном комунальної власності міста виконкому Полтавської міської ради №01-05/01-15/1588 від 27.10.2014 року, рішення про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_3 не приймалось (т.1 а.с.171).
Виходячи з даних довідки Управління з питань містобудування та архітектури виконкому Полтавської міської ради №01-0217/2951 від 20.11.2014 року, відсутня інформація щодо присвоєння адреси: АДРЕСА_7 . Одночасно мається адреса: АДРЕСА_7 (т.1 а.с.172).
Згідно з висновком судово-технічної експертизи документів №336 від 08.05.2015 року, відбитки печатки ТОВ «АБТ ГРУП» у звіті в стислій формі про оцінку майна від 14.07.2014 року на квартиру АДРЕСА_3 нанесені шляхом безпосереднього контакту документу з рельєфним кліше, виготовленим з дотриманням правил виробництва (т.1 а.с.177-180).
За даними з висновків судово-технічних експертиз документів №1029 від 01.12.2014 року та №301 від 08.04.2015 року, відтиски печаток, на вилучених у нотаріуса ОСОБА_8 документах, а саме довідці №2057 КП «ЖЕО №2», свідоцтві про право власності на житло від 07.07.1994 року на ім`я ОСОБА_6 , довідці № 1438 від 28.07.2014 року на ім`я ОСОБА_6 нанесено струменевим способом з використанням друкарського пристрою з відтворенням кольорового зображення струменеві-краплинною технологією. Із цього прямо вбачається, що печатки на вказаних документах підроблені, що є однією з основних ознак їх фіктивності (т.1 а.с. 193-198, 202-205).
Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи № 302 від 14.04.2015 року, підпис у графі «Директор», що в довідці ПП «Полтавське БТІ «Інвентаризатор» №1438 від 28.07.2014 року на ім`я ОСОБА_6 виконаний не ОСОБА_21 , а іншою особою з наслідуванням власному його підпису (а.с.212-217).
Виходячи з офіційних даних НБУ станом на 14 годину 28.07.2014 року, курс 100 доларів США до гривні складав 1185,83 (а.с.218).
Сукупність зібраних у справі доказів очевидно, «поза розумним сумнівом» підтверджує винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. З огляду на це, його часткове визнання провини з мотивів відсутності умислу на вчинення протиправних дій розцінюється судом, як намагання применшити свою відповідальність за вчинене.
Про наявність прямого умислу ОСОБА_6 свідчать зокрема показання потерпілого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , а також усі документальні відомості про те, що ОСОБА_6 сам приніс фіктивні документи нотаріусу, та видавав себе за власника квартири АДРЕСА_3 , хоча таким не являвся і в квартирі навіть не був. Повідомлені ним відомості про участь у вчиненні злочину також інших осіб не знайшла свого підтвердження, з огляду також на те, що і сам ОСОБА_6 їх конкретно не називав.
Крім іншого, ОСОБА_6 за фіктивною угодою безпосередньо отримав у потерпілого 20 000 доларів США, після чого його телефон був поза зоною досяжності та за даними Держкомкордону він невдовзі виїхав до Російської Федерації, у зв`язку з чим тривалий час перебував у розшуку та був виявлений прикордонниками лише у грудні 2015 року знову при виїзді до цієї держави.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про перекваліфікацію його дій на ч.1 ст.190 КК України є безпідставними, оскільки наявна кваліфікуюча ознака шахрайства вчинення злочину у великих розмірах.
Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфікуються за ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України відповідно, як використання завідомо підроблених документів та заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому у великих розмірах.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості злочинів, які відносяться до невеликої тяжкості та тяжкого, збитки від злочину є великими та жодним чином не відшкодовані. Потерпілий, який із сім`єю внаслідок злочину втратив заощадження за все життя, просив покарати обвинуваченого максимально суворо.
Крім того, суд бере до уваги особу обвинуваченого, який хоча раніше не судимий, на обліках нарколога та психіатра не перебуває, є пенсіонером, страждає на ряд серцевих захворювань, однак не одружений, ніде офіційно не працює, посередньо характеризується, не висловлював жалю з приводу вчиненого та не намагався повернути чужі кошти чи усунути заподіяні збитки, а навпаки тривалий час ухилявся від слідства і суду в Російській Федерації.
Відповідно до ст.ст. 66,67 КК України, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.
Ці відомості дають суду підстави вважати, що виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства та вважає за необхідне призначити йому таке покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих статей та із застосуванням ч. 1 ст.70 КК України, яке вважає достатнім, з урахуванням віку, стану здоров`я та відсутності судимостей.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення із ОСОБА_6 568653,77 грн. матеріальної шкоди, 300 000 грн. моральної шкоди підлягає задоволенню частково, а в частині стягнення витрат на правову допомогу повністю, виходячи із такого.
Моральна шкода судом оцінюється виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з огляду на доведені в судовому засіданні душевні страждання потерпілого ОСОБА_4 у зв`язку із позбавленням його всіх заощаджень у великих розмірах, характер вимушених змін у його житті, зокрема неможливості придбати житло у м. Полтава на яке мав кошти та необхідності прикладення додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір такого відшкодування судом визначається в сумі 20 000 грн.
Судові витрати за проведення судових експертиз підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави в повному обсязі в сумі 4445,97 грн., оскільки підтверджуються відповідними висновками та розрахунками їх вартості.
Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу необхідно залишити тримання під вартою, з метою забезпечення виконання вироку та уникнення ризиків ухилення його від суду.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_22 визнати винуватим за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358 та ч. 3 ст.190 КК України і призначити йому покарання:
за ч. 4 ст. 358 КК України 5 місяців арешту;
за ч. 3 ст. 190 КК України 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.
Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати із 24 грудня 2015 року, зарахувавши йому на підставі ч.5 ст.72 КК України період попереднього ув`язнення із 24.12.2015 року по дату набрання даним вироком законної сили з розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення дорівнює 2 дням позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави 4445 (чотири тисячі чотириста сорок п`ять) гривень 97 копійок витрат на залучення експерта.
Речові докази зберігати при справі.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

СуддяОСОБА_1