ун. № 759/2640/16-к пр. № 1-кп/759/283/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ;
при секретарі - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, українця, гр-на України, вища освіта, працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , не судимий, -
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України,
сторони: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 , -
В С Т А Н О В И В:
Військовозобов`язаний ОСОБА_5 з 09 березня 2014 року після закінчення у 2008 році Київського національного економічного університету та отримання згідно з наказом Міністра оборони України від 18 вересня 2008 року № 753 військового звання «молодший лейтенант» перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованому: АДРЕСА_2 (далі Військкомат) у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави у вказаному військовому званні.

Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 113-VІІІ від 15 січня 2015 року, на території України оголошено часткову мобілізацію протягом 2015 році у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності вказаним Указом Президента, тобто з 20 січня по 17 (включно) серпня 2015 року.
03 квітня 2015 року ОСОБА_5 пройшов огляд медично-лікарської комісії Військкомату і згідно з довідкою № 1073 від 03 квітня 2015 року є придатним до військової служби.
21 липня 2015 року з метою комплектування Збройних Сил України ОСОБА_5 отримав повістку, згідно з якою повинен був прибути на 08 годину 24 липня 2015 року до приміщення Військкомату для відправки для проходження військової служби у Збройних Силах України в складі команди № НОМЕР_1 в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 .
У період часу з 22 по 27 (включно) липня 2015 року ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у ІНФОРМАЦІЯ_3 , що позбавило його можливості особисто прибути у зазначені пункт і строк, відтак з поважних причин не прибув на 08 годину 24 липня 2015 року до приміщення Військкомату.
Разом з тим, у період часу з 28 липня 2015 року по 17 (включно) серпня 2015 року період тривалості мобілізації, військовозобов`язаний ОСОБА_5 , достовірно знаючи про те, що підлягає призову за мобілізацією для проходження військової служби, не маючи правих підстав на відстрочку від такого призову, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в порушення вимог ч. 3 ст. 22 цього ж Закону, діючи умисно, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних причин, за першої можливості до Військкомату не прибув і не повідомив про причини своєї неявки на 08 годину 24 липня 2015 року, не подав з цього приводу підтверджуючих документів, хоча мав для цього всі можливості.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчинені злочину за наведених вище обставин не визнав і пояснив, що дійсно з 2014 року перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 у запасі у військовому званні «молодший лейтенант». На виконання Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року він 03 квітня 2015 року пройшов медичний огляд у Військкоматі і був визнаний придатним до військової служби, про що отримав відповідну довідку. Як уточнив обвинувачений, він оглядався лікарями двічі, оскільки в нього були виявлено захворювання, що вимагало додаткових досліджень. 21 липня 2015 року він особисто отримав повістку, за якою повинен був прибути на 08 годину 24 липня 2015 року до приміщення вказаного Військкомату за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки для проходження військової служби у Збройних Силах України в складі команди № НОМЕР_1 . Разом з тим, він у період часу з 22 по 27 (включно) липня 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 5, відтак не міг прибути на 08 годину 24 липня 2015 року до Військкомату з поважних причин.

Натомість обвинувачений ОСОБА_5 визнав, що не мав передбачених законом підстав для відстрочки для призову, він попередив Військкомат про неможливість своєї явки на 24 липня 2015 року у зв`язку з лікуванням засобами зв`язку, під час лікування міг вільно переміщатися, ночував вдома, а після лікування вільно проводив час на власний розсуд, виїжджав за кордон, виправдувальних документів до Військкомату також не подав, проте вважав свої дії правомірними, оскільки після 21 липня 2015 року повісток з Військкомату більше не отримував.

Сторона захисту вважає, що злочин, відповідальність за який передбачена ст. 336 КК України. не є триваючим, а тому ОСОБА_7 не може нести відповідальність за свої дії у подальшому, тобто після 08 години 24 липня 2015 року.

Не дивлячись на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини, та його захисну версію, його вина у вчиненні за викладених вище обставин ухиленні від призову за мобілізацією, підтверджується крім власне його показань, в яких не заперечуються обставини з фактичного боку, усією сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 113-VІІІ від 15 січня 2015 року, на території України оголошено часткову мобілізацію протягом 2015 році у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності вказаним Указом Президента, тобто з 20 січня по 17 (включно) серпня 2015 року.
Статус ОСОБА_9 як військовозобов`язаного гр-на України, що перебуває з 09 березня 2014 року на обліку у Військкоматі у запасі у військовому званні «молодший лейтенант», яке було присвоєне наказом Міністра оборони України від 18 вересня 2008 року № 753, підтверджується дослідженими в судовому засіданні даними, які містять паспорт гр-на серії НОМЕР_3 та військовий квиток серії НОМЕР_4 , та які сторони не оспорювали.

Згідно з дослідженими довідкою № 1073 від 03 квітня 2015 року, попередженням та корінцем повістки, ОСОБА_5 за результатами огляду медично-лікарської комісії Військкомату є придатним до військової служби, 21 липня 2015 року особисто одержав повістку, за якою повинен був прибути на 08 годину 24 липня 2015 року до Військкомату для відправки для проходження військової служби в складі команди № НОМЕР_1 , також був під розпис попереджений про відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією.
ОСОБА_5 змісту вказаних документів не оспорював і визнав на них свій підпис.
Згідно з актом від 24 липня 2015 року № 3/1480, який склали працівники Військкомату, ОСОБА_5 21 липня 2015 року отримав бойову повістку про призов під особистий розпис, був попереджений про відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією, проте 24 липня 2015 року у визначений час до Військкомату не прибув, підтверджуючих документів щодо поважності причин не прибуття не надав.
Всі перелічені докази суд вважає належними, допустимими та достовірними, а відтак разом з показаннями обвинуваченого, які визнає щирими, проте такими, що ґрунтуються на помилковому розумінні законодавства, кладе в основу свого вироку.
Натомість, перевіривши захисну версію обвинуваченого, суд вважає доведеним і те, що ОСОБА_5 на 08 годину 24 липня 2015 року не прибув до Військкомату з поважних причин перебування на стаціонарному лікуванні в період з 22 по 27 липня 2015 року, що підтверджується дослідженою під час судового розгляду випискою з історії хвороби № 5887 стаціонарно хворого. Цей доказ суд також вважає належним, достовірним і допустимим, відтак оцінює його на користь захисту як такий, що свідчить про відсутність в нього можливості особисто прибути до Військкомату у значений строк.
В основу такого висновку суд кладе загальну практику застосування законодавства у сфері виконання громадянами військового обов`язку. Так, згідно з правилами ч. 11 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» поважними причинами неприбуття до призовних дільниць у встановлений строк визнається, зокрема, хвороба, яка позбавляє можливості особисто прибути у зазначені пункт і строк та підтверджена відповідними документами.
Крім того, відсутні підстави покладати на обвинуваченого відповідальність за ухилення від призову, який обмежений у часі (по 17 серпня 2015 року), поза межами строку його дії.

Разом з тим, аналізуючи вище наведені докази у сукупності з показаннями обвинуваченого, суд вважає, що останній усвідомлював відсутність правих підстав для відстрочки від призову за мобілізацією і свідомо не прибув до Військкомату після припинення дії поважної причини, не повідомивши про причину свого не прибуття у визначений строк, відтак діяв умисно.

При цьому суд бере до уваги вимоги законодавства у сфері призову на військову службу.

Так, захист Вітчизни є обов`язком громадян, які відбувають військову службу відповідно до закону. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. ст. 65 та 68 Конституції України). Згідно з правилами ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані під час мобілізації з`явитися до військових частин або на збірні пункти військових комісаріатів у строки, зазначені в отриманих ними документах, а згідно з вимогами ч. 10 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовозобов`язані в разі зміни, зокрема, їх стану здоров`я, зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про це орган, де вони перебувають на військовому обліку.
Лексико-граматичне та логічне тлумачення дає змогу визначити три складові, що містяться у диспозиції статті 336 КК України, які характеризують об`єктивні і суб`єктивні ознаки злочину: а) наявна мобілізація; б) особа призвана за мобілізацією; в) і свідомо ухиляється від такого призову. Поняття «ухилення» у поєднанні з вказівкою на необхідність вчинення дії дотримання умов призову вказує на триваючий характер злочинного ухилення. Особа ухиляється від призову за мобілізацією з метою уникнути виконання обов`язків з військової служби взагалі чи на певний час, а тому для закінченого складу злочину тривалість такого ухилення не має значення, однак злочин не обмежується лише самим фактом неприбуття військовозобов`язаного до визначеного пункту збору у вказаний час і триває, доки ця особа не з`явиться до компетентного і належного органу влади, тобто ухилення буде припинено.

За таких обставин, суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає доведеним те, що ОСОБА_5 після закінчення дії поважної причини неприбуття до Військкомату за повісткою, якою було стаціонарне лікування, у період з 28 липня по 17 серпня 2015 року до Військкомату не прибув, підтверджуючих документів такої поважної причини не надав, про себе не повідомив, чим умисно ухилився від призову за мобілізацією, а тому ці дії обвинуваченого кваліфікує за ст. 336 КК України.

Органи досудового розслідування ставили у провину ОСОБА_10 ухилення від призову за мобілізацією, яке полягало як у його неявці без поважних причин на 08 годину 24 липня 2015 року до Військкомату, так і в подальшій бездіяльності (неповідомлення причин свого не прибуття) без обмеження часовими межами.
Разом з тим, з урахуванням викладеного вище, суд виключає з обвинувачення ОСОБА_9 як безпідставну вказівку на те, що він вчинив ухилення від призову за мобілізацією в період часу з 24 по 27 липня 2015 року, також з 18 серпня 2015 року по теперішній час, виключивши вказаний період часу з періоду його ухилення від призову за мобілізацією.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, який характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його вік. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_9 , судом не встановлено.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, а також приймаючи до уваги стан здоров`я обвинуваченого, суд в даному конкретному випадку вважає за можливе виправлення ОСОБА_9 в умовах без ізоляції від суспільства, а відтак, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 336 КК України, знаходить можливим із застосуванням ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки саме таке гуманне рішення, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і в даному конкретному випадку як виняток достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Враховуючи обґрунтованість висунутого обвинувачення, обраний судом вид покарання, а також відсутність з боку сторін провадження клопотань щодо зміни чи скасування раніше обраних заходів забезпечення, суд, приймаючи до уваги стан здоров`я обвинуваченого, вважає за необхідне залишити раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання без зміни до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, 368, 373-376 КПК України, суд, -
З А С У Д И В:
ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, за якою призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ ОСОБИСТЕ ЗОБОВ`ЯЗАННЯ після набрання вироком законної сили скасувати.

Речові докази - документи, до яких було отримано тимчасовий доступ, повернути належному володільцу.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
СУДДЯ ОСОБА_13