Справа № 308/1949/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

10.06.2016 року м. Ужгород

Суддя апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» ОСОБА_2 на вирок Ужгородського міськрайонного суду від17 березня 2016 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 , обвинуваченої за ч.4 ст.190 КК України,
в с т а н о в и в:
Вироком Ужгородського міськрайонного суду від 17 березня 2016 року ОСОБА_3 засуджено ч.4 ст.190 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком 3 (три) роки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_3 в період іспитового строку: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

06 червня 2016 року представник ДП «Львівський бронетанковий завод» ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження вищевказаного вироку Ужгородського міськрайонного суду та ставить питання про його скасування і призначення нового судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_3 в суді першої інстанції. В апеляційній скарзі посилається на те, що під час розгляду судом кримінального провадження щодо ОСОБА_3 місцевим судом допущено істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а призначене судом покарання ОСОБА_3 не відповідає ступеню тяжкості скоєного діяння та особі обвинуваченої. Також вказує, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.32 КПК України щодо територіальної підсудності справи, а також безпідставно вказано у вироку про відшкодування ДП «Львівський бронетанковий завод» завданої шкоди, а відтак вирішено питання про права та інтереси підприємства, яке не було учасником судового розгляду, чим порушено права юридичної особи, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Зазначає, що про існування вироку суду щодо ОСОБА_3 стало відомо під час розгляду Сихівським районним судом м.Львова кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , злочинні дії якого, на думку апелянта, пов`язані з діями, що інкриміновані ОСОБА_3 .

Перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Статтею 393 КПК України визначено коло осіб, якімають право подати апеляційнускаргу, а саме:

1) обвинувачений, стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині, що стосується інтересів обвинуваченого;
2) обвинувачений, стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині мотивів та підстав виправдання;
3) підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник;
4) законний представник, захисник неповнолітнього чи сам неповнолітній, щодо якого вирішувалося питання про застосування примусового заходу виховного характеру, - в частині, що стосується інтересів неповнолітнього;
5) законний представник та захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру;
6) прокурор;
7) потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції;
8) цивільний позивач, його представник або законний представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову;
9) цивільний відповідач або його представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову;
9-1) представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, - у частині, що стосується інтересів юридичної особи;
9-2) фізична або юридична особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третя особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію;
10 ) інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом пункту 10 частини 1 статті 393 КПК України допускається можливість оскарження вироку суду іншими особами, не вказаними у п.п. 1- 9 ч. 1 ст. 393 КПК України, однак така можливість оскарження має бути прямо передбачена і визначена Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, така можливість передбачена ст.ст. 304, 309, 380, 539, 583, 584, 591, 603, 610 КПК України, однак цими статтями прямо не передбачена можливість оскарження вироку суду у випадку, на який посилається в своїй апеляційній скарзі представник ДП «Львівський бронетанковий завод» ОСОБА_2 .

Як вбачається з поданої апеляційної скарги, вирок оскаржується з підстав заперечення обставин кримінального провадження щодо ОСОБА_3 , оскільки представник ДП «Львівський бронетанковий завод» ОСОБА_2 вважає, що остання діяла за попередньою змовою з ОСОБА_4 , який є співучасником кримінального правопорушення по незаконному заволодінню коштами ДП «Львівський бронетанковий завод» .

Разом з тим, як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку суду та журналу в судового засідання, допитана в суді обвинувачена ОСОБА_3 , не оспорюючи час, місце, спосіб, вид і розмір шкоди, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.4 ст.190 КК України, винною у обвинуваченні визнала себе повністю та щиро розкаялася, послідовно повідомила суду обставини вчинення нею кримінального правопорушення.

Крім того, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_3 відбувався в межах ст. 349 ч. 3 КПК України, дослідження доказів в даному кримінальному провадженні було визнано недоцільним у зв`язку з відсутністю в суду сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового розгляду, добровільності їх позицій, всім учасникам процесу були роз`яснені передбачені в КПК України обмеження щодо оскарження даного вироку.

Отже, у відповідності з вимогами частини першої ст. 394 КПК України вирок відносно ОСОБА_3 не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Як видно з обвинувального акту направленого до Ужгородського міськрайонного суду начальником відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000151 від 19.11.2015 року про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.4 ст.190 КК України, відомостей про визнання Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» потерпілою стороною, чи цивільним позивачем - не містить із зазначенням про те, що шкода ДП «Львівський бронетанковий завод» - відшкодована повністю.
Згідно ч. 2 ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого, а згідно з ч.3, потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За матеріалами кримінального провадження, представник ДП «Львівський бронетанковий завод» до органу досудового розслідування та прокурора про залучення його як потерпілого не звертався, в суді першої інстанції як сторона, участі не приймав, в тому числі і не подавав скарг щодо своєчасного незалучення органом досудового розслідування та прокурором ДП «Львівський бронетанковий завод» до участі у даному кримінальному провадженні, як потерпілої сторони.

Більше того, із копії листа №3472 від 11.11.2015 року директора ДП «Львівський бронетанковий завод» ОСОБА_6 слідчому прокуратури ОСОБА_7 вбачається, що керівництву заводу було відомо про обставини заподіяння заводу матеріальної шкоди, однак заява про залучення юридичної особи в якості потерпілого не подавалась. (а.с.47).

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу на постанову Верховного Суду України від 03.05.2016 року щодо роз`яснень, які стосуються даної правової позиції про забезпечення учасникам кримінального провадження права захищати свої інтереси шляхом звернення до апеляційної інстанції, є невірним, оскільки відповідно до п.12 ч.2 ст.36 КПК України пред`являти цивільний позов в інтересах держави, в тому числі юридичної особи державного підприємства, з метою захисту прав у порядку, передбаченому КПК України та законом, наділений прокурор, що здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням. У зв`язку з чим, на думку апеляційного суду, права юридичної особи - ДП «Львівський бронетанковий завод» у даному кримінальному провадженні - забезпечені.

Виходячи з вимог п.2 ч.3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Оскільки апеляційна скарга на вирок Ужгородського міськрайонного суду від 17 березня 2016 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 подала особа, яка не має на це права, така підлягає поверненню особі, яка її подала.

Відповідно до ч. 7 ст. 399 КПК України, повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на апеляційне оскарження.

На підставі наведеного, керуючись ч. 3 ст. 399 КПК України, суддя

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» ОСОБА_2 на вирок Ужгородського міськрайонного суду від 17 березня 2016 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 , обвинуваченої за ч.4 ст.190 КК України - повернути особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Суддя ОСОБА_1