Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/1836/16-к
УХВАЛА
06.10.2016 рокусмт. Ярмолинці

Слідчий суддя Ярмолинецького районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: скаржника ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ярмолинці матеріали скарги
ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області щодо невнесення відомостей про скоєний злочин за до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 10.08.2016 р., -
встановив:
Скаржник просить зобов`язати начальника СВ Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_6 прийняти та невідкладно внести відомості щодо поданої скаржником заяви про вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, до ЄРДР, видати скаржнику пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, розпочати досудове розслідування та повідомити його про початок кримінального провадження та закінчення досудового розслідування.
Скарга мотивована тим, що скаржник 10.08.2016 р. звернувся із повідомленням про скоєння його колишньою дружиною ОСОБА_8 та тещею ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України. Однак, його повідомлення про злочин не було внесено до ЄРДР, а розглянуто у порядку Закону України «Про звернення громадян». Відповідно до листа начальника Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області від 16.09.2016 р. скаржника було повідомлено про відсутність даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення. Вважає таку відповідь формальною, покликається на не проведення належної перевірки викладених у заяві фактів.
В судовому засіданні скаржник та його захисник надали аналогічні пояснення. Захисник покликається на те, що організовувала ці дії ОСОБА_7 , яка не має жодного відношення до майна.
Слідчий у судове засідання не з`явився, що згідно із ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.
Прокурор проти задоволення скарги заперечив, покликається на не встановлення вжитими заходами даних щодо факту вчинення кримінального правопорушення та, натомість, не зважаючи на підтвердженість факту вивезення колишньою дружиною скаржника та її матір`ю певного майна, такі дії закону не суперечать, оскільки поділ майна між подружжям проведений не був, а відтак за колишньою дружиною скаржника збереглось право спільної сумісної власності на це майно.
Розглянувши матеріали скарги, слідчий суддя встановив наступне.
10.08.2016 р. скаржник звернувся до Ярмолинецького ВП із заявою (повідомленням) «про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 186 КК України», якою просив прийняти заяву про кримінальне правопорушення, внести відомості до ЄРДР, невідкладно розпочати досудове розслідування, визнати себе потерпілим, повідомити письмово про початок кримінального провадження та закінчення досудового розслідування. Суть заяви зводилась до того, що 21.07.2016 р. близько 18:00 колишня дружина скаржника ОСОБА_8 та теща ОСОБА_7 увірвались у будинок в АДРЕСА_1 , де тимчасово проживає скаржник, та, не зважаючи на відсутність рішення суду про поділ майна між подружжям, вимагали віддати їм майно, як таке, що було нажите подружжям під час шлюбу, а отримавши відмову, самовільно, долаючи спротив батька скаржника, забрали та вивезли меблі, кухонне обладнання і начиння, дитячі речі, прикраси тощо.
Повідомлення було отримане Ярмолинецьким ВП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області, що підтверджується повідомленням №366 від 10.08.2016 р. та зареєстроване за №2603 в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події.
Відповідні відомості до ЄРДР внесені не були, але була проведена перевірка згідно із Законом України «Про звернення громадян» та листом №4/58 від 15.09.2016 р. скаржнику була надана відповідь про відсутність підстав для реагування працівників правоохоронних органів, оскільки спірні відносини між скаржником та ОСОБА_8 , ОСОБА_7 носять цивільно-правовий характер, тобто, по-суті, у зв`язку із відсутністю в діяннях зазначених осіб ознак складу злочину. При цьому, строки розгляду заяви у порядку Закону України «Про звернення громадян» дотримані не були.
Скаржник вважає, що було допущено порушення ст. 214 КПК України.
Згідно із ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Закон не ставить такий обов`язок у залежність від доведеності факту вчинення злочину чи завершення попередньої перевірки. При цьому, ч. 5 цієї статті вказує відомості, що підлягають внесенню до ЄРДР. Згідно із п. 1.2. розд. 2 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Щодо покликання скаржника на обов`язок невідкладного внесення до ЄРДР відомостей, зазначених у заяві та недопустимості перевірок такої заяви у порядку Закону України «Про звернення громадян», була сформована правова позиція Верховного Суду України. Так, висновком Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження від 01.07.2013 р. висловлено правову позицію, що положення ч. 1 ст. 214 КПК зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги частин 3, 4 і 5 ст. 214 КПК, згідно з якими до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто КК, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування, що до 21 листопада 2012 р. було передбачено ст. 94 КПК 1960 р. Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
При цьому, коли необхідно було перевірити заяву або повідомлення про злочин до порушення справи, така перевірка здійснювалася в строк не більше десяти днів шляхом відібрання пояснень від окремих громадян чи посадових осіб або витребування необхідних документів. Таким чином, на думку суддів Верховного Суду України, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування. З листа від 15.09.2016 р., матеріалів перевірки №1316 вбачається, що звернення скаржника було розглянуте, під час розгляду враховувались пояснення скаржника, опитувався ОСОБА_3 , вживались заходи до відібрання пояснень у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , однак, останні із посиланням на ст. 63 Конституції України відмовились давати пояснення, але при спілкуванні визнали факт вивезення майна, необхідного для задоволення потреб спільних дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , що проживають із матір`ю. Склад адміністративного чи кримінального правопорушення в діях відповідних осіб виявлений не був. Зазначеним спростовується покликання скаржника на допущену бездіяльність. Посилання захисника на доцільність відібрання пояснень ОСОБА_9 , який забезпечував вивезення майна, батька ОСОБА_3 , який був присутній під час описуваних подій, носить формальний характер, оскільки обставини, зазначені скаржником у заяві від 10.08.2016 р. по-суті не заперечувались. Встановлення місцезнаходження вивезеного майна у певний процесуальний спосіб в силу ч. 3 ст. 214 КПК України на даній стадії не допускається.
Щодо помилковості висновків органу досудового слідства по суті, суд погоджується з твердженням прокурора про необхідність врахування вимог ст. ст. 60, 63 СК України, які встановлюють правову презумпцію належності усього майна, набутого під час шлюбу до спільної сумісної власності та надають кожному з подружжя рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном. Тому, за не встановленням органом досудового слідства на даному етапі зворотнього, володіння та користування другим із подружжя майном, що належить до спільної сумісної власності подружжя, закону не суперечить. Зі змісту заяви (повідомлення) скаржника від 10.08.2016 р. вбачається, що заволодіння майном, яке, на думку ОСОБА_8 належить до спільної сумісної власності, було вчинено нею за сприяння і допомогою її матері ОСОБА_7 .. Зі змісту цієї заяви (повідомлення) не вбачається заволодіння цим майном самою ОСОБА_7 та у власних інтересах. Окрім того, згідно із ст. 174 СК України, зазначені у переліку дитячі речі є власністю дітей, які фактично проживають із матір`ю ОСОБА_8 ..
Відповідно до ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора може бути постановлена ухвала про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію або відмову у задоволенні скарги.

За вказаних обставин, скарга не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 91, 92, 284, 303-307 КПК України, -

ухвалив:
У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя підпис
Копія вірна:
Слідчий суддяОСОБА_1