Справа № 529/806/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2016 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця радгосп «Маяк», Тюпського району, Киргизія, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого диспетчером у Диканській філії ПАТ «Полтаваобленерго», проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 128 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , 05. 06. 2016 року, близько 11 год. 00 хв. знаходячись на земельній межі біля господарства по АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_6 , діючи з необережністю, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, вхопив потерпілого обома руками за плечі та різко відштовхнув його від себе, від чого останній втративши рівновагу, не втрималася на ногах та з висоти власного зросту впав на ліву водійську дверку автомобіля, який стояв припаркований за ним, вдарившись правою частиною тулубу об дану дверку. В результаті цього, потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому L2 та синця тулубу, які згідно висновку судово-медичної експертизи кваліфікуються як тілесні ушкодження, середнього ступеня тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров`я.

При розгляді справи в суді обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України визнав та пояснив, що він працює в Диканській філії ПАТ Полтаваобленерго на посаді диспетчера, і 05. 06. 2016 року близько 08 год. 00 хв., бачив як поряд із територією підстанції в с. Орданівка Диканського району, по вул. Польова, потерпілий ОСОБА_6 із якимось невідомим йому чоловіком викошували траву на що він попрохав їх не чіпати даної ділянки та зупинитися викошувати траву. Але потім, цього ж дня вже о 11 год. 00 хв. він помітив як на автомобілі марки ВАЗ-2101 з причепом проїхав по земельній межі потерпілий та зупинився поблизу території підстанції. Після чого сам потерпілий із незнайомим чоловіком знову почали викошувати траву, на що обвинувачений підійшов до стоячого поряд із автомобілем потерпілого та знову зробив зауваження заборони викошування трави на території підстанції. Від даних слів у них виникла словесна сварка, після чого обвинувачений схопив потерпілого за плечі та відштовхнув його від себе. За вказаних обставин потерпілий не втримався на ногах та упав на двері автомобіля і далі на землю. У вчиненому розкаюється.

Незважаючи на визнання своєї вини, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у інкримінованому йому злочині повністю доведена зібраними та перевіреними в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а саме:

-протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05. 06. 2016 року, дослідженого в судовому засіданні ( а.с. № 7), з якого вбачається, що вказаного числа до Диканського ВП ГУНП України в Полтавській області з заявою звернулася гр. ОСОБА_8 , в якій вказала, що 05 червня 2016 року близько 11 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_4 спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 ;

- показаннями свідка ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні показала, що вона є дружиною потерпілого ОСОБА_6 та проживає з ним в с. Орданівка Диканського району. 05.06.2016 року близько 11 год. 00 хв. коли її чоловік на автомобілі з причепом зупинився між територією її дачного господарства по АДРЕСА_1 та територією підстанції, в цей час свідок ОСОБА_9 став викошувати траву, яка знаходилася на території її господарства. В цей час до них підійшов обвинувачений ОСОБА_4 і став з"ясовувати стосунки з потерпілим ОСОБА_6 щодо перебування останнього на його земельній ділянці. Далі виникла суперечка, під час якої обвинувачений заявив, що він має намір сам викошувати траву, на якій знаходиться автомобіль потерпілого. Вона вважала, що конфлікт скінчився, а тому попрямувала в бік свого господарства з метою взяти граблі, щоб ними в подальшому загребти траву, яку викосить гр. ОСОБА_9 . Знаходячись на території свого дачного господарства вона почула, як голосно кричить обвинувачений ОСОБА_4 на її чоловіка та лається нецензурною лайкою. Потім вона побачила, біля свого чоловіка ОСОБА_6 обвинуваченого ОСОБА_4 , який стояв обличчям до потерпілого, майже впритул до нього, та гучно кричав. Потім обвинувачений ОСОБА_4 підняв свої обидві руки на висоту плечей потерпілого та схопив за обидва плеча, а потім різко відштовхнув від себе. Потерпілий не втримавшись на ногах, спиною впав на ліву водійську дверку автомобіля. Коли вона до них підійшла то виявила, що передня водійська дверка автомобіля мала пошкодження у вигляді вм`ятини. Вона зателефонувала голові сільської ради та в поліцію;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні показав, що є він чоловіком внучки потерпілого ОСОБА_6 , який проживає в с. Орданівка, Диканського району разом з дружиною ОСОБА_8 . Він іноді допомагає вказаним особам по господарству. 05.06.2016 року, близько 08 потерпілий ОСОБА_6 попрохав його, щоб він поїхав з ними до їхнього дачного господарства по АДРЕСА_1 та допоміг викосити траву. Він погодився вз"яв бензокосу та прицеп до автомобіля, щоб вивезти викошену траву. На автомобілі з причепом вони зупинилися на межі між огородом господарства потерпілого ОСОБА_6 по вул. Польовій в с. Орданівка та територією підстанції. Автомобіль знаходився на рівній поверхності, жодних пагорбів поблизу нього не малося, трава в той час біля автомобіля була не викошена. Він взяв бензокосу та відійшов від потерпілого ОСОБА_6 на відстань близько 10-15 метрів, та знаходився спиною до нього, а свідок ОСОБА_8 в цей момент знаходилася в дворі свого господарства, а потерпілий ОСОБА_6 перебував поблизу свого автомобіля, на відстані близько 1,5 метра від лівої водійської двері автомобіля. Коли він косив траву почув, як голосно кричить ОСОБА_8 . Коли він поглянув у її бік, побачив, що вона прямує із території господарства до автомобіля, де знаходився потерпілий ОСОБА_6 . Потім він побачив обвинуваченого ОСОБА_4 , який стояв біля автоморбіля потерпілого на відстаті близько 2-х метрів, а потерпілий ОСОБА_6 спиною впритул знаходився біля водійської лівої дверки автомобіля. Обвинувачений ОСОБА_4 в цей момент стояв над ОСОБА_6 та гучно йому щось говорив. Він підійшов до них, а свідок ОСОБА_8 сказала йому проте, що обвинувачений ОСОБА_4 штовхнув руками ОСОБА_6 в область плечей та останній спиною впав на дверку автомобіля. Потім гр. ОСОБА_8 зателефонувала до поліції та до сільського голови. Коли приїхала сільська голова та працівники поліції обвинувачений ОСОБА_4 говорив, що потерпілого ОСОБА_6 він не чіпав, а останній спіткнувся об пагорб та сам впав. Він присутнім говорив, що це не правда, так як пагорбів біля автомобіля не малося. Він також виявив вм`ятину на лівій водійській дверці автомобіля, якої до часу даної події не було. За зовнішнім виглядом ОСОБА_4 знаходився на момент даної події у тверезому стані;

- показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні показав, що 05.06.2016 року близько 11 години, разом він із своєю дружиною ОСОБА_8 та свідком - чоловіком його внучки гр. ОСОБА_9 на належному йому автомобілі марки ВАЗ 2101, жовтого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 з причепом приїхали до дачного господарства його дружини за адресою АДРЕСА_2 , з метою викосити траву та вирубати бур`ян на території даного господарства. Автомобіль, він припаркував на межі між його господарством та підстанцією, місце де він зупинив автомобіль належить Орданівській сільській раді. В цей час свідок ОСОБА_9 , взявши до рук бензокосу, котру вони привезли із собою попрямував викошувати траву із території дачного господарства, відійшовши від нього на відстань близько 15-20 метрів. В цей час до автомобіля підійшов місцевий житель с. Орданівка обвинувачений ОСОБА_4 , та відразу розпочав говорити йому про те, чому вони викошують його траву. Після чого в грубій формі став висловлюватися в його адресу та вимагав забрати автомобіль. На пропозицію обвинуваченого він відповів відмовою, адже він знаходиться на межі, яка належить сільській раді, та на його території автомобіль не стоїть. Далі обвинувачений ОСОБА_4 розпочав йому погрожувати фізичною розправою, якщо він не забере автомобіль. Коли він знаходився на відстані близько 1 метра від лівої дверки автомобіля належного ОСОБА_4 та обличчям стояв поряд із ним на відстані 30 см, а потім різко він підійшов до нього, підняв свої обидві руки на рівень його плечей, та різко руками тримаючи його за плечі з силою власних рук штовхнув від себе. Він не втримався на ногах правою частиною спини вдарився об ліву водійську дверку автомобіля та зсунувся на землю та відразу намагався піднятися, так як гадав, що обвинувачений ОСОБА_4 буде наносити йому тілесні ушкодження, але відчув різку біль в області спини. В цей час до них бігла його дружина та стала кричали обвинуваченому ОСОБА_4 про те щоб він його не чіпав. Коли до них підійшла його дружина та спитала обвинуваченого ОСОБА_4 , про те, що навіщо він штовхнув його, то обвинувачений відповів про те, що потерпілий упав сам спіткнувшись об траву. В цей час його дружина зателефонувала до ОВС та сільського голови;

- показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які в судовому засіданні засвідчили факт суперечки, яка виникла між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 з питання належності права на косіння трави поблизу виробничих приміщень ВАТ "Полтаваобленерго" розташованих в с. Орданівка Диканського району. Та під час, якої обвинуваченим ОСОБА_12 були заподіяні потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження, а потім обвинувачений ОСОБА_4 намагався примиритися з потерпілим ОСОБА_6 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_6 від 16.07.2016 року, дослідженого в судовому засіданні (а.с. № 96-102), з якого вбачається , що вказаний потерпілий на місцевості в присутності понятих на статистові показав та розповів про те яким чином він 05.06.2016 року отримав тілесні ушкодження в наслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_4 ;

- висновками експерта та додатковим висновком експерта, дослідженими в судовому засіданні, ( а.с. №86-87, №112-113), з яких вбачається , що на основі даних судово-медичної експертизи, додаткової судово-медичної експертизи з урахуванням наданої потерпілим ОСОБА_6 медичної документації на тілі потерпілого виявлені тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому L2 та синця тулубу, які утворилися від дії тупих предметів, що мало місце і при основному навантаженні на верхньо-поперековий відділ хребта, що сталося при падінні з наданим раніше прискоренням у вказаний потерпілим строк при наведених вище обставинах кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров"я. Показання потерпілого ОСОБА_6 дані ним в ході допиту в якості потерпілого під час досудового розслідування кримінального провадження та під час слідчого експерименту з його участю не протирічать об"єктивним даним судово-медичної експертизи.

За наведених вище обставин, суд ставиться критично до частково змінених показань обвинуваченим ОСОБА_13 в судовому засіданні щодо визнання ним винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 128 КК України, бо ці його показання спростовані перевіреними в суді належними та допустимими доказами.

Також, не заслуговують на увагу і твердження захисника обвинуваченого щодо неналежних доказів у вигляді двох рентгенівських знімків належних потерпілому ОСОБА_6 наданих останнім на дослідження судмедексперту обласного бюро судово-медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОДА особисто потерпілим ОСОБА_6 під час судово-медичної експертизи проведення стосовно нього судмедекспертом на підставі постанови слідчого СВ Диканського ВП ГУНП України в Полтавській області від 06.06.2016 року, бо в підтвердження цього обвинувачений та його захисники суду не надали жодного доказу, який спростовує докази зібрані стороною обвинувачення, так як це вимагає Кримінальний процесуальний кодекс України.
На думку суду, це твердження захисника обвинуваченого щодо неналежних та недопустимих доказів, які були зібрані стороною обвинувачення в кримінальному провадженні для підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлялися з метою уникнути відповідальності за вчинений обвинуваченим злочин, передбачений ст. 128 КК України, а тому воно є безпідставне.

Відповідно до чинного законодавства всі наявні в справі докази, які були зібрані органами досудового розслідування в підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_4 з метою зясування їх належності та допустимості були перевірені судом у відкритому судовому засіданні відповідно до ст. 23 КПК України за участі учасників кримінального провадження і кожному з них судом була дана оцінка як це вимагає ст. 94 КПК України, бо для прийняття правильного, неупередженого та остаточного рішення суду жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд вважає безпідставним і твердження потерпілого ОСОБА_6 про те, що в діях обвинуваченого мається склад злочину, передбачений ст. 122 КК України, так як на його думку обвинуваченим ОСОБА_4 йому були заподіяні умисні середньої тяжкості тілесні ушкодження, а тому останній повинен бути притягнений до кримінальної відповідальності саме за вказаною статтею Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 128 КК України, відповідальність за вказаною статтею настає в разі заподіяння тяжкого або середньої тяжкості ушкодження, в разі злочинної самовпевненості особи і має місце тоді, коли винний передбачає можливість настання зазначеної шкоди, але легковажно розраховує на її відвернення.

Як було встановлено суді і це підтверджується показами обвинуваченого та дослідженими в судовому засіданні належними, та допустимими доказами, що обвинувачений ОСОБА_4 при вчиненні ним кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_6 передбачав можливість заподіяння шкоди здоров"ю потерпілого та свідомо припускав її настання, але умислу на заподіяння невизначеної шкоди здоров"ю, а також ушкодження середньої тяжкості потерпілому , як це передбачає ст. 122 КК України не мав, що виключає застосування до нього вказаної статті.

За вказаних обставин злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за статтею 128 КК України як необережне нанесення середньої тяжкості ушкодження, так як обвинувачений ОСОБА_4 05 червня 2016 року близько 11 год. 00 хв. знаходячись на земельній межі біля належного йому господарства по АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_6 , діючи з необережністю, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, вхопив потерпілого обома руками за плечі та різко відштовхнув його від себе, від чого останній втративши рівновагу, не втримався на ногах та з висоти власного зросту впав на ліву водійську дверку автомобіля, який стояв припаркований за ним, вдарившись правою частиною тулубу об дану дверку. В результаті цього, потерпілий отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи кваліфікуються як тілесні ушкодження, середнього ступеня тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров`я.

Призначаючи покарання обвинуваченому за статтею 128 КК України, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує щире каяття, позитивну характеристику по місцю проживання та роботи, зайняття суспільно-корисною діяльністю та те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд по справі вбачає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Беручи до уваги викладене, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання та роботи характеризуються позитивно, є працездатною особою, займається суспільно-корисною діяльністю, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а тому за таких обставин, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого досягне мети при призначенні йому покарання у виді громадських робіт.

Вирішуючи цивільний позов позивача ОСОБА_6 суд дійшов наступних висновків.

Так, як від неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а тому обвинувачений повинен відшкодувати потерпілому витрачені останнім кошти на лікування, а саме на придбання лікарських препаратів, про що в суді не заперечував і сам обвинувачений ОСОБА_4 .

За вказаних обставин суд вважає, що в рахунок відшкодування понесених потерпілим ОСОБА_6 матеріальних збитків на придбання ліків для свого лікування з урахування думки обвинуваченого по справі, з останнього слід стягти кошти в сумі 500 грн. , а в іншій частині стягнення матеріальної шкоди позивачу слід відмовити за безпідставністю, так як потерпілий та його представник суду не надали належних та допустимих доказів про реальні витрати потерпілого на придбання ліків необхідних для лікування отриманої травми у виді компресійного перелому L2 та синця тулубу від неправомірних дій обвинуваченого по справі.

Вирішуючи розмір моральної шкоди суд бере до уваги наступне.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За вказаних обставин суд враховує характер злочину, глибину душевних страждань потерпілого, вік потерпілого та врахував матеріальне становище самого обвинуваченого, який є працевлаштованим, а також керується принципами розумності та справедливості, та вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 підлягає стягненню 6 000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, які потерпілий зазнав, у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, а також у душевних стражданнях, які потерпілий зазнав, у зв`язку з протиправною поведінкою відносно нього обвинуваченого.

Таким чином, з обвинуваченого ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_6 підлягає стягненню 500 грн. 00 коп. в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди та 6 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, а всього 6 500 грн. 00 коп., в решті позову потерпілому ОСОБА_6 слід відмовити за безпідставністю.

Враховуючи те, що обвинуваченому ОСОБА_4 призначається покарання у виді громадських робіт, під час досудового розслідування до нього не був застосований запобіжний захід, проте на даний час існують ризики того, що обвинувачений до вступу вироку в законну силу може ухилятися від явки до кримінально-виконавчої інспекції та з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків згідно ст. 76 КК України, до нього слід застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ст. 194 ч. 5 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 31, 369 - 371, 373- 377, 391, 395 КПК України, суд , -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого статтею ст. 128 КК України, та призначити йому покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього ряд обов`язків, визначених ст. 194 ч. 5 КПК України, а саме прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 завдану матеріальну шкоду в сумі 500 (п"ятсот) гривень 00 копійок та завдану моральну шкоду в сумі 6 000 (шість тисяч) гривень, а всього в сумі 6 500 (шість тисяч п"ятсот) грн. 00 коп.

В іншій частині позивних вимог позивача відмовити за безпідставністю.

Згідно зі ст. 376 ч. 6 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку суду мають право отримати після подачі відповідної заяви про це до суду.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Диканський районний суд, за виключення оскарження обставин, які ніким не оспорювалися та не досліджувалися в суді.

Головуючий: