Дата документу Справа № 332/1190/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/82/16 Головуючий в 1-й інстанції
Єдиний унікальний №332/1190/15-к ОСОБА_1
Категорія: ст.187 ч.4 КК України Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2016 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003358, №0003396, які ухвалою суду об`єднані в одне провадження, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21 липня 2015 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 15.06.2009р. Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.121, ч.3 ст.153, ч.2 ст.296, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі; звільнений 20.05.2013р. по відбуттю покарання;

2) 12.02.2014р. Михайлівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.186, ч.4 ст.187 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 26.06.2013р. Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.1 ст.185 КК України до 100 годин громадських робіт, невідбуто 20 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини справи, правову кваліфікацію дій ОСОБА_9 , просить вирок змінити, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, посилаючись на те, що суд безпідставно зазначив у вироку про відсутність пом`якшуючих покарання ОСОБА_9 обставин, оскільки ОСОБА_9 щиро розкаявся у скоєнні злочинів. Будь-яких доказів того, що ОСОБА_9 наносив ОСОБА_12 удари, судом не здобуто, а тому ОСОБА_9 за цим епізодом вину визнав частково, однак суд помилково врахував це як намагання уникнути відповідальності, що суттєво вплинуло на призначення покарання. Крім того, ОСОБА_9 добровільно відшкодував матеріальну та моральну шкоду, активно сприяв в розкритті злочинів, проживає з матір`ю та бабусею, які являються інвалідами і потребують стороннього нагляду.

Також просить відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 в частині стягнення з ОСОБА_9 матеріальної шкоди на користь потерпілого, мотивуючи тим, що ОСОБА_9 не вчинював дії, спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень, а тим паче спрямовані на вбивство потерпілого, та не домовлявся про це з ОСОБА_8 , у зв`язку з чим причинний зв`язок між діями ОСОБА_9 та настанням смерті потерпілого відсутній, тому ОСОБА_9 не може виступати відповідачем по цивільному позову ОСОБА_7 та не повинен відшкодовувати цивільний позов.

14.03.2016р. захисником ОСОБА_10 подана змінена апеляційна скарга, в якій захисник просить вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_9 змінити, на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття обвинуваченим покарання його попереднє ув`язнення в період з 16 вересня 2013 року по 16 березня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та звільнити ОСОБА_9 у зв`язку із фактичним відбуттям призначеного покарання. Крім того, відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 в частині стягнення з ОСОБА_9 матеріальної шкоди на користь потерпілого, посилаючись в цій частині на ті ж самі доводи, які викладені в апеляційній скарзі.

В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнення) обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини справи, правову кваліфікацію його дій за епізодом відносно потерпілої ОСОБА_13 , просить вирок змінити, перекваліфікувати його дії з ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України (по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_12 ) на ч.2 ст.186 КК України, оскільки обвинувачення в цій частині не доведено, та виключити з вироку докази, які є недопустимими, а саме:

- покази свідка ОСОБА_14 , оскільки зазначений свідок працює в Комунарському РВ ГУМВС України в Запорізькій області оперуповноваженим та являється родичем померлого ОСОБА_12 , тобто є зацікавленою особою та давав покази з чужих слів;

- CD-диск із записом камер спостереження, протокол огляду диска із записом камер спостереження від 23.10.2013р., оскільки ухвала слідчого судді про отримання зазначеного диску відповідно до вимог КПК України не ухвалювалася, а отже було порушено порядок отримання доказів;

- протокол пред`явлення його для впізнання від 16.09.2013р., оскільки впізнання проводилося за відсутності захисника, незважаючи на те, що йому було пред`явлено підозру у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів;

- протокол проведення слідчого експерименту від 17.10.2013р. за участю ОСОБА_9 в частині використання показів останнього, оскільки суд був не вправі посилатися на покази ОСОБА_9 данні ним слідчому під час проведення зазначеної слідчої дії.

Вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21 липня 2015 року визнано винними та засуджено:

ОСОБА_8 :
- за ч.2 ст.121 КК України до 9 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі;

- за ч.4 ст.187 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та покарання, призначеного за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 12.02.2014р., остаточно призначено 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обчислюється з 16.09.2013р.

Зараховано в строк відбування покарання час перебування під вартою в період з 16.09.2013р. по 21.07.2015р.;

ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 10 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання, невідбутого за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 26.06.2013р., остаточно призначено 4 роки 10 місяців 1 день позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обчислюється з 16.09.2013р.

Зараховано в строк відбування покарання час перебування під вартою в період з 16.09.2013р. по 21.07.2015р.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2755 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати у розмірі по 183 грн. 90 коп. з кожного.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

Враховуючи, що потерпіла ОСОБА_13 належним чином повідомлена про місце та час розгляду апеляційних скарг, заяв про відкладення розгляду від неї не надходило, апеляційний розгляд, відповідно до ст.405 ч.4 КПК України, здійснюється за її відсутності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції:

- обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_10 підтримали апеляційні скарги;

- потерпілий заперечував проти задоволення апеляційних скарг;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , змінену апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 підтримав частково.

Вислухавши доповідача, учасників судового провадження, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено у вироку, 10.09.2013р., приблизно о 22 год. 15 хв., ОСОБА_8 , маючий умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, а також на спричинення тяжких тілесних ушкоджень та ОСОБА_9 , маючий умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , знаходячись по вул.Складській, буд.8-в у м.Запоріжжі скоїли злочин за наступних обставин.

Так, приблизно о 22 год. 15 хв., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , знаходячись по вул.Складській у м.Запоріжжя, побачивши потерпілого ОСОБА_12 , з метою відкритого викрадення майна останнього, прискорили ходу і біля буд. АДРЕСА_3 по вищезазначеній вулиці, скориставшись тим, що потерпілий зупинився, підійшли до нього, після чого ОСОБА_8 наніс йому один боковий удар кулаком лівої руки в область щелепи, від якого ОСОБА_12 впав на землю і знаходився у положенні сидячи. В цей час ОСОБА_9 , котрий діяв разом з ОСОБА_8 , за попередньою змовою щодо відкритого викрадення майна ОСОБА_12 наніс потерпілому не менше двох ударів кулаком в область обличчя. Після цього ОСОБА_9 відійшов у бік для спостерігання навколишнього оточення з метою подати ОСОБА_8 умовний знак у разі, якщо з`являться співробітники міліції або перехожі.

Не зупинившись на скоєному, з метою заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_8 почав вимагати у ОСОБА_12 його мобільний телефон, на що у відповідь отримав відмову. Далі, ОСОБА_8 , раніше не узгоджуючи свої дії з ОСОБА_9 , непомітно для останнього дістав з лівого карману, надітої на ньому спортивної кофти складний ніж, взявши який у руку наніс потерпілому ОСОБА_12 два удари, один з яких потрапив у задню частину гомілки, а інший у задню частину стегна, в результаті чого спричинив потерпілому одиночне сліпе колото - різане поранення правого стегна, в середній третині, з ушкодженням шкіри, підшкірної жирової клітковини, широкої фасції стегна, задньої групи м`язів правого стегна (двоголової і перетинчастої м`язів), практично з повним пересіченням стегнової артерії, що зумовило гостру крововтрату, яке згідно висновку експерта №3063 від 11.09.2013р. кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Подолавши волю потерпілого ОСОБА_12 чинити будь-який опір, ОСОБА_8 , з метою заволодіння його майном, почав обшукувати надітий на потерпілому одяг. В цей час ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , не усвідомлював про те, що останній вийшов за межі раніше узгодженого плану щодо відкритого викрадення чужого майна.

Обшукавши одяг потерпілого ОСОБА_12 , у лівому грудному кармані надітої на ньому сорочки, ОСОБА_8 знайшов мобільний телефон «Нокія X1 - 02», імей № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , вартістю 300 грн., заволодівши яким, він підвівся і показав його ОСОБА_9 . Разом з мобільним телефоном потерпілого, вони покинули місце скоєння злочину, викраденим розпорядилися на власний розсуд.

Злочинними діями ОСОБА_8 і ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_7 був спричинений матеріальний збиток на загальну суму 300 грн.

Крім того, 13.09.2013р., приблизно о 23 годині, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою, знаходячись біля буд. АДРЕСА_4 , попередньо домовившись про скоєння кримінального правопорушення групою осіб, підбігли до потерпілої ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи, що в разі безуспішної спроби заволодіння майном потерпілої, ОСОБА_9 вчинить всі від нього залежні дії, направлені на доведення злочинного наміру до кінця, шляхом ривка, вихопив з рук потерпілої ОСОБА_13 мобільний телефон «Samsung Wave 2 GTS 8530», вартістю 3000 грн., який належить останній, після чого разом з викраденим майном він та ОСОБА_9 покинули місце скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_13 був спричинений матеріальний збиток на загальну суму 3000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_8 у вчиненні злочинів відносно потерпілого ОСОБА_12 та відмову від дачі пояснень в судовому засіданні, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у злочинах, вчинених за викладених у вироку обставинах, ґрунтуються на доказах, зібраних та оцінених судом відповідно до вимог КПК України.

Зокрема, висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, суд першої інстанції обґрунтував дослідивши показання потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що ОСОБА_12 був його сином, який проживав разом з ним. Ввечері 10.09.2013 року його син вийшов з дому у камуфляжній формі з мобільним телефоном Нокіа, вказавши, що йде до друга в гості. Після цього він з сином більше не спілкувався. Про смерть останнього дізнався наступного дня. Цивільний позов про стягнення з обвинувачених матеріальної шкоди у сумі 9755 гривень підтримав повністю, просив суд його задовольнити, також просив суд призначити обвинуваченим суворе покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Проаналізовано судом і показання іншого обвинуваченого ОСОБА_9 , який пояснив, що 10.09.2013 року він прийшов до ОСОБА_8 додому та біля десятої години вечора вони разом з ОСОБА_8 знаходилися на вул. Складській у м. Запоріжжі, де побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_15 , який стояв в кущах з мобільним телефоном та слухав музику. В цей час йому подзвонили і він пішов вперед, а через деякий час, його покликав ОСОБА_8 , підійшовши до останнього, побачив, як ОСОБА_15 сидить на землі. На його питання що тут відбулося, ОСОБА_8 відповів, що вони побилися. Після чого, залишивши ОСОБА_15 на тому ж місці, вони з ОСОБА_8 пішли на маршрутну зупинку, сіли в маршрутне таксі та попрямували у бік Автовокзала. По дорозі ОСОБА_8 запропонував заїхати на ринок «Анголенко» та показав мобільний телефон, який він відібрав у ОСОБА_15 . Коли вони приїхали на ринок «Анголенко», ОСОБА_8 пішов в кіоск та здав мобільний телефон ОСОБА_15 , після чого вони поїхали додому.

Судом правильно взято до уваги протоколи слідчих експериментів від 17.10.2013 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_10 та експерта ОСОБА_16 , під час якого ОСОБА_9 розповів про події, що мали місце 10.09.2013 року, зазначивши, що удари ножем наносив ОСОБА_8 , про що він дізнався через кілька днів після злочину, та за участю підозрюваного ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_11 та експерта ОСОБА_16 , в ході якого ОСОБА_8 розповів про події, що мали місце 10.09.2013 року, заперечивши факт нанесення удару ножем.

Правильно суд поклав в основу вироку і покази свідків:

- ОСОБА_17 , з яких вбачається, що в той день, вона зустрілась з ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , попереду йшов чоловік у камуфляжному одязі, який слухав музику на мобільному телефоні, а на лавочці спиною до них сиділи двоє молодих чоловіків, один з яких був одягнений у темний одяг, а інший - у світлий одяг, на ньому також був надягнений капюшон;

- ОСОБА_20 , який підтвердив покази ОСОБА_17 ;

- ОСОБА_18 , який показав, що коли вони йшли додому з ОСОБА_17 та ОСОБА_20 , близько десятої години вечора, по дорозі їх обігнав чоловік, приблизним віком 50 років, у камуфляжному одязі, який тримав у руці мобільний телефон через який слухав музику. Коли вони йшли по дорозі, то побачили на лавочці двох молодих чоловіків. Хвилини через дві, коли вони дійшли до заправочної станції, у ОСОБА_17 розв`язався шнурок. Чекаючи останню, він озирнувся та побачив щось схоже на бійку між чоловіком, якого вони обігнали у камуфляжному одязі, та двома молодими чоловіками, однак через погане освітлення не зміг розгледіти подробиці. Один з молодих чоловіків пішов у їх бік, однак не дійшов до них. Тоді вони втрьох пішли додому;

- ОСОБА_21 , з яких вбачається, що того вечора, він виходив з гаражів та побачив двох молодих чоловіків, які сиділи на лавочці і пили пиво, їх поведінка була зухвала, вони нібито щось шукали, здавалися підозрілими. У хлопця, який був вище зростом, на голові був надягнений капюшон, а у раніше незнайомого йому ОСОБА_9 на голові була кепка. Оскільки з гаражів він вийшов з собаками, які там мешкають, він сказав хлопцям, що якщо вони хочуть залишитись без штанів, нехай продовжують сидіти та пішов. На зустріч йому йшли двоє хлопців та одна дівчина. Про події, які відбулися, дізнався наступного дня;

- ОСОБА_22 , який повідомив, що до нього прийшли раніше незнайомі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у яких він придбав мобільні телефони «Nokia XI-02» чорного кольору та «Samsung Wave 2 GTS 8530» чорного кольору, сповістивши, що телефони їх. В подальшому дізнався, що вказані мобільні телефони крадені і добровільно видав їх працівникам міліції. Про продаж телефонів домовлявся саме ОСОБА_8 , він же й отримував грошові кошти;

- ОСОБА_14 , який вказав, що він працює у Комунарському РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області старшим оперуповноваженим і померлий ОСОБА_12 є його двоюрідним братом, у зв`язку з цим керівництво заборонило йому брати участь у розслідуванні справи. Однак, коли він знаходився у райвідділі, обвинувачені, у присутності інших осіб, розповіли про те, що 10.09.2013 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на зупинці «Східна» вони побачили на той час незнайомого їм ОСОБА_12 , який слухав музику на мобільному телефоні. У них виник умисел на викрадення вказаного мобільного телефону. Сівши на лавочку, вони дочекалися ОСОБА_12 і пішли за ним. Коли зайшли у темне місце, почали наносити останньому удари руками та ногами, після яких останній впав на землю. ОСОБА_8 почав вимагати у нього мобільний телефон, однак отримав відмову. Тоді ОСОБА_8 дістав з карману ніж і наніс удари. Після цього обвинувачені забрали мобільний телефон і залишили місце скоєння злочину. Коли обвинувачені дізналися, що їх розшукують, вони викинули взуття, знищили свої речі, а ніж викинули у смт. Кушугум. Всі вказані обставини обвинувачені розповідали йому добровільно, у присутності інших осіб, розкаялися у вчиненому.

Із дослідженого у судовому засіданні протоколу пред`явлення трупа для впізнання від 12.09.2013 року судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 впізнав труп невідомого чоловіка, який 11.09.2013 року було виявлено по АДРЕСА_5 , як свого сина - ОСОБА_12 .

Також судом дано належну оцінку протоколу огляду місця події від 11.09.2013 року з фототаблицею, протоколу огляду трупа від 11.09.2013 року з фототаблицею, з тілесними ушкодженнями у вигляді рани на верхньому віці правого ока, рани на верхній губі зліва, в проекції 2-го зуба, синця на передній поверхні грудної клітини справа, рани на долонній поверхні правої кісти, рани лінійної форми на задній поверхні голені, рани на задній поверхні правого стегна в середній третині. До протоколу додані фотознімки з місця події.

Взято до уваги і висновок експерта судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 № 3063 від 11.09.2013 року з фото таблицею, згідно якого причиною смерті ОСОБА_12 є одиночне проникаюче колото-різане поранення правого стегна в середній третині, з ушкодженням шкіри, підшкірної жирової клітковини, широкої фасції стегна, задньої групи м`язів правого стегна (двоголової і перетинчастої м`язів), практично з повним пересіченням стегнової артерії, що зумовило гостру кровотечу. Крім вказаного поранення при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 виявлені наступні ушкодження: одиночне проникаюче колото-різане поранення правої гомілки у верхній третині без ушкодження магістральних судин; закриті переломи 4-8 ребер ліворуч і 2-3 ребра справа по середньо-ключичних лініях; забиті рани на долонній поверхні правої кисті, в області правого ока, губах з травматичною екстракцією 2-го зуба на верхній щелепі ліворуч; синці на передній поверхні грудної клітки, в області зовнішнього кута правого ока; крововилив в м`яких тканинах тулуба в області кута правої лопатки і в області нижньо-внутрішнього квадранта правої сідниці. З моменту смерті ОСОБА_12 до початку проведення експертизи трупу минуло близько однієї доби.

Правильно здійснено судом і посилання на протокол огляду предмету від 23.10.2013 року, а саме CD - диску, на якому міститься інформація з камер зовнішнього огляду, розташованих за адресою: м. Запоріжжя, вул. Складська, 8, під час огляду якого у судовому засіданні, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що події, які зображені на відеозаписі мали місце за їх безпосередньою участю.

Із дослідженого у судовому засіданні протоколу пред`явлення речей для впізнання від 31.10.2013 року потерпілий ОСОБА_7 впізнав телефон марки «Nokia» у корпусі чорного кольору, з написом XI-02 у правому верхньому куті телефону, який належав його сину ОСОБА_12 , що був вкрадений у нього під час скоєння у відношенні останнього злочину 10.09.2013 року.

Взято судом до уваги і висновки судово - медичних імунологічних експертиз № 839 від 10.10.2013 року, № 912 від 31.10.2013 року, № 913 від 31.10.2013 року, судово-цитологічної експертизи № 511 від 23.10.2013 року, а також постанову про визнання речовими доказами та долучення їх до кримінального провадження.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 про виключення з вироку доказів, а саме: CD-диска із записом камер спостереження; протоколу проведення слідчого експерименту від 17.10.2013р. за участю ОСОБА_9 , показів свідка ОСОБА_14 , оскільки вони є недопустимими, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, суд, спростовуючи твердження обвинуваченого про те, що при отриманні вказаного диску було порушено порядок отримання доказів, оскільки не виносилася ухвала суду, та, приймаючи рішення про допустимість як доказу CD-диска із записом камер спостереження, обґрунтовано вказав, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Оскільки, згідно з ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, покладається на сторону, що їх подає, стороною обвинувачення, на виконання вимог вказаної норми закону, суду були надані наступні документи: запит старшого слідчого СВ Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_23 директору ТОВ «Український розвиток плюс» від 11.09.2013 року, згідно якого слідчий просив повідомити про наявність чи відсутність на будівлі підприємства камери зовнішнього спостереження по вулиці Складська у м. Запоріжжі. Враховуючи, що директор товариства добровільно направив слідчому матеріали відео спостереження з усіх наявних зовнішніх камер відео спостереження, розташованих за адресою: м. Запоріжжя, вул. Складська, № 8, вказаний доказ отриманий слідчим в порядку, передбаченому КПК України.

Не заслуговують на увагу і доводи обвинуваченого про неможливість посилання як на доказ на протокол проведення слідчого експерименту від 17.10.2013р. за участю ОСОБА_9 в частині використання показів останнього, оскільки цей доказ отриманий у відповідності до ст.93 КПК України та оцінений судом згідно до вимог ст.94 КПК України.

Колегія суддів не погоджується і з твердженням обвинуваченого про неможливість прийняття в якості доказу показів свідка ОСОБА_14 , оскільки свідок є зацікавленою особою, тому що працює в Комунарському РВ ГУМВС України в Запорізькій області, являється родичем померлого ОСОБА_12 , а покази давав з чужих слів.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що свідок ОСОБА_14 був допитаний в судовому засіданні, та дав покази стосовно тих обставин, про які стало відомо безпосередньо йому, коли він знаходився в кабінеті райвідділу. Тому суд обґрунтовано ці покази поклав у вирок.
Вимоги обвинуваченого про визнання недопустимим такого доказу як протокол пред`явлення обвинуваченого ОСОБА_8 для впізнання від 16.09.2013р. за участю свідка ОСОБА_24 , не підлягають задоволенню, оскільки цей доказ судом визнано недопустимим, так як він отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

У вироку суд дав належну оцінку всім зібраним та дослідженим у судовому засіданні доказам в їх сукупності, дійшовши обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч. 4 ст.187 КК України ( за епізодом відносно потерпілого ОСОБА_12 ), а ОСОБА_9 по цьому ж епізоду ч.2 ст.186 КК України.

Покарання, призначене обвинуваченим, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Доводи в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 про неправильне розв`язання цивільного позову про відшкодування потерпілому матеріальної шкоди, заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Із матеріалів справи вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пред`явив до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди по 4877 гр.50 коп., що становить витрати на поховання сина та моральної шкоди по 50 000 гр. з кожного.

Однак, незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_9 засуджений за ст.186 ч.2 КК України, суд при стягненні з нього на користь потерпілого матеріальної шкоди у розмірі 2755 грн., своє рішення не обґрунтував та не навів відповідних мотивів прийнятого рішення.

Крім цього, в матеріалах кримінального провадження міститься заява потерпілого ОСОБА_7 про відмову від стягнення з обвинувачених моральної шкоди, однак суд по даній заяві ніякого рішення не прийняв.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження в цій частині направити на новий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Крім того, на підставі Закону України №838 від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», який набрав законної сили 25.12.2015 року, також відповідно до ч.5 ст.72 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченим у строк покарання строк їх попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 задовольнити частково, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21 липня 2015 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження в цій частині направити на новий розгляд у порядку цивільного судочинства.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 в строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 16.09.2013 року по 16.03.2016 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 в строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 16.09.2013 року по 16.03.2016 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, та звільнити ОСОБА_9 з-під варти в залі суду, у зв`язку з фактичним відбуттям призначеного строку покарання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4