Справа № 415/447/15-к
Провадження № 11кп/782/49/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участі прокурора: ОСОБА_5 ,

адвоката: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу прокурора прокуратури м. Лисичанська Луганської області ОСОБА_8 на вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 24 лютого 2015 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лисичанська, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, маючого неповнолітню дитину 2014 року народження, офіційно не працюючого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ст.260 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, на підставі ст.76 КК України покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасовано, звільнено з під-варти в залі суду негайно. У строк відбутого покарання зараховано строк тримання під вартою з 05 грудня 2014 року по 24 лютого 2015 року. Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

У травні 2014 року, більш точний час в ході слідства встановлений не був, обвинувачений ОСОБА_7 , маючи умисел на участь в діяльності не передбачених законом збройних формувань, вступив в не передбачене законом збройне формування, створене при невстановлених в ході слідства обставинах та діюче на території міста Лисичанська.

З травня по липень 2014 року ОСОБА_9 , діючи в складі вищезазначеного не передбаченого законом збройного формування, знаходячись на мосту через річку Сіверський Донець в районі ПАТ «Лисичанській склозавод «Пролетарій» міста Лисичанська, маючи при собі мисливську рушницю «Зімсон» 16 калібру, здійснював контрольно-пропускний режим громадян, які пересувались через вказаний міст, а також здійснював спостереження за прилеглою територією.

В апеляційній скарзі прокурор прокуратури м. Лисичанська Луганської області ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого, фактичних обставин справи, правильності кваліфікації, вважає, що суд призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що місцевим судом не належним чином надано оцінку тяжкості скоєного кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 8 років, не враховано підвищену суспільну небезпеку скоєного злочину та безпідставно звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням. Також посилається на ті обставини, що ОСОБА_7 вчинив умисний тяжкий злочин, суспільна небезпечність якого полягає в тому, що участь у неконтрольованих органами державної влади воєнізованих та збройних формуваннях є джерелами підвищеної небезпеки для суспільства, створює можливість їх використання для вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, переростання в банди, протистояння з органами правопорядку. Зазначає, що з урахуванням змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо невідворотності покарання за окремі злочини проти основ національної безпеки, громадської безпеки та корупційні злочини до осіб, які їх вчинили, ніякі запобіжні заходи окрім найбільш суворого - тримання під вартою не можуть бути застосовані. Також вказує, що на цей час не передбачені законом збройні формування продовжують свою діяльність на території Луганської області, у зв`язку з чим є підстави вважати, що у подальшому ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може вступити до лав незаконних військових або збройних формувань та продовжити злочинну діяльність. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора прокуратури м. Лисичанська Луганської області ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок законним та обґрунтованим, обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вимогами ч.3 ст.349 КПК України передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з журналу судового засідання, при розгляді справи суд першої інстанції встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи та визнав недоцільним дослідження доказів щодо них (а.к.п.28).

У вироку місцевого суду також зазначено, що допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину у скоєнні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю. Крім того, пояснив, що у склад не передбаченого законом збройного формування він вступив під примусом, добровільно припинив свою короткочасну діяльність у складі не передбаченого законом збройного формування, зрозумівши протиправність своїх дій, після чого з родиною виїхав за межі міста Лисичанська (а.к.п.29).

Відповідно до обвинувального акту досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 скоїв злочин за наступних обставин. У квітні 2014 року, більш точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлено, на території Луганської області невстановленими особами було створене не передбачене законами України воєнізоване та збройне формування, члени та структурні підрозділи якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної злочинної діяльності, з метою безпосереднього вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів. У травні 2014 року, більш точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлено, в структурний підрозділ збройного формування не передбаченого законами України, діючого на території міста Лисичанська Луганської області, створеного невстановленими особами, на добровільній основі увійшов ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мав умисел приймати активну участь в діяльності даного збройного формування, при цьому розуміючи, що діяльність зазначеного збройного формування спрямована на: заволодіння окремими територіями та їх утримання, силову підтримку окремих владних структур, депортацію населення з регіону знаходження даного збройного формування, знищення живої сили супротивника та його матеріальних коштів, використанням вогнепальної зброї, вибухових речовин та іншої зброї. Вступивши в зазначене збройне формування, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, розуміючи незаконність діяльності формування, став приймати активну участь в збройному формуванні, а саме виконував вказівки осіб, які були рангом вище нього. З травня 2014 року до липня 2014 року ОСОБА_7 , діючи в складі збройного формування, керуючись прямим умислом, здійснював несення служби на території місця дислокації підрозділів не передбаченого законом України воєнізованого та збройного формування на території мосту через річку Сіверський Донець, біля ПАТ «Лисичанський склозавод «Пролетарій», розташованого за адресою: місто Лисичанськ, вул. Мічуріна, 1 маючи при собі мисливську рушницю «Зімсон» 16 калібру, з метою здійснення контрольно-пропускного режиму громадян, які пересувалися через вказаний міст, а також використовуючи бінокль та засоби зв`язку здійснював спостереження за прилеглою територією (а.м.к.п.99-100).

Проте при прослуховуванні звукозапису фіксації судового розгляду встановлено, що допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 пояснив, що 20 червня 2014 року, перебуваючи в нетверезому стані, він був затриманий «ополченням» і після побиття примусово відвезений до невідомого йому гаражу. Протягом наступних трьох днів його змушували рити окопи. Після чого він був примушений стояти на «блок-пості», де йому надавали в користування автомат, від якого він відмовився, пояснивши, що не перебував на службі в лавах збройних сил. Знаходячись протягом наступних двох днів на контрольно-пропускному пункті, мав в розпорядженні рушницю, яка належала його батькові. Усвідомивши протиправність діяльності, до якої його примушували, він покинув контрольно-пропускний пункт та повернувся додому, де його у подальшому відвідували і вимагали повернення на пропускний пункт. Злякавшись за безпеку родини, він був змушений виїхати за межі міста Лисичанська.

З викладеного випливає, що ОСОБА_7 фактично свою провину не визнав, наведені ним обставини суперечать обставинам, викладеним у обвинувальному акті та не відповідають обставинам, наведеним у вироку суду та обвинуваченню, визнаному місцевим судом доведеним.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження безпідставно дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів.

Крім того, при прослуховуванні звукозапису фіксації судового розгляду встановлено що місцевим судом першої інстанції при визначенні обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядку їх дослідження не з`ясовано, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин, які не оспорюються, а також чи немає сумнівів у добровільності їх позиції.

Такі порушення процесуального законодавства, на думку судової колегії, могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а отже, відповідно до вимог ст. 412 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і, згідно зі ст.ст.409, 415 КПК України, беззаперечною підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а апеляційна скарга прокурора прокуратури м. Лисичанська Луганської області ОСОБА_8 - частковому задоволенню.

При доведеності вини ОСОБА_7 в обсязі пред`явленого обвинувачення, призначене йому покарання є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки є явно несправедливим через м`якість.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури м. Лисичанська Луганської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 24 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст.260 КК України за апеляційною скаргою та в порядку ст.404 КПК України скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Міру запобіжного заходу обрати особисте зобов`язання.

Головуючий:

Судді: