Справа № 274/2789/16-к
Провадження №1-в/0274/1341/16
УХВАЛА
І м е н е м У к р а ї н и

14.06.2016 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1 ,

за участю секретаря. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_2 ,

прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,

представника адміністрації БВК №70. . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,

засудженого. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області в режимі відео-конференції із приміщенням Бердичівської виправної колонії №70 справу за заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старцево, Верхнєкамінського району, Кіровської області, Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 04.02.2002 року за ст.ст.187 ч.3, 69 КК України до 3 років позбавлення волі,

в с т а н о в и в:
На розгляд до суду надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 27.02.2007 року Апеляційним судом Чернігівської області за ст.115 ч.2 п.п.4, 12 КК України до 14 років позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання - 17.08.2006р., кінець строку - 30.10.2019р., 3/4 строку покарання відбув 29.04.2016р.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 23.08.2006 року. За час перебування в Чернігівському слідчому ізоляторі характеризувався негативно, порушував вимоги режиму тримання, за що до дисциплінарної відповідальності притягувався 3 рази правами начальника СІЗО (з них 2 рази поміщався в карцер). Заохочень не мав.

З 27.07.2007 року відбуває покарання в Бердичівській виправній колонії управління ДПтС України в Житомирській області (№70). Провину в скоєному злочині визнає частково. Призначене судом покарання вважає надто суворим. На виробничій зоні колонії не працевлаштований: працювати та приймати участь у суспільно-корисній праці не бажає. За час відбування покарання характеризується негативно, за допущені порушення встановленого порядку відбування покарання 16 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. Заохочень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, різко реагує на критику. У взаємовідносинах з персоналом неоднозначний, під час спілкування схильний до нетактовної поведінки та проявів ворожості. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку під контролем начальника відділення, зовні та в побуті не завжди охайний. Не проявляє необхідної уваги та дбайливого ставлення до майна установи. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи під контролем представників адміністрації. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Порушень вимог пожежної безпеки намагається не допускати. Соціально-корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом телефонних розмов. Перебуває на профілактичному обліку установи як «схильний до злісної непокори вимогам адміністрації та дій, що дезорганізують роботу установи».

Згідно наявного в матеріалах особової справи засудженого витягу з протоколу №9 від 11.05.2016р., за результатами розгляду комісії при Бердичівській ВК №70 питання подання матеріалів в суд щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 прийнято рішення про відмову у поданні матеріалів до суду у зв`язку з тим, що останній не став на шлях виправлення.

В судовому засіданні засуджений подане клопотання підтримав. Просить зважити на те, що впродовж останнього року стягнень на нього не накладалось, в разі умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання він буде мати місце проживання та роботу. Також суду повідомив, що не працює у виправній установі, оскільки її адміністрація не забезпечує його одягом та взуттям, а заробітна плата, яка нараховується працюючим засудженим є мізерною.

Представник адміністрації виправної колонії щодо задоволення клопотання засудженого заперечив. Суду повідомив, що останній не працевлаштований. Працювати та приймати участь у суспільно-корисній праці не бажає, продовжує перебувати на обліку як особа схильна до злісної непокори вимогам адміністрації установи виконання покарання.

Прокурор вважає, що досліджені в судовому засіданні матеріали свідчать, що засуджений свого виправлення не довів, а тому його клопотання задоволенню не підлягає.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого.
Так, згідно положень ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Статтею 130 Кримінально-виконавчого кодексу України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання визначено як один з видів заохочення для осіб, засуджених до позбавлення волі. Правом застосування заходів заохочення до засуджених, згідно ст.135 ч.1 КВК України, користуються начальник колонії, а також його прямі начальники.
Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст.154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.
Зі змісту досліджених у судовому засіданні матеріалів вбачається, що такого висновку адміністрація установи не дійшла.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким (п.17), судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Таким чином при прийнятті рішення по суті справи суд враховує також те, що ОСОБА_5 відбуває покарання за скоєння особливо тяжкого злочину пов`язаного із позбавленням життя людини, за період відбуття покарання характеризується негативно, неодноразово допускав порушення порядку і умов відбуття покарання за що на нього накладались дисциплінарні стягнення, не працює та участі у суспільно-корисній праці не приймає, жодного заохочення не має, перебуває на обліку у колонії як схильний до непокори вимогам адміністрації та дій, що дезорганізують роботу установи.
Викладене свідчить про те, що за час відбуття покарання засуджений свого виправлення не довів.
На підставі викладеного та керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України суд,

п о с т а н о в и в:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього положень ст.81 КК України та його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання відмовити за безпідставністю.
На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення, засудженим з моменту вручення йому копії.

Суддя: ОСОБА_1