Дата документу Справа № 334/8853/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/658/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/8853/15-к
Категорія: ст. 296 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003266, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, яка має на утриманні малолітню доньку - ОСОБА_9 , 2008 року народження, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою звернулась заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_10 , в якій просить вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Після цього просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 296 ч. 1, ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Апелянт вважає, що суд у порушення вимог ч. 3 ст. 61 КК України, призначив обвинуваченій, яка має малолітню дитину, покарання у виді обмеження волі, яке не може бути їй призначено.

Також прокурор зазначив, що позитивна характеристика ОСОБА_7 , відсутність даних про невиконання нею батьківських обов`язків, у тому числі щодо матеріального забезпечення дитини, перебування у магазині не з метою крадіжки та ще й у стані алкогольного сп`яніння, свідчать про наявність певних матеріальних статків, тобто про можливість виконання покарання у виді штрафу.

Крім того, на думку апелянта, з урахуванням даних про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину, а також визнання нею вини, щирого каяття та інших, зазначених у вироку обставин, що пом`якшують покарання, у суду першої інстанції були всі підстави для застосування ст. 69 КК України та призначення обвинуваченій покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті обвинувачення.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України до 1 року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України обвинувачену звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п. 2, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Як вказано у вироку суду, 11.07.2015 року, приблизно о 20.40 год., ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння у громадському місці, а саме, у торгівельному супермакеті «Сільпо», розташованому у будинку № 1-г по вул. Руставі в м. Запоріжжі, маючи умисел на вчинення хуліганських дій, з особливою зухвалістю, не рахуючись з присутністю відвідувачів і працюючого персоналу супермаркету, з мотивів явної неповаги до суспільства, почала виражатися в їх адресу грубою нецензурною лайкою, вела себе зухвало, безпричинно замахувалась на оточуючих, не реагувала на зауваження вищевказаних осіб, а також охоронця супермаркету, припинити свої хуліганські дії, чим налякала відвідувачів і зірвала роботу супермаркету "Сільпо" на 10 хвилин. Продовжуючи хуліганські дій, ОСОБА_7 , безпричинно, з особливою зухвалістю, цілеспрямовано спричинила тілесні ушкодження охоронцю супермаркету ОСОБА_11 , а саме садно в області правого передпліччя, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2689 від 14.07.2015 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачену, її захисника, які не заперечувала проти скарги прокурора, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються матеріалами провадження, ніким, не оспорюються та є обґрунтованими.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 в апеляційній скарзі також не оспорюється і є правильною.

Проте вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання та зазначаючи у вироку, що вона має на утриманні малолітню дитину, в порушення вимог ч. 3 ст. 61 КК України, згідно з якою обмеження волі не може бути застосовано, у тому числі до жінок, які мають дітей віком до 14 років, призначив їй покарання у виді обмеження волі.
Також відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_7 дійсно має малолітню доньку ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто дитину віком до 14 років, у зв`язку з чим, суд необґрунтовано призначив їй покарання у виді обмеження волі.

За таких підстав колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок в частині призначення ОСОБА_7 покарання, постановити новий вирок та призначити їй мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 296 КК України, у виді штрафу.

Крім того, враховуючи, що обвинувачена раніше не судима, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину, повністю визнала вину у вчиненому злочині, щиро покаялася, а також, що злочин, за який її засуджено, є злочином невеликої тяжкості, колегія суддів вважає за можливе при призначенні ОСОБА_7 покарання застосувати ст. 69 КК України та призначити обвинуваченій покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті обвинувачення, а саме 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

У решті вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

засудила:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2015 року щодо обвинуваченої ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 296 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4