Справа № 128/1564/16-к
ВИРОК
Іменем України
04 липня 2016 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000048, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, студента Вінницької філії Національного університету Державної податкової служби України, раніше не судимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниця, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, студента Вінницького кооперативного інституту, раніше не судимого,

обох у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України,

В С Т А Н О В И В:

15.01.2016 року близько 22.00 год. ОСОБА_4 з ОСОБА_5 , з усного дозволу ОСОБА_7 зайшли до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_8 , переслідуючи мету забрати борг в ОСОБА_7 , а саме: грошові кошти в сумі 1750 гривень. ОСОБА_9 зайшов до однієї з кімнат будинку, де побачив ОСОБА_10 . В цей час у останнього виник злочинний умисел на незаконне позбавлення волі та протиправне заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 . Реалізовуючи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_5 підійшов до останнього та умисно наніс йому удар кулаком руки в область його грудей, від чого ОСОБА_10 впав на підлогу, а ОСОБА_9 , продовжуючи свої незаконні дії, спрямовані на незаконне позбавлення волі та заволодіння майном останнього, наніс близько десяти ударів руками та ногами по різним частинам тіла лежачого на підлозі ОСОБА_10 . Після цього, ОСОБА_5 , тримаючи рукою ОСОБА_10 за куртку ззаду, всупереч волі останнього вивів його з будинку на вулицю, де, знаходячись біля автомобіля «Nissan» сірого кольору, на якому він разом із ОСОБА_4 приїхав у вказане село, наніс близько п`ятнадцяти ударів руками та ногами по різним ділянкам тіла ОСОБА_10 . Після цього, ОСОБА_5 наказав ОСОБА_10 , проти волі останнього, сісти на заднє сидіння вказаного вище автомобіля, що останній і зробив. Так, ОСОБА_5 висунув вимогу ОСОБА_10 передати йому його мобільний телефон, щоб останній не мав можливості повідомити інших осіб про те, що відносно нього вчиняється злочин, в результаті чого останній передав ОСОБА_5 свій мобільний телефон «Samsung Galaxy GT-S7262» IMEI: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України за № 106 від 04.02.2016 року становить 1140 гривень. Згодом до автомобіля підійшов водій ОСОБА_4 , який, усвідомлюючи незаконність своїх дій та дій ОСОБА_5 , попередньо змовившись з останнім, умисно, розпочали утримувати ОСОБА_10 в місці, в якому останній не бажав перебувати, та всупереч волі потерпілого сів за кермо автомобіля, яким керував, та розпочав рух в напрямку міста Вінниці, чим унеможливили пересування потерпілого.
Продовжуючи свої злочинні дії, близько 00:00 год. 16.01.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , попередньо змовившись про незаконне позбавлення волі та вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_10 , діючи з корисливих спонукань, переслідуючи мету заволодіння чужим майном, умисно, рухаючись на автомобілі по автомобільній дорозі сполученням с. Лука-Мелешеківська с. Майдан-Чапельський, Вінницького району Вінницької області, під`їхали до лісосмуги, яка знаходиться при в`їзді в с. Майдан-Чапельський, Вінницького району Вінницької області, де, зупинивши автомобіль, наказали ОСОБА_11 рухатись в сторону лісу, на що останній, побоюючись продовження застосування фізичного насильства відносно нього, виконав вказану вимогу. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 попрямували за ОСОБА_10 . Знаходячись в лісі, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наказали ОСОБА_10 копати для себе яму руками, на що останній відмовився. Після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_5 почали по черзі наносити удари руками та ногами по різним частинам тіла ОСОБА_10 , чим в результаті спричинили останньму тілесні ушкодження у вигляді синця на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, трьох синців на задньо-боковій поверхні грудної клітки зліва, двох синців на зовнішній та передній поверхнях середньої та верхньої третини лівого та правого плеча, синця на передньо-зовнішній поверхні лівого стегна, синця на зовнішній поверхні правої гомілки, які згідно висновку судово-медичного експерта № 61 від 27.01.2016 року утворились від дії тупих твердих предметів та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після нанесення вказаних ударів ОСОБА_10 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пред`явили йому вимогу про передачу їм трьохсот доларів США, на що останній, побоюючись за своє життя, відповів, що зможе передати вказані гроші лише, діставшись додому, де він зможе їх узяти. Після цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відвезли ОСОБА_10 до його будинку за адресою: АДРЕСА_4 , де повідомили, що повернуть останньому його мобільний телефон лише у разі, якщо він передасть їм вказану вище суму грошей. ОСОБА_10 , зайшовши до своєї квартири, повідомив про скоєне відносно нього кримінальне правопорушення працівників поліції.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 за пред`явленими йому обвинуваченнями у вчиненні злочинів вину визнав повністю при обставинах, викладених в обвинувальному акті. Суду також показав, що у вчиненому щиро розкаюється, зробив для себе належні висновки, завдану шкоду потерпілому відшкодував, з ним примирився.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 за пред`явленими йому обвинуваченнями вину визнав повністю при обставинах, викладених в обвинувальному акті. Суду також показав, що у вчиненому щиро розкаюється, зробив для себе належні висновки, завдану шкоду потерпілому відшкодував, з ним примирився.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, попередньо подав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутність, в якій також зазначив, що претензій до обвинувачених не має, просить їх суворо не карати, так як матеріальну шкоду йому відшкодовано, в судових дебатах участі приймати не бажає.

Враховуючи думки учасників судового провадження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним досліджувати докази по кримінальному провадженню стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд визнав за необхідне обмежитись допитом обвинувачених та дослідженням доказів стосовно осіб обвинувачених. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На досудовому розслідуванні дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по першому епізоду вірно кваліфіковані за ч.2 ст.146 КК України, як незаконне позбавлення волі, вчинене за попередньою змовою групою осіб з корисливих спонукань, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань; по другому епізоду за ч.2 ст.189 КК України, як вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Тому при призначенні виду та розміру покарання кожному з обвинувачених суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених злочинів, один з яких, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, а інший до тяжких злочинів, обставини їх вчинення кожним з обвинувачених, особи кожного з обвинувачених, а саме: що ОСОБА_4 не одружений, не працює, навчається, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, повне визнання ним вини та відшкодування завданої шкоди потерпілому; що ОСОБА_5 не одружений, не працює, навчається, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно; повне визнання ним вини та відшкодування завданої шкоди потерпілому.

Обставинами, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд встановив щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та відшкодування завданої потерпілому шкоди.

Обставинами, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд встановив щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та відшкодування завданої потерпілому шкоди.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Суд не визнає обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання, - вчинення злочинів за попередньою змовою групою осіб, оскільки це є кваліфікуючими ознаками злочинів, в яких обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, відомостей щодо особи кожного з обвинувачених, тяжкість вчинених ними злочинів, позицію потерпілого та державного обвинувача щодо міри покарання обвинуваченим, а також прохання сторони захисту щодо міри покарання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не представляють підвищену суспільну небезпеку та їх виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, і тому їм необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей обвинувачення з застосуванням положень ст.70 КК України, а також з приміненням ст.ст.75, 76 КК України з випробуванням, з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості.

Під час досудового розслідування щодо обвинувачених були обрані запобіжні заходи у виді домашнього арешту, строк дії яких закінчився 15.04.2016 року. Підстав для обрання запобіжних заходів обвинуваченим до вступу вироку в законну силу суд не вбачає.

З обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно ч.2 ст.124 КПК України, на користь держави підлягають до стягнення в рівних частках з кожного витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню на суму 306,90 грн.

Речові докази по кримінальному провадженню: автомобіль «Nissan Bluebird», д.н.з. НОМЕР_3 , 1987 року випуску, шасі № НОМЕР_4 , який передано на відповідальне зберігання під розписку ОСОБА_12 , - залишити в останнього.
Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, підлягає скасуванню арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.02.2016 року на автомобіль «Nissan Bluebird», д.н.з. НОМЕР_3 , 1987 року випуску, шасі № НОМЕР_4 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_13 та яким керують ОСОБА_12 і ОСОБА_14 .
Керуючись ст.ст.349, 373, 374 КПК України, суд -

З А С У Д И В:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.146 КК України позбавлення волі строком на 2 роки;

- за ч.2 ст.189 КК України позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання за сукупністю злочинів визначити ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.146 КК України позбавлення волі строком на 2 роки;

- за ч.2 ст.189 КК України позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання за сукупністю злочинів визначити ОСОБА_5 у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 :

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в рівних частках, на користь держави судові витрати на залучення експертів в сумі 306 (триста шість) грн. 90 коп., тобто по 153 (сто п`ятдесят три) грн. 45 коп.

Речові докази по кримінальному провадженню: автомобіль «Nissan Bluebird», д.н.з. НОМЕР_3 , 1987 року випуску, шасі № НОМЕР_4 , який передано на відповідальне зберігання під розписку ОСОБА_12 , - залишити в останнього.
Скасувати арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.02.2016 року на автомобіль «Nissan Bluebird», д.н.з. НОМЕР_3 , 1987 року випуску, шасі № НОМЕР_4 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_13 та яким керують ОСОБА_12 і ОСОБА_14 .
Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

СУДДЯ: ОСОБА_1