Справа №473/2956/15-к 29.11.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря: ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вознесенськ, Миколаївської області, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 п.6 ст.115, ч.4 ст.187 КК України
Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7
обвинувачений - ОСОБА_5
захисник - ОСОБА_6 .
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 просять вирок суду скасувати та постановити новий, яким перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, з ч.4 ст. 187 КК України на ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком в 3 роки.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК України та призначено покарання:

за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Зараховано обвинуваченому попереднє ув`язнення у строк покарання - за правилами, визначеними ч.5 ст.72 КК України.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 2286 гривень матеріальної та 5000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь фінансового управління Вознесенської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 в сумі 1473,12 гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника містяться одинакові доводи щодо порушення норм матеріального та процесуального права при ухваленні вироку судом 1-ої інстанції.

Так, не погоджуючись з кваліфікацією дій за ч.2 ст.15,п.6 ч.2 ст.115 КК України зазначають, що між обвинуваченим та потерпілим відбулася бійка, в ході якої останньому були заподіяні тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. Наміру на вбивство у обвинуваченого не було, про що свідчать товариські відносини між ними, свої протиправні дії припинив сам, при можливості їх продовжити, зачинив двері, тому що перебував в стані душевного хвилювання, до того ж покидаючи будинок перевірив пульс у потерпілого. Також, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом. Так як, прямого умислу на вбивство потерпілого у обвинуваченого ОСОБА_5 не було, його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України.

Крім того, вказують на те, що потерпілий постійно плутався в своїх показаннях, що свідчить про намагання спотворити обставини події.

Вважають, що судом 1-ої інстанції не надана належна оцінка відомостям, які містяться у висновках судово-медичних експертиз та показанням експертів під час допиту в судовому засіданні.

Також апелянти оспорюють кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч.4 ст.187 КК України та вважають, що в діях останнього містяться ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Зазначають, що ОСОБА_5 під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не переслідував корисливого мотиву на заволодіння майном останнього, а речі забрав з метою приховання слідів бійки, а пластикову картку ОСОБА_8 йому підкинули працівники міліції.

Крім того, обвинувачений та захисник стверджують, що в порушення ч.1 ст.338 КПК України, прокурор не навів нових фактичних обставин кримінального правопорушення, які можна було б використати, як підстави для зміни правової кваліфікації.

Окрім вищевикладеного, апелянти вказують на те, що показання свідка ОСОБА_9 не можуть бути доказом по справі, оскільки в них містяться розбіжності, а сам свідок підозрюється у скоєнні корисливого злочину. Також протокол огляду місця події від 21.06.2015р. за участю свідка ОСОБА_9 складений з грубими порушенням норм кримінально-процесуального закону.

Також, в своїх апеляційних скаргах звертають увагу суду на те, що в суді 1-ої інстанції були встановлені ряд обставин, які пом`якшують покарання та характеризують особу обвинуваченого з позитивної сторони, на підставі яких суд міг застосувати ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
20 червня 2015 р. приблизно о 06год. 00хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , здійснив напад на ОСОБА_8 з метою заволодіння майном. Нанісши удари ножем, викруткою, ножицями, руками та ногами по голові та тулубу, спричинив потерпілому тілесні ушкодження у комплексі у вигляді колото-різаних ран, а саме однієї рани на границі лобної та тім`яної області голови, двох ран по передній і лівій боковій поверхні грудної клітини, однієї рани по передній поверхні правої половини грудної клітини від рівня 3-го до 6-го міжребір`я по близькогрудної лінії, двох ран по долонній поверхні лівої кісті, колотих ран, а саме двох ран в правій скроневій області голови, однієї рани в завушній області справа, восьми ран по задній поверхні шиї, п`яти поверхневих ран в завушній області зліва, однієї рани в області лівого передпліччя по передній поверхні, п`яти ран по зовнішній поверхні правого плеча, двох ран по зовнішній поверхні лівого плеча, трьох ран по передній поверхні правої половини грудної клітини в верхній частині, рани по передній поверхні правої половини грудної клітини в нижній частині на рівні 9-го ребра по середньо-ключичній лінії, яка йде до бокової поверхні грудної клітини, двох ран по тильній поверхні правої кісті, двох ран по задній поверхні правого передпліччя, двох поверхневих ран в області між пальцьової складки між 1 і 2 пальцями по долонній поверхні, двох ран по передній поверхні правого передпліччя в нижній і середній третині, двох ран по внутрішньої поверхні лівого передпліччя, рани по внутрішній поверхні лівого стегна в нижній третині, синців навколо деяких ран, проникаючого колотого поранення правої половини грудної клітини з правостороннім пневмотораксом та масивної підшкірної емфіземи справа. Проникаюче колоте поранення правої половини грудної клітини з розвитком пневмотораксу і підшкірної емфіземи відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, інші ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_5 заволодів належним ОСОБА_8 майном, а саме: спортивною сумкою чорного кольору вартістю 350 грн., сорочкою з довгими рукавами вартістю 250 грн., підковдрою вартістю 250 грн., двома наволочками вартістю 200 грн., двома футболками вартістю 500 грн., рушником вартістю 150 грн., спортивним рюкзаком чорного кольору вартістю 350 грн., джинсами синього кольору вартістю 400 грн., мобільним телефоном «Lenovo A 680» вартістю 1400 грн., в якому знаходилась флеш-картка micro SD об`ємом 16 Гб вартістю 150 грн., сім-картка мобільного оператора «МТС» вартістю 10 грн. та сім-картка мобільного оператора «Life» вартістю 10 грн., пластиковою карткою банку «Ощадбанк», на рахунку якої перебували грошові кошти в сумі 1430 грн., а також грошовими коштами в сумі 600 грн. В результаті розбійного нападу ОСОБА_5 спричинив потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 6050 грн..

Побачивши, що потерпілий подає ознаки життя, з метою доведення злочинного умислу на умисне вбивство до кінця, вдарив потерпілого рукою в область кадику, та пішов, залишивши останнього в будинку, який зачинив на замок. Однак злочинний намір ОСОБА_5 щодо заподіяння смерті ОСОБА_8 не був доведений до кінця незалежно від його волі, так як потерпілий опритомнів, зміг вибратись з будинку, та в подальшому йому була надана допомога, в результаті чого смерть не наступила.

Дії ОСОБА_5 судом 1-ої інстанції кваліфіковані ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство) з корисливих мотивів, та за ч.4 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Призначаючи ОСОБА_5 вид та міру покарання суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані, що характеризують особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали свої апеляційні скарги, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без зміни, а апеляційні скарги без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 п.6 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, при обставинах, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам, які детально викладені у вироку та яким надано належну оцінку.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав частково та пояснив, що загубивши свій мобільний телефон перед 19 червня 2015 року він попросив потерпілого, з яким разом працює, повідомити коли надійде заробітна плата. Коли потерпілий повідомив, що надійшла заробітна плата вони домовилися зустрітися та попити пива. Того ж дня, близько 23год. 00хв. ОСОБА_5 зайшов до ОСОБА_8 , де, за згодою останнього, і залишився на ніч. Близько 05год. 00хв. ранку ОСОБА_8 , зайшовши до кімнати де він відпочивав, кинувся на нього з ножем та наніс удар в область шиї. Між ними почалася бійка спочатку на ліжку, потім вони скотилися на підлогу. Вибивши ножа з рук ОСОБА_8 , той почав його душити, тоді він намацав викрутку, якою наніс близько 10 ударів потерпілому. Коли захват послаб, він вирвався та став вибігати з будинку, злякавшись за своє життя.

Виходячи з кімнати, він штовхнув потерпілого в іншу кімнату, коли останній упав побачив пляшку, якою наніс йому кілька ударів по спині. Вони знову почали боротися. Почувши, що ОСОБА_8 почав хрипіти подумав, що той прикидається, а тому наніс останньому удар в область шиї, після чого вибіг з будинку. Коли повернувся, пульс у потерпілого був.

Оскільки його речі були в крові, він взяв в кімнаті джинси та кофту потерпілого і переодягнувся. Після того прибрав в кімнаті сліди бійки, речі із слідами крові склав до червоної спортивної сумки. Вийшовши з будинку, зачинив будинок, переліз через огорожу та пішов в бік ДЕПО. Коли він покидав будинок ОСОБА_8 лежав, у нього були рани, але знаходився при свідомості. Неподалік ДЕПО залишив сумку і пішов додому, по дорозі викинув посвідчення залізничника ОСОБА_8 ..

Близько 17год. 00хв. вечора, усвідомивши, що сталося, вирішив сам піти до поліції та про все розповісти. Перед тим пішов подивиться на те місце, де лишив сумку з речами, але її там не було. Близько 18год. 00хв. в районі автовокзалу його затримали співробітники поліції, він показав їм де знаходилася сумка та посвідчення потерпілого.

Після зміни прокурором обвинувачення ОСОБА_5 заперечував наявність у нього корисливих мотивів, оскільки він забрав телефон потерпілого, щоб той не викликав співробітників поліції, а банківську картку йому підкинули співробітники поліції.

Хоча обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав частково, вона підтверджується іншими доказами зібраними в ході судового слідства, а саме: показами потерпілого, свідків, поясненнями судово-медичного експерта, протоколами огляду місця події, затримання особи даними протоколу проведення слідчого експерименту та фото таблицями до нього, висновками судово-медичних експертиз та іншими письмовими доказами дослідженими під час судового слідства.

Всі докази, надані стороною обвинувачення, отримані в порядку визначеному кримінально-процесуальним законом, ретельно перевірені судом 1-ої інстанції, проаналізовані та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, а їх сукупність поза всяким сумнівом доводить винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, а саме закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство) з корисливих мотивів, та напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Твердження апелянтів про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_5 з ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України та з ч.4 ст.187 КК України на ч.3 ст.185 КК України є безпідставними та спростовуються фактичними обставинами та матеріалами справи.
Із фактичних обставин справи вбачається, що поштовхом до насильства відносно потерпілого ОСОБА_8 стало бажання обвинуваченого заволодіти його майном. Крім того, тілесні ушкодження наносилися різними предметами (ножем, викруткою, манікюрними ножицями), тобто знаряддями, що об`єктивно могли спричинити смерть, удари завдавалися обвинуваченим у життєво важливі ділянки тіла потерпілого грудну клітину, голову, а також верхні та нижні кінцівки. Після чого обвинувачений намагався приховати сліди злочину, вилучаючи з місця події речі, що були в крові та знаряддя злочину, якими наносив ушкодження потерпілому. До того ж, усвідомлюючи небезпеку для життя потерпілого, зачинив його у будинку самого, забравши телефон, при цьому ніяких дій для надання потерпілому медичної допомоги особисто не здійснив.

Отже, характер, послідовність і динамічність дій обвинуваченого ОСОБА_5 , його поведінка до, під час і після вчинення злочину, локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого та механізм їх спричинення, кількість ушкоджень, знаряддя злочину свідчать про те, що ОСОБА_5 у даному випадку діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого з корисливих мотивів та вчинив для цього усі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть смерть потерпілого, однак смертельний наслідок не настав лише через обставини, які не залежали від його волі.

Відповідно до положень п.10 постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» за п.6 ч.2 ст.115 КК як учинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном тощо), одержати чи зберегти певні майнові права або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочину. Згідно ч.1 ст.15 КК України та п.п. 4, 22 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ визначено, що замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

На підставі вищевикладеного, суд 1-ої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.15-п.6 ч.2 ст.115 КК України як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство) з корисливих мотивів.

Також, характер дій обвинуваченого ОСОБА_5 , спрямованих на заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, підтверджують наявність в його діях всіх ознак складу злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а саме нападу з метою заволодінням чужим майном, поєднаний з насильством. Так, обвинувачений знав, що потерпілий отримав аванс, під час спричинення тілесних ушкоджень вимагав повідомити пінкод від його банківської картки, при зустрічі обвинувачений казав, що хоче придбати такий мобільний телефон, як у потерпілого. Крім того, згідно висновку судово-медичної експертизи одне із тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Що стосується посилання апелянтів на те, що банківську картку потерпілого йому підкинули співробітники поліції спростовуються дослідженими матеріалами справи. Так, згідно із протоколом затримання особи від 20.06.2015 року (а.с.21-23) під час обшуку затриманої особи у ОСОБА_5 було виявлено та вилучено із задньої правої кишені джинсів пластикову платіжну картку «ОщадБанку» на ім`я ОСОБА_10 № НОМЕР_1 , тобто банківську картку потерпілого у ОСОБА_5 було вилучено ще 20.06.2015 року і вона не могла лежати в посвідченні потерпілого, яке було знайдено та вилучено під час слідчого експерименту 21.06.2015р.(протокол проведення слідчого експерименту від 21.06.2015 року а.с.59-74). Таким чином, на момент затримання ОСОБА_5 співробітники поліції не могли підкинути йому картку, вилучену із посвідчення потерпілого, про що вказав сам обвинувачений, оскільки саме посвідчення було знайдено та вилучено пізніше, ніж відбулося затримання.

Отже, суд 1-ої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.4 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого.

Покази потерпілого щодо обставин розбійного нападу та спричинення йому тілесні ушкодження узгоджуються з іншими дослідженими судом та наведеними у вироку доказами, а тому не має підстав для сумнівів щодо правдивості даних показів.
Так, потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що 19 червня 2015 р. він, за проханням ОСОБА_5 , повідомив йому про те, що надійшла заробітна плата. Того ж дня ОСОБА_5 запропонував зустрітися у нього дома. Під час зустрічі вони пили пиво, дивилися кіно, розмовляли та, за його згодою, ОСОБА_5 залишився у нього ночувати. В ході розмови обвинувачений цікавився його мобільним телефоном, начебто хотів подарувати такий своїй дівчині.
Вранці наступного дня, ОСОБА_5 , зайшовши до його кімнати, дістав із задньої кишені ніж та почав наносити удари в області серця. Вони почали боротися, обвинувачений продовжував наносити удари руками та манікюрними ножицями по потилиці і плечам. Коли він намагався вирватися та вибігти, ОСОБА_5 штовхнув його в іншу кімнату, там побачивши скляну пляшку, наніс нею два удари обвинуваченому. Коли вони боролися обвинувачений питав пінкод його банківської картки, він просив, щоб той його не добивав, тоді перевіривши пульс, останній наніс удар по кадику.

Коли він прийшов до тями, хотів вийти, але не зміг бо замок на вхідних дверях зачинений зовні. Тоді, вибивши скло та вирізавши шматок дерматину на вхідних дверях, виліз через отвір та пішов до сусідки, так як ворота були теж зачинені.

Також, потерпілий додатково пояснив, що ножем йому наносилися удари в область серця, викруткою в бік, манікюрними ножицями по плечам, голові та шиї. Платіжна картка лежала в посвідченні і ОСОБА_5 знав про це, оскільки так носять всі залізничники, пінкод сказав справжній. Прийшовши до тями побачив, що немає мобільного телефону, куртки, штанів, в яких було 600 грн. та платіжної картки.

Крім того, зазначив, що дійсно до події, яка сталася, з обвинуваченим ОСОБА_5 у них були дружні стосунки.
Такі показання узгоджуються з:
- даними, які містяться у протоколі огляду місця події з фототаблицями від 20.06.2015р. (а.с. 50-57), згідно якого було оглянуто територію домоволодіння та будинок, що розташований по АДРЕСА_2 , де було скоєно злочин;
- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка надавала першу допомогу потерпілому;
- факт умисного заподіяння обвинуваченим ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, їх характер та локалізація, механізм утворення, кількість відповідають поясненням судово-медичного експерта ОСОБА_12 та висновку судово-медичного експерта №274 від 26.06.2015 р. (а.с.40-43);

- даними протоколу огляду місця події від 21.06.2015р. (а.с.75-76), з якого вбачається, що свідок ОСОБА_9 добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон, та дорожню сумку з речами (скляна пляшка з-під пива «Чорний принц», футболка білого кольору, сорочка чоловіча, рушник, дві наволочки, на яких є плями бурого кольору, чоловічі джинси, півковдра з плямами бурого кольору);
- даними протоколу затримання особи від 20.06.2015р. (а.с. 21-23), де під час обшуку ОСОБА_5 було виявлено та вилучено пластикову платіжну картку «Ощадбанку» на ім`я ОСОБА_8 ..
Отже, твердження апелянтів про те, що потерпілий намагався спотворити обставини події не знайшли підтвердження.

Судово-медичний експерт ОСОБА_12 , в порядку ст.356 КПК України, пояснив що проводив експертизу наявності та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_8 , у якого було виявлено три види ран, а саме різані, які могли утворитися від дії предмета з колюче-ріжучими властивостями, не виключено від дії клинка ножа; колющі, які могли утворитися у разі застосування такого знаряддя як викрутки, а також невеликі колющі, які могли утворитися від використання манікюрних ножиць із зведеними браншами. У ОСОБА_8 було виявлено проникаюче колоте поранення правої половини грудної клітини з розвитком пневмотораксу і підшкірної емфіземи, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння. При своєчасному не надані потерпілому кваліфікованої медичної допомоги могла настати його смерть. Інші тілесні ушкодження відносились до легких тілесних ушкоджень. У потерпілого не було ушкоджень він уламків скла. Також експерт пояснив, що дренаж плевральної порожнини, проведений потерпілому, - є операцією. Показання експерта в частині характеру, локалізації, механізму утворення та кількості тілесних ушкоджень повністю відповідають даним, які містяться у висновку судово-медичного експерта № 274 від 26.06.2015р.. Експертиза проведена відповідно до вимог кримінального та кримінально-процесуального законодавства.

Суд 1-ої інстанції, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, надав показанням експерта та висновку експертизи належну оцінку, а тому доводи апелянтів в цій частині не відповідають дійсності.

Що стосується доводів апелянтів про те, що показання свідка ОСОБА_9 не можуть бути доказом по справі, оскільки в них містяться розбіжності щодо знаряддя злочину викрутки, а сам він підозрюється у скоєнні корисливого злочину, є необґрунтованими. Так, знаряддя злочину взагалі не було предметом дослідження в суді 1-ої інстанції, тому посилання на це є безпідставним, а його підозра у скоєнні корисливого злочину ні яким чином не підтверджує заінтересованість в наданні невірних показів по вказаному кримінальному провадженні. Крім того, огляд місця події від 21.06.2015 р. за участю свідка ОСОБА_9 проведено відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, на підставі заяви, в присутності двох понятих, про що було складено протокол, який підписаний всіма учасника без зауважень та доповнень.

Відповідно до положень ст. 338 КК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Зі змісту зміненого обвинувального акту вбачається, що під час судового розгляду, з пояснень потерпілого, були встановлені нові фактичні обставини події, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_5 розпитував у потерпілого про його мобільний телефон, яким потім заволодів, шляхом застосування насильства, довідався пінкод банківської картки потерпілого, якою теж заволодів. Все це, у сукупності з іншими дослідженими доказами, дають підстави вважати, що при здійснені закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 . ОСОБА_5 переслідував корисливий мотив.
Тому, з огляду на вищенаведене є безпідставними доводи обвинуваченого та захисника про те, що прокурор не навів нових фактичних обставин для зміни правової кваліфікації.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначено судом 1-ої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчинених ним правопорушень, які відносяться до особливо тяжких злочинів, даних про особу, яка раніше не судима, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проходження служби та проживання характеризується позитивно, за місцем роботи негативно, проживає із співмешканкою та має дитину-інваліда. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання не встановлено.

Таким чином, суд 1-ої інстанції при призначені покарання врахував всі обставини справи та характеризуючи дані обвинуваченого та призначив покарання в межах санкції статей, а також достатнє та необхідне для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, підстав для застосування ст. 69КК України, як того просять апелянти, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404,405, 407,419,424,532 КПК України, суд

П О С ТА Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 квітня 2016 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справи України протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2