УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №286/2274/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст. 15, ч.2 ст.240 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2016 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільшанка Чуднівського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст.240 КК України,
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 та в доповненнях до апеляційної скарги заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення, установлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просять вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 13.09.2016 стосовно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і постановити новий, яким призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на те, що обране обвинуваченому покарання у виді штрафу очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки довкілля як обвинуваченим, так й іншими особами.
Зазначив, що судом при призначенні покарання не враховано те, що обвинувачений не має будь-яких доходів, а тому фактично неспроможний самостійно сплатити розмір визначеного судом штрафу.
Вирішуючи питання долі речових доказів суд у вироку ухвалив конфіскувати вказані речові докази і крім того зазначив, що конфіскації підлягає шрайбер. Однак вказана річ не вилучалась і не визнавалась речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а тому конфіскація є незаконною.
Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 13 вересня 2016 року ОСОБА_8 визнано винним за ч.3 ст.15, ч.2 ст.240 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятиста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 8500 грн.
Вилучене у обвинуваченого ОСОБА_8 майно: саморобну водонапірну помпу, п`ять пожежних рукавів, 4 металеві труби-тички, 2 сачки, шрайбер та лопату конфісковано, а автомобіль«УАЗ 452» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_10 , повернуто законному власнику.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 30 липня 2016 року обвинувачений ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, в порушення вимог ст.19 Кодексу України про надра, самовільно, не маючи спеціального дозволу на користування ділянкою надр, без наявності акту, що посвідчує гірничий відвід та без оформлення в установленому порядку документів, що посвідчують право на земельну ділянку, з метою видобування корисних копалин загальнодержавного значення бурштину, на автомобілі «УАЗ 452» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_10 та перебував у тимчасовому користуванні ОСОБА_8 , приїхав до кварталу №29 Сирницького лісництва ДП «Словечанське лісове господарство», що розташоване поблизу с. Сирниця Овруцького району Житомирської області. Для незаконного видобутку бурштину, який відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994 «Про затвердження переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення», відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, а саме ювелірної сировини (дорогоцінного каміння), обвинувачений ОСОБА_8 заздалегідь підготував і привіз із собою знаряддя вчинення злочину, а саме: належні невстановленій слідством особі саморобну водонапірну помпу, виготовлену на базі автомобільного двигуна «Мersedes» з обладнанням до неї: п`яти пожежних рукавів, чотирьох металевих труб-тичок, двох сачків, шрайбера та лопати.
У вказаному місці близько 22 години ОСОБА_8 , залучивши до роботи невстановлених слідством осіб, підготувавши та встановивши вказану мотопомпу, почав здійснювати незаконний видобуток бурштину шляхом вимивання його з лунки у ґрунті.
Таким чином, ОСОБА_8 розпочав незаконний видобуток корисних копалин загальнодержавного значення (бурштину), але, вчинивши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не довів його до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки вимивання ґрунту стало неможливим з технічних причин та, крім цього, близько 01 години 50 хвилин вже 31 липня 2016 року обвинувачений ОСОБА_11 був виявлений та затриманий працівниками Овруцького відділення поліції Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області. Останніми були також вилучені знаряддя злочину: мотопомпа та інше.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу з доповненнями до неї, обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями до неї підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час судового розгляду фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правова кваліфікація ніким із учасників не оспорювалися.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом.
Дії обвинуваченого за ч.3 ст.15, ч.2 ст.240 КК України кваліфіковані правильно, що в апеляційній скарзі та доповненнях до неї не оспорюється.
Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного судом покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є неспроможними.
Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд дотримався загальних засад, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України.
Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при вирішенні питання про визначення обвинуваченому покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та те, що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення є середньої тяжкості, тяжких наслідків від його дій не настало. Судом також враховано особу винного, який за місцем свого проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, а також враховано його сімейний стан, те, що він має на утриманні неповнолітню дитину.
Обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину обґрунтовано визнано щире каяття у вчиненому злочині та активне сприяння його розкриттю.
Судом також не встановлено обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому.
Сукупність вищенаведених обставин, врахованих судом під час ухвалення вироку, свідчить про те, що обране обвинуваченому покарання у виді штрафу, очевидно сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки довкілля як обвинуваченим, так й іншими особами.
За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо призначення ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятиста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Крім того, в матеріалах кримінального провадження наявний фіксальний чек про сплату обвинуваченим ОСОБА_8 у добровільному порядку визначеної судом суми штрафу у розмірі 8500грн. (а.с. 53).
Разом з тим, вирішуючи питання щодо речових доказів,судом першої інстанції допущено помилку.
Положення ст.98 КПК України зазначають, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України гроші, цінності та речі, та інше майно, які були об`єктом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме постанови ст. слідчого СВ капітана поліції ОСОБА_12 від 01 серпня 2016 року про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000544 визнано водонапірну помпу на базі автомобільного двигуна марки «Мерседес» на основі колісного причепу, рукави пожежні 5 шт., алюмінієві тички в кількості 4 шт., 2 сачки, лопата та автомобіль марки «УАЗ» д/з НОМЕР_1 та передано на зберігання до Овруцького ВП Коростенського ВП ГУУНП в Житомирській області (а.с 20).
Такий предмет як шрайбер речовим доказом не визнано, у зв`язку з чим з мотивувальної та резолютивної частини вироку слід виключити вказівку про конфіскацію шрайбера.
Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора з доповненнями до неї задовольнити частково.
Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 13 вересня 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити. Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку про конфіскацію шрайбера.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали Апеляційним судом Житомирської області.

СУДДІ: