Ухвала
іменем україни

05 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2016 року, засуджено:
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, не судимого,

до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст.185 КК України на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 289 КК України на строк 5 років без конфіскації майна; за ч. 1 ст. 304 КК України на строк 3 роки 6 місяців та до покарання у виді обмеження волі за ч. 1 ст. 357 КК України на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки;

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

громадянина України, не судимого,

до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК України на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 289 КК України на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки;
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

громадянина України, не судимого,

до покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 289 КК України на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі статей 75, 104 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців.
Вироком районного суду ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
01 листопада 2015 року приблизно о 23.00 год. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за попередньою змовою між собою з корисливих мотивів, підібравши ключ до дверей автомобіля «ЗАЗ 110206», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_7 та знаходився неподалік будинку № 20 А на вул. Новокузнецькій у м. Запоріжжі, таємно викрали із зазначеного транспортного засобу автомагнітолу «Pioneer 4003» вартістю 400 грн. Крім того, ОСОБА_4 цього ж дня за вказаних обставин таємно викрав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 , виданий Вільнянським МРЕВ УДАІ УМВС України в Запорізькій області 12 січня 1999 року, на вищевказаний транспортний засіб.

Крім того, 02 листопада 2015 року приблизно о 23.00 год. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 діючи повторно за попередньою змовою між собою та неповнолітнім ОСОБА_6 з корисливих мотивів у дворі будинку АДРЕСА_1 шляхом підбору ключа, незаконно заволоділи автомобілем «ЗАЗ 110557» 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ТОВ «Асон» ЛТД, вартістю 32 713,81 грн. При цьому, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що ОСОБА_6 є неповнолітнім, втягнув його у злочинну діяльність на вчинення незаконного заволодіння вказаного транспортного засобу.

Також, 04 листопада 2015 року приблизно о 22.00 год. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за попередньою змовою між собою діючи повторно з корисливих мотивів у дворі будинку АДРЕСА_1 за допомогою наявних у ОСОБА_4 ключів, незаконно заволоділи автомобілем «ЗАЗ 11002» 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_8 , вартістю 17 592,64 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2016 року щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову скасовано та кримінальне провадження у цій частині направлено на новий судовий розгляд у суд першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін.
Прокурор у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу апеляційного суду в частині вирішення питання про призначення покарання засудженим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суди в порушення вимог ч. 3 ст. 374 КПК України при призначенні покарання засудженим не зазначили обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що необхідно відмовити у відкритті провадження за скаргою, оскільки з наведених документів убачається, що підстави для задоволення скарги відсутні.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації їх дій у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи прокурора про те, що суди першої та апеляційної інстанцій при призначенні покарання засудженим не зазначили обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання не можуть бути визнані, як підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції.
Так, при призначенні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані, що характеризують засуджених, які раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, їх позитивні характеристики та молодий вік, повернення викраденого майна потерпілому, а також те, що засуджені визнали свою вину та щиро розкаялися, що відповідно до вимог ст. 66 КК України суд визнав вказані обставини такими, що пом`якшують покарання.
На підставі цих даних у їх сукупності районний суд призначив ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, однак дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення останніх без реального його відбування та застосував до них положення ст. 75 КК України.
Аналогічні доводи щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, були наведені в апеляційній скарзі прокурора та перевірялися судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Отже, з урахуванням наведеного, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та даних про осіб засуджених, колегія суддів вважає, що призначене покарання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із застосуванням ст. 75 КК України є законним та справедливим.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги прокурора не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргоюна ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 ___________________ ОСОБА_3