14.07.2016
Справа № 494/735/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.07.2016 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_4
обвинуваченого, цивільного відповідача - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 000382 щодо обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, уродженець м.Березівка Одеської області з середньо-спеціальною освітою, інвалід ІІІ гр., не одружений, на утриманні нікого не має, урядових нагород не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України);
ВСТАНОВИВ:
02.09.2015 року у вечірній час, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та інші святкували спільну зустріч випускників у кафе «Барс» в м. Березівка Одеської області. Приблизно 01:00 год., ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_4 підвезти її додому за адресою: АДРЕСА_2 . Прибувши за вказаною адресою, ОСОБА_4 запросила ОСОБА_5 зайти до її домоволодіння, до гаражного приміщення, на що останній погодився. У подальшому, ОСОБА_5 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в будинку АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою умисного нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , умисно наніс удар правою рукою в лобову частину голови, в результаті чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу мозку, забійної рани та гематоми на шкірі лобної ділянки у центральній частині, пара орбітальних гематом з обох сторін голови. Вказані травми відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_5 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України.
Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_5 заподіяв умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив злочин, передбачений частиною другою статті 125 КК України.
Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав вину у вчиненні злочину передбаченого частиною другою статті 125 КК України та надав суду пояснення про те яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені злочину та просив суд призначити йому найменш суворе покарання.
Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який не перебуває на наркологічному і психоневрологічному обліку, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.
На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким вони скористались.
Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за частиною другою статті 125 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. ОСОБА_5 вказав, що є інвалідом 3 групи, просив застосувати мінімальне покарання. Потерпіла у судовому засідання просила найсуворіше покарати ОСОБА_5 .
У відповідності до ст.8 ч.1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Разом з цим, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки обвинувачений визнав вину у інкримінованому йому злочині, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
До вказаного висновку суд прийшов також, виходячи із висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Орлов проти України» від 11.02.2016 року, відповідно до яких «… національні суди за жодних обставин не повинні дозволяти випадків, за яких завдання тілесних і моральних страждань залишатиметься безкарним. Це важливо для забезпечення громадської впевненості у принципі верховенства права і його підтримки, а також у попередженні будь-яких ознак толерантності органів влади до незаконних дій або співучасті у них».

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Злочин вчинений обвинуваченим є дійсно небезпечним, оскільки посягає на життя та здоров`я потерпілої особи. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, який є інвалідом ІІІ групи, тяжкості вчиненого ним злочину відповідно до статті 12 КК України, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, думку потерпілої, з врахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого злочину, а також з урахуванням думки потерпілої ОСОБА_4 , яка просить покарати обвинуваченого відповідно до закону, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді громадських робіт в межах санкції цієї статті, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілої.
Потерпілою ОСОБА_4 по справі заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 5710 грн.00 коп., яка полягає у витратах на медикаменти. Під час судового засідання ОСОБА_4 подала заяву про зменшення вимог матеріального характеру з 5710 грн. до 4373 грн. 05 коп., та наполягала на її задоволенні.

Також просила відшкодувати моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких зазнала у зв`язку з протиправними діями обвинуваченого, зміні звичайного способу життя, і яку вона оцінює у 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Згідно зі ст.ст.23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї… Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань… При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Потерпіла ОСОБА_4 (цивільний позивач) надала суду належні та допустимі докази про заподіяння їй обвинуваченим ОСОБА_5 (цивільним відповідачем) матеріальних збитків і моральних страждань, внаслідок яких позивач змушена докласти додаткових зусиль для організації свого життя, щоб усунути негативні наслідки, заподіяні кримінальним правопорушенням.

Цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди на суму 4373 грн. 05 коп. обвинуваченим (цивільним відповідачем) ОСОБА_5 не оспорюється і підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки останній у судовому засіданні визнав його. Щодо стягнення моральної шкоди, то ОСОБА_5 його не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_4 тілесними ушкодженнями, отриманими нею в результаті неправомірних дій ОСОБА_5 суд враховує, тяжкість тілесних ушкоджень заподіяних кримінальним правопорушенням потерпілій, моральні переживання у зв`язку з їх заподіянням та страждання від фізичного болю через отримані тілесні ушкодження, ступінь порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілої, а тому вважає за можливе позов задовольнити частково.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду та те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, суд вважає стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 3000 гривень.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368,370, 374 КПК України, статтею 125 КК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України та призначити покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.
Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 не застосовувалися.
Речові докази у кримінальному провадженні - відсутні.
Цивільний позов ОСОБА_4 - задовольнити частково
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 4373 грн. 05 коп. та моральну шкоду в сумі 3000 грн., а загалом 7373 (сім тисяч триста сімдесят три) гривні 05 коп.
В решті вимог цивільного позову потерпілої у кримінальному провадженні - відмовити.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1