Провадження №1-в/485/295/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2016 року Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника ВК ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м.Снігурівка Миколаївської області клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення,

ВСТАНОВИВ:

Вироком апеляційного суду Вінницької області від 08 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23 січня 2014 року, скасовано вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 30 липня 2012 року в частині призначеного покарання, ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі.

З 04 квітня 2014 року засуджений відбуває покарання у Снігурівській ВК №5.

Початок строку - 17 березня 2014 року, кінець строку 17 вересня 2017 року.

05 серпня 2016 року засуджений звернувся до суду з клопотанням, в якому просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки він став на шлях виправлення, однак адміністрацією Снігурівської ВК №5 йому було відмовлено достроковому звільненні.

Вислухавши засудженого, який клопотання підтримав, представника установи, який заперечив щодо звільнення засудженого достроково, думку прокурора проти звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з представлених ВК №5 матеріалів ОСОБА_5 станом на 09 серпня 2016 року відбув 2 роки 04 місяці 22 дні позбавлення волі, що становить більше 2/3 призначеного йому судом покарання.

Із останньої характеристики на засудженого за місцем відбування покарання у Снігурівській ВК №5 від 05 серпня 2016 року за час відбування покарання він характеризується посередньо. На виробництві установи не працевлаштований, стягнень та заохочень не мав. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не завжди приймає участь у організації виховних заходів через особисту неорганізованість, приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу "Правова просвіта", прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня знань та рівня самоосвіти, читає релігійну літературу та періодичні видання, періодично відвідує церкву установи, участі в роботі самодіяльних організацій не приймає, підтримує зв"язки з рідними, на профілактичному обліку не перебуває.

28 липня 2016 року комісією Снігурівської ВК №5 ОСОБА_5 було відмовлено у застуванні ст.81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення. В обґрунтування даного висновку зазначено, що він характеризується посередньо, заохочень не має, не працевлаштований, безвідповідально ставиться до виконання робіт по благоустрою, не завжди приймає участь в організації виховних заходів через особисту неорганізованість, про що в судовому засіданні засуджений не заперечив, а лише ствердив, що не працевлаштувався за станом здоров"я.

Разом з тим, однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів не лише сумлінним ставленням до праці, але й сумлінною поведінкою, яка є прикладом для наслідування іншими засудженими особами, ресоціалізації з урахуванням позитивних змін в особистості засудженого.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 не вбачається, що за час відбування покарання його поведінка є сумлінною, він виправився та в повній мірі готовий до самокерованої стійкої правослухняної поведінки. Засуджений ніяк себе не проявив, а тому й не заохочувався адміністрацією установи. Прагнення до участі у виховних заходах засуджений не виявляє, безвідповідально ставиться до робіт по благоустрою, що також свідчить про недостатній ступінь його виправлення.

Вказане дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_5 за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Крім того, суд враховує, що засуджений неодноразово судимий, вчинив даний тяжкий злочин у період непогашеної судимості за попередній аналогічний злочин.

Наявність у засудженого хвороб не є підставою для застосування ст.81 КК України.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 своєю поведінкою виправлення не довів, його поведінка не є сумлінною, та з урахуванням того, що згідно ст.81 КК України застосування умовно-дострокового звільнення є правом, а не обов`язком суду, вважає, що клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її оголошення в Апеляційний суд Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області.

Суддя