Кримінальне провадження
№ 1-кп/489/118/2016
У Х В А Л А

ІМ`ЯМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

ОСОБА_10

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акту за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, громадянки України, не працюючої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, не судимої, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.27 ч.5, 110 ч.2 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, одруженого, не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, пенсіонера, не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.110 ч.2, 263 ч.1 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, не працюючого, не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, раніше, не працюючого, не одруженого, не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.110 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді від 21.08.2015 р., до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та ухвалою суду від 29.08.2016 р. строк тримання обвинуваченого під вартою було продовжено до 28.09.2016 р.

При цьому, ухвалою суду від 26.09.2016 р. запобіжний захід обвинуваченому було скасовано, з підстав відсутності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, з врахуванням його тривалого тримання під вартою до цього, та зобов`язано його за кожною вимогою з`являтися до суду.

Прокурором знову подано клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання ризикам переховування обвинуваченого від суду, продовження кримінального правопорушення у якому він підозрюється, перешкоджання кримінальному провадженню, шляхом невиконання процесуальних рішень та вимог суду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, приходжу до наступного.

Так, прокурором наявність зазначених ризиків, доводилося лише відсутністю у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та утриманців, наявністю певних навичок щодо вчинення злочинів, та відсутністю перешкод для застосування до нього запобіжного заходу.

При цьому такі ризики, суд вважає недоведеними, оскільки їх наявність не ґрунтується на обставинах, які були встановлені судом, як під час тримання обвинуваченого під вартою, так і після його звільнення з під варти.

До такого висновку, суд приходить з урахуванням обставин, наявності у обвинуваченого постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків та зв`язків з державою, що ніким не спростовано, поведінки його після звільнення з під варти, після якого обвинуваченим не вчинено жодних дій, які б давали підстави стверджувати про переховування його від суду та перешкоджання кримінальному провадженню, шляхом невиконання процесуальних рішень та вимог суду.

Крім того, заявляючи про наявність ризику продовження обвинуваченим кримінального правопорушення, прокурор не надав будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення обвинуваченим таких дій, або готування до їх вчинення, після його звільнення з під варти, в зв`язку з цим суд вважає недоведеним існування такого ризику.

При цьому, слід зауважити, що тримання обвинуваченого під вартою не можна обумовлювати лише минулим обвинуваченого і обставинами вчинення певних дій до застосування до нього запобіжного заходу, що з урахуванням досліджених судом обставин, щодо ролі обвинуваченого у вчиненні злочину, який не був його організатором, відсутності у нього судимостей, позиції обвинуваченого щодо визнання вини, тривалого тримання його під вартою у вказаному кримінальному провадженні, настільки зменшує вірогідність виникнення зазначених ризиків ризику, що не дає підстав вважати їх існуючими на момент прийняття рішення щодо запобіжного заходу.

Крім того, наявність таких ризиків не може обумовлюватися тільки тяжкістю злочину, на що неодноразово вказано у рішеннях Європейського суду з прав людини, з урахуванням практики якого застосовується кримінальне процесуальне законодавство України, відповідно до вимог ст.9 КПК України, зокрема у рішеннях "В. проти Швейцарії" від 26.01.1993 р., "Мамедова проти Росії" від 01.06.2006 р., виходячи з яких наявність ризиків переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів не можна оцінювати залежно від суворості можливого покарання, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Їх треба визначати з врахуванням низки інших ревалентних факторів, які можуть або підтвердити наявність такого ризику, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою, якими є характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, та тримання під вартою не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

Також, відповідно до рішення Європейського суду "Адам`як проти Польщі" від 19.12.2006 р., доводи щодо наявності ризиків та тяжкість злочину можуть бути достатніми для виправдання позбавлення волі, на початку цих доводів. Однак, з плином часу вони неминуче втрачають свою ревалентність, і лише справді виняткові доводи здатні переконати Суд в тому, що тривале позбавлення волі, може бути виправдане з огляду на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що має бути прийнято судом до уваги з врахуванням тривалого тримання обвинуваченого під вартою, що вже мало місце у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.3 ст.194 КПК України, слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

В зв`язку з не доведенням наявності існування ризиків, зазначених у клопотанні та передбачених ст.177 КПК України та вимог ч.3 ст.194 КПК України, щодо рішення суду у разі висновку про відсутність ризиків, які дають підстави для застосування запобіжного заходу, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання прокурора, зобов`язавши обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду.

Керуючись ст.193, 196, 372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - відмовити.

Зобов`язати обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: