БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 497/1083/15-к
Провадження № 1-кп/497/3/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.02.2016 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі суду:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

цивільного позивача ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Болград обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000018 від 18.01.2015 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Болград, Одеської області, громадянина України, болгарина за національністю, маючого вищу освіту, тимчасово не працюючого, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого і фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, особу якого встановлено згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Болградським РВ ГУМВС України в Одеській області від 10.10.2000 року,

який обвинувачується у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України надійшов 08 травня 2015 року на розгляд Болградського районного суду Одеської області з прокуратури Одеської області.

Протоколом автоматичного розподілу обвинувальний акт було передано на розгляд судді ОСОБА_8 (а.с.17).

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 13.01.2016 року № 25 щодо призначення повторного автоматичного розподілу судових справ на підставі наказу голови суду № 1-ос від 12.01.2016 року про відрахування судді ОСОБА_8 зі штату суду у зв`язку з переведенням до іншого суду, дане кримінальне провадження передано згідно протоколу повторного авторозподілу на розгляд судді ОСОБА_1 (а.с.164, 165).

Ухвалою судді ОСОБА_1 від 15.01.2016 року призначено обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 до підготовчого судового розгляду (а.с.166).

Згідно обвинувального акту вбачається, що «18.01.2015 року приблизно о 05.00 годині водій ОСОБА_4 допустив порушення вимог п.п. 1.2, 2.3 «б», 2.9 «а», 10.1,11.3,12.1 «Правил дорожнього руху» України, якими передбачено:
п. 1.2 «В Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів»;
п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 2.9. «Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин»;
п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
п. 11.3. «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу»;
п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
Порушення виразилося в тому, що водій ОСОБА_4 у вказаний день та час, у темну пору доби, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння (вміст етилового спирту в крові 2,38 %о), приступив до керування власного автомобіля «Chevrolet Evanda», р/н НОМЕР_2 , та почав здійснювати рух.
Перебуваючи під впливом алкоголю, чим позбавив себе можливості адекватно сприймати дорожню обстановку та контролювати рух керованого ним автомобіля, будучи неуважним, не стежачи за дорожньою обстановкою, здійснював рух по автодорозі Т-1604 з боку с. Жовтневе в напрямку м. Болград.
Під`їжджаючи до 14 км зазначеної автодороги, ОСОБА_4 не врахував дорожні умови, у вигляді темного часу доби та вологого дорожнього покриття, не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним автомобіля та безпечно керувати ним, внаслідок чого не впорався з керуванням транспортного засобу, та на 14 км + 50 м, здійснив виїзд на полосу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2106», р/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , який здійснював рух у зустрічному напрямку по своїй смузі для руху.
У результаті зазначеного зіткнення водій автомобіля «ВАЗ 2106», ОСОБА_9 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці ДТП, а пасажир його автомобіля ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 16 від 13.02.2015 року смерть ОСОБА_9 наступила в результаті поєднаної травми тіла, яка супроводжується травматичним розривом серця з кровотечею в ліву плевральну порожнину, порожнину перикарда, яка ускладнилася гострою крововтратою.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №18 від 25.03.2015 року ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому поперечного відростка сьомого шийного хребця без зміщення уламків; закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, забитої рани в лівій тім`яній області голови; забитої рани на передній поверхні лівої гомілки в нижній третині, та в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому».
В підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 висловлена думка про необхідність призначення справи до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, а також заявлено клопотання про виклик в судове засідання свідків обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_4 також вважав за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, через зайнятість в іншому судовому процесі. Обвинувачений подав заяву про проведення підготовчого судового розгляду у відсутність його захисника (а.с.178).

Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та цивільний позивач ОСОБА_7 вискали думку про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Інших клопотань не надходило.

Суд, заслухавши думки усіх учасників підготовчого судового засідання, дослідивши обвинувальний акт з додатками, приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст.ст.291 та 384 КПК України.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Зокрема, п.5 ч.2 ст.291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Вичерпні вимоги до змісту обвинувального акту та його додатків викладені в ст.291 КПК України, а відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейскього Суду з прав людини» при розгляді справ суди повинні застосовувати Конвенцію і практику суду як джерело права.

Відповідно до ст.9 Конституції України діючі міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 1 КПК України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, ст.8 Конституції передбачає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст.8 КПК України передбачено, що принцип верховенства права в кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 р.) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 р.) зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Проте, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, за наступних підстав.

Так, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та його правову кваліфікацію, але в ньому взагалі відсутнє формулювання обвинувачення, як цього вимагає п.5 ч.2 ст.291 КПК України, що свідчить про недотримання слідчим та прокурором цих положень КПК України, що є підставою для повернення обвинувального акту прокурору зі стадії підготовчого провадження.

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Викладення фактичних обставин провадження з підсумком про те, що особа вчинила те чи інше кримінальне правопорушення, як це зроблено в обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 не може замінити формулювання обвинувачення, оскільки за змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, а за правилами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_4 , а тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України є не спроможними.

Тобто обвинувачення ОСОБА_4 фактично не пред`явлено, оскільки обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, що є неприпустимим, перешкоджає подальшому розгляду кримінального провадження судом і є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення зазначеного недоліку і приведення обвинувального акту у відповідність до вимог кримінального процесуального кодексу України.

Крім того, із обвинувального акту вбачається, що слідчий зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, що є безпідставним та недопустимим. При складанні обвинувального акту, з урахуванням принципу визначеному ст.17 КПК України можливо вказувати тільки на те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Отже, вказівка в обвинувальному акті про те, що обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення - є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст.17 КПК України, яка випливає зі ст.ст.62, 129, п.3 Конституції, п.2 ст.11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Окрім іншого, слід звернути увагу, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 переданий на розгляд судді разом з усіма доказами, зібраними і дослідженими в судовому засіданні іншим суддею.

Відповідно до ч.4 ст. 291 КПК України надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Таким чином, ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає вичерпний перелік відомостей, що мають міститися в обвинувальному акті та з урахуванням змісту ч.4 ст. 291 КПК України, який містить імперативне положення про заборону надавати суду інші документи окрім тих, що передбачені ст. 291 КПК України, розширеному тлумаченню не підлягає.

Системний аналіз зазначених норм дає суду підстави зробити висновок про те, що вони в тому вигляді, в якому викладені, мають забезпечувати неупередженість суду та, в свою чергу, гарантувати право на судовий захист.

Однак, як встановлено судом, в всупереч наведеним нормам та принципам кримінального процесуального законодавства, окрім обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, що прямо передбачено ст. 291 КПК України, суду надано усі докази в рамках пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 .

В зв`язку з цим, суд вважає, що таке розкриття доказів обвинувачення є грубим порушенням Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, оскільки п.3 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий, неупереджений та всесторонній суд, а повідомлення про докази тих чи інших обставин до судового розгляду справи є неприпустимим та є прямим втручанням сторони обвинувачення в судочинство.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Приймаючи до уваги засади кримінального провадження: - законності (п.2 ч.1), презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини (п.10 ч.1), що передбачені ст. 9 КПК України, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК України щодо змісту обвинувального акту та його невід`ємної частини додатків, в тому числі щодо відомостей, які вони мають містити, є підставою для визнання обвинувального акту, таким, що не відповідає вимогам КПК України.

Виходячи з наведеного та враховуючи що зазначені порушення кримінального процесуального закону позбавлять суд зберегти об`єктивність та неупередженість судового розгляду, створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, тому суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст. 291 КПК України, та приходить до висновку, що без усунення виявлених недоліків не може бути призначений до судового розгляду і в силу п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню.

Враховуючи, що обвинувальний акт з додатками повертається прокурору з підстав не відповідності вимогам КПК України, тобто підготовка до судового розгляду не проводиться, суд під час підготовчого судового засідання позбавлений можливості вирішити заявлені клопотання в зв`язку з чим усі заявлені клопотання підлягають залишенню без розгляду.

Керуючись ст.291, 314 ч.3 п.3, 395 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000018 від 18.01.2015 року повернути прокурору Одеської області для усунення виявлених недоліків в розумні строки з моменту набрання даною ухвалою законної сили.

Клопотання прокурора про про виклик в судове засідання свідків обвинувачення залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Головуючий суддя ____________ ОСОБА_1