АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/218/16 Справа № 693/1408/15-к Категорія: ч. 2 ст. 307 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

Захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 05 січня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець і житель АДРЕСА_1 , освіта середня, не одружений, працює завантажувачем-розвантажувачем цегли цегельного заводу ТОВ «Жашків-райагробуд», раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Також вирішено: - відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та обов`язками, передбаченими п. 2,3,4 ст.76 КК України; - стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави 461,65 грн. та 553,98 грн. судових (процесуальних) витрат; - застосувати запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законного сили обрано особисте зобов`язання; - питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 07 липня 2015 року близько 21 год. 30 хв. в м. Жашків, на пероні залізничного вокзалу по вул. Вокзальній, у місці масового перебування громадян умисно незаконно збув продав за 150 грн. ОСОБА_10 (особі із зміненими анкетними даними), який був залучений для конфіденційного співробітництва і здійснення оперативної закупки в ході проведення працівниками Жашківського РВ УМВС України в Черкаській області негласної (слідчої) розшукової дії - контролю за вчиненням злочину, психотропну речовину, обіг якої обмежено, а саме амфетамін, вагою відповідно висновку судово-хімічної експертизи № 2/1132 від 10.08.2015 року (в перерахунку на амфетамін - основу) - 0,0644 г. (в подальшому при обшуку у помешканні обвинуваченого та огляді останнього в АДРЕСА_1 ,слідством були знайдені і вилучені помічені кошти, купюри КЦ № 3121793, серії ПА № 6063263, серії КК № 9924127, на яких відповідно висновку судово-хімічної експертизи № 2/1131 від 18.08.2015 року виявлено нашарування спеціальної хімічної речовини, яка має люмінесценцію жовтого кольору).

В апеляційній скарзі та внесених до неї змінах прокурор, не заперечуючи встановлені фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України, мотивуючи про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить з цих підстав скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 ККУкраїни - 6 років позбавлення волі без конфіскації майна. При цьому просив повторно дослідити дані про особу обвинуваченого. Зазначає, що судом не в повній мірі враховано, що останній вчинив тяжкий злочин, пов`язаний із збутом психотропної речовини і, що пом`якшуючі покарання обставини, на які послався суд при постановлені рішення є загальними, не носять виключний та особливий характер, а тому не дають підстав для застосуванням положень ст. 75 КК України. У той же час прокурор просить не призначати обвинуваченому обов`язкового додаткового покарання у вигляді конфіскації майна на підставі ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та правильність такої кваліфікації дій обвинуваченого, прокурором у апеляційній скарзі, як і стороною захисту в засіданні апеляційного суду не оспорюються. Суд першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, що і не заперечували учасники судового провадження, які очевидно правильно розуміли зміст цих обставин і не було сумнівів у добровільності такої їх позиції. Сам обвинувачений був допитаний в суді і свою вину визнав.

Перевіряючи доводи прокурора стосовно рішення суду першої інстанції з питання покарання винного, колегія суддів ураховує наступне.

Статтею ст. 50 КК України передбачається, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд має призначати покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини цього ж Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини КК за вчинений злочин, визначаються статтею 69 цього ж Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався згаданих загальних засад призначення покарання, урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а також наявність обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які його обтяжують, та призначив ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень. Також колегія суддів погоджується з висновками і рішеннями суду першої інстанції про те, що обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та у сукупності з позитивними даними про особу обвинуваченого, вказують на можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 як положень ст. 69 КК України в частині основного і додаткового покарання, так і положень ст.75 КК України, а доводи прокурора про м`якість призначеного покарання через безпідставне на думку прокурора застосування до обвинуваченого положень ст. 69, 75 КК України знаходить безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, дійсно класифікується, як тяжкий, про що наголошує у своїй апеляційній скарзі прокурор, обґрунтовуючи тим самим свої доводи про м`якість призначеного судом покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Проте, колегія суддів вважає, що сам по собі цей факт у даному конкретному провадженні не є достатнім для визнання вироку суду в частині застосування судом положень ст. 69, 75 КК України незаконним, оскільки на ступінь тяжкості злочину впливають і інші фактори та обставини, які встановив суд. Зокрема те, що за вчиненням цього кримінального правопорушення, як і за місцем його вчинення (що у даному випадку є кваліфікуючою ознакою ч. 2 ст. 307 КК) проводився контроль працівниками Жашківського РВ УМВС України в Черкаській області в ході негласної (слідчої) розшукової дії. При цьому встановлено єдиний випадок збуту обвинуваченим психотропної речовини, обіг якої обмежено, а саме амфетаміну, у виді порошкоподібної речовини в якій відповідно висновку судово-хімічної експертизи № 2/1132 від 10.08.2015 року в перерахунку на амфетамін-основу вага амфітаміну склала лише 0,0644 г. В суді обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що психотропну речовину він продав за порадою свого знайомого, про якого він конкретно повідомляв органи досудового розслідування, що також вказує на сприяння обвинуваченим органам розслідування у розкритті злочину, що не спростовано стороною обвинувачення.

Зазначені обставини колегія суддів вважає такими, що мають істотне значення для правильного вирішення даного провадження, у тому числі стосовно покарання.

Як особа ОСОБА_7 характеризується позитивно, вперше притягнутий до кримінальної відповідальності, має молодий вік, проживає лише з матір`ю, за станом здоров`я був звільнений від виконання військового обов`язку, визнав свою вину у вчиненні кримінального інкримінованого йому правопорушення, щиро кається і сприяв розкриттю злочину, що обґрунтовано визнано судом обставинами, які пом`якшують покарання.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції кримінального закону. На цих же підставах суд може не призначати обов`язкове додаткового покарання.

Наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину у даному провадженні фактично визнав і прокурор, який у своїй зміній апеляційній скарзі як і суд першої інстанції також вважає за можливе відповідно до положень ст. 69 КК України не призначати додаткове покарання у вигляд конфіскації майна.

Тому доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому основного покарання за розміром, колегія суддів вважає переконливо не аргументовані, та, зважаючи на суть апеляційної скарги й положення ст. 69 КК України неприйнятними, а тому посилання у апеляційній скарзі прокурора на те, що одночасне застосування ст. 69 КК України стосовно основного й додаткового покарань має бути обумовлене конкретними обставинами, оцінює критично. Сам прокурор у зміненій апеляційній скарзі не конкретизував необхідність застосування ст. 69 КК України саме і лише стосовно додаткового покарання. У зв`язку з чим не є спроможними доводи прокурора про необґрунтованість (неумотивованість) рішення суду про призначення обвинуваченому основного покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом, та не призначення додаткового.

З цих же підстав колегія суддів знаходить такими, що не заслуговують на увагу і доводи прокурора стосовно застосування положень ст.75 КК України.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання відповідно до ст.75 КК щодо особи, яка вчинила тяжкий злочин, чим саме обґрунтовує свої вимоги прокурор, кримінальним законом не заборонено. З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який характеризується позитивно, вперше притягнутий до кримінальної відповідальності, має молодий вік, проживає лише з матір`ю, за станом здоров`я був звільнений від виконання військового обов`язку, визнав свою вину у вчиненні кримінального інкримінованого йому правопорушення, щиро кається і сприяв розкриттю злочину, що обґрунтовано визнано судом як обставини, які пом`якшують покарання, за відсутності обставин, які б обтяжували покарання, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та у сукупності з позитивними даними про особу обвинуваченого, вказують на можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.69 КК України в частині основного і додаткового покарання, вважає призначене ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі за своїм розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень і, що він може бути виправленим без ізоляції від суспільства та звільнений від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст.75, 76 КК України.

Керуючись ст. ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 05 січня 2016 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді :