Справа № 372/5039/15-к
Провадження 1-кп-71/16
ухвала
Іменем України
23 березня 2016 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03.03.2016 року вирок Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2015 року по цій справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

14.03.2016 року до Обухівського районного суду Київської області надійшов на новий розгляд обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000833 від 29.07.2015 року, відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Ухвалою судді від 15.03.2016 року призначене підготовче судове засідання по вищевказаному кримінальному провадженню відповідно до вимог ч. 1 ст. 314 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.

Представник потерпілого ОСОБА_4 просив призначити справу до розгляду.

Обвинувачені не заперечили проти призначення справи до розгляду.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п.п. 2,5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при складанні обвинувального акту не було дотримано зазначених вимог закону.

Так, обвинувальний акт не містить належним чином сформульованого обвинувачення. В даному обвинувальному акті зазначені лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, однак всупереч вимогам кримінального процесуального закону ОСОБА_5 та ОСОБА_6 фактично не висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення із викладом детальних обставин інкримінованого злочину.

У обвинувальному акті щодо звинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , затвердженому прокурором 30.11.2015 та переданому до суду, не зазначена правова кваліфікація стосовно дій ОСОБА_5 , а двічі зазначено правову кваліфікацію дій ОСОБА_6 .

В обвинувальному акті відсутнє належне формулювання обвинувачення із зазначенням місця, часу способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів цього правопорушення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та права обвинуваченого на захист. Зокрема, слід звернути увагу прокурора на відсутність у обвинувальному акті конкретного визначення місця скоєння злочину. В обвинувальному акті висунуте обвинувачення у викраденні з приміщення, однак з матеріалів справи не вбачається, що обвинувачені проникали в будь-яке приміщення, що вказує на неконкретність висунутого обвинувачення.

Також в обвинувальному акті зазначено протирічливі відомості про потерпілого, зокрема в різних реченнях в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування найменування потерпілого в різних відмінках зазначено в трьох різних варіантах - «СВК «Заповіт Ілліча», «СВК «Завовіт Ілліча», «Сільськогосподарський виробничий кооператив «Заповіт Ілліча».

Вказані вище недоліки стали підставою для скасування вироку у цій справі, а відповідні правові позиції та висновки, викладені в ухвалі суду апеляційної інстанції підлягають обов`язковому врахуванню під час нового розгляду цієї справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у постанові в справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Таким чином, для призначення справи до судового розгляду суд повинен пересвідчитись у доведенні до відома підозрюваного деталей вчинення інкримінованого злочину в передбаченій законом формі. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.

Зазначені вище встановлені в підготовчому судовому засіданні обставини вказують на наявність суттєвих порушень КПК України, які допущені прокурором на стадії направлення обвинувального акту до суду, що унеможливлює належне проведення судового розгляду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для виконання вимог діючого кримінального процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 291, 314, 315, 384 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000833 від 29.07.2015 року, відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1