Дата документу Справа № 331/6871/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/212/16
Єдиний унікальний № 331/6871/13-к
Категорія ч. 3 ст. 187 КК України Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001424 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21.07.1977 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 140 КК України ( в ред. 1961 року ) до 2 років позбавлення волі; звільнений 23.01.1978 року;

- 14.06.1978 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 81 КК України (в ред. 1961 року) до 3 років позбавлення волі; звільнений 15.05.1981 року за відбуттям строку покарання;

- 28.03.1983 року Комунарським районним судом Брянської області за ст. 206 КК РРФСР до 4 років позбавлення волі;

- 04.07.1985 року Омутнинським районним судом Кіровської області за ч. 2 ст. 224-1, ч. 3 ст. 96, ст. 40, ст. 41 КК РРФСР до 5 років позбавлення волі;

- 20.02.1991 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 141 КК України (в ред. 1961 року) до 3 років позбавлення волі; звільнений 14.12.1993 року за відбуттям строку покарання;

- 14.02.1995 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 222 КК України (в ред. 1961 року) до 1 року позбавлення волі; звільнений 26.08.1995 року за відбуттям строку покарання;

- 22.10.1997 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ст. 198, ч. 2 ст. 106, ч. 2 ст. 144, ст. 42 КК України (в ред. 1961 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; звільнений 06.11.1999 року за відбуттям строку покарання;

- 06.06.2003 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя засуджений за ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 190 КК України до 5 років позбавлення волі; постановою Роменського міського суду Сумської області від 24.06.2005 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 01 місяць 09 днів;

- 23.12.2008 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 03.10.2012 року звільнений умовно- достроково на невідбутий строк 02 роки 01 місяць 29 днів;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 289 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 28.11.2013 року Новотроїцьким районним судом Херсонської області за ч. 3 ст. 187, ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина Російської Федерації, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про судимості відсутні;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 289 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_12 (з урахуванням доповнень), на вирок колегії суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_13 і ОСОБА_14 вказують, що злочини стосовно них вчинили саме обвинувачені, які більш того, виходячи з характеру спричинених ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, поведінки обвинувачених під час здійснення стосовно них протиправних дій, мали умисел на вчинення вбивства ОСОБА_13 , а тому просять задовольнити їх позовні заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 посилаючись на незаконність вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону зазначає, що суд:

- не надав оцінки та не зазначив у вироку докази, які містилися в матеріалах кримінального провадження, наданих стороною обвинувачення, ще під час підготовчого судового засідання, та спростовували обвинувачення ОСОБА_6 ;

- в порушення вимог ст. 86 КПК України прийняв як допустимий доказ протокол огляду місця події від 14.04.2013 року (квартири АДРЕСА_4 ), незважаючи на те, що ця дія проведена всупереч вимог КПК України, оскільки у зазначеній квартирі ані 13, ані 14.04.2013 року жодних подій не відбувалось, що не надавало органу досудового розслідування права проводити такий огляд. А враховуючи, що місцем події згідно повідомлення ОСОБА_16 був двір будинку, то фактично проведено не огляд місця події, а обшук, про що в свою чергу свідчили і подальші дії органу досудового розслідування стосовно звернення до слідчого судді за отриманням дозволу на обшук, який було розпочато працівниками міліції без відповідної ухвали та у відсутність умов, передбачених в ч. 3 ст. 233 КПК України. При цьому до участі в зазначеній дії не було залучено ані власника, ані користувача майна, а з огляду на показання свідка (понятого) ОСОБА_17 його було залучено разом з іншим понятим до участі у цій дії, коли вже предмети (пістолет та граната) перебували в квартирі на видному місці. Окрім цього, всупереч ст. 104 КПК України в протоколі не було зазначено про участь спеціалістів НДЕКЦ ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , хоча саме ці особи виявили в квартирі вибухівку;

- всупереч ст. 86 КПК України прийняв як допустимі докази протоколи впізнання: від 14.04.2013 року потерпілою ОСОБА_16 підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_20 ; від 20.05.2013 року потерпілою ОСОБА_16 підозрюваного ОСОБА_7 ; від 17.06.2013 року потерпілою ОСОБА_16 предметів (мобільних телефонів); від 21.05.2013 року свідком ОСОБА_21 підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_7 ; від 21.05.2013 року свідком ОСОБА_21 предметів (спортивних штанів); від 18.05.2013 року свідком ОСОБА_22 підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_7 ; від 29.05.2013 року потерпілою ОСОБА_14 підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_20 ; від 29.05.2013 року потерпілим ОСОБА_13 підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_20 ; від 25.07.2013 року потерпілим ОСОБА_13 предметів (револьвера «Шмайсер» та пістолета «ІЖ 79-8»); від 21.06.2013 року свідком ОСОБА_23 підозрюваного ОСОБА_20 , хоча ці дії в порушення ч. 7 ст. 223 КПК України проведено у відсутність понятих та достовірних даних щодо безперервного фіксування їх за допомогою відеозапису. Більш того впізнання потерпілими та свідками підозрюваних, всупереч ч. 6 ст. 228 КПК України проведено по фотознімкам, хоча останні на той час були затримані. Крім того, 14.04.2013 року слідчим ОСОБА_24 проведено пред`явлення для впізнання потерпілій ОСОБА_16 підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , в порушенням ст. 39 КПК України, оскільки ця службова особа включена до складу групи слідчих пізніше;

- за епізодом незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_16 безпідставно зазначив про спричинення останній шкоди, хоча відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_16 ніколи не була власником цього автомобілю. Не усунув в судовому засіданні суперечності в показаннях потерпілої ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_21 стосовно обставин події злочину, зокрема щодо маршруту прибуття, залишення місця злочину, мотиву зустрічі, дій учасників на місці події, через ухилення цих осіб від явки до суду. В порушення ст. 23 КПК України не надав належної уваги показанням свідка ОСОБА_22 , з яких вбачалося, що заволодіння автомобілем не мало місце, а транспортний засіб було передано ОСОБА_16 і ОСОБА_21 добровільно, для тимчасового користування;

- залишив поза увагою, що отримані внаслідок слідчих дій докази, є недопустимими, оскільки здійснені оперативними працівниками всупереч ст. 41 КПК України, у відсутність доручення слідчого на проведення таких дій, зокрема огляд речей ОСОБА_6 проведено оперуповноваженим ОСОБА_25 ;

- не надав оцінки тому, що усі речові докази у провадженні не є такими, оскільки в порушення ч. 6 ст. 110 КПК України, відповідна постанова не підписана службовою особою. Крім того, і сам не дослідив ці докази в судовому засіданні, зокрема автомобіль начебто належний ОСОБА_16 , що не узгоджуються з вимогами ст. 357 КПК України;

- за епізодом розбійного нападу на ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не надав уваги тому, що впізнання останніми підозрюваних проведено з порушеннями ч. 6 ст. 228 КПК України. Безпідставно не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , хоча вони спростовують вказане обвинувачення, необґрунтовано зазначивши у цій частині на недотримання стороною захисту вимог ст. 290 КПК України через не відкриття цих доказів стороні обвинувачення, хоча клопотання про допит в якості свідків зазначених осіб і є відкриттям доказів, оскільки їх показання до допиту в суді не було зафіксовано жодним носієм інформації, і в інший спосіб здійснити їх відкриття не надавалося можливим. Проігнорував докази непричетності всіх обвинувачених до розбійного нападу, а саме наявність на масці, яку використовували нападники клітин епітелію особи жіночої статі, і повну відсутність клітин епітелію будь-кого з обвинувачуваних, та в цій частині показання потерпілого ОСОБА_13 , надані під час досудового розслідування стосовно можливої причетності до цих подій іншої особи. Залишив поза увагою, що на місці події не виявлено слідів рук обвинувачених, хоча потерпілі вказували на те, що один з нападників не використовував перчатки, що в свою чергу знайшло своє підтвердження висновками судово-дактилоскопічних експертиз № 97 від 10.06.2013 року, № 56-д від 01.07.2013 року, № 55-д від 26.06.2013 року, які в судовому засіданні досліджено не було;

- не надав оцінки тому, що за епізодом шахрайства формулювання обвинувачення викладено неконкретно, чим порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки з нього незрозуміло вчинено цей злочин, на думку обвинувачення, шляхом обману чи зловживання довірою. Крім того, що стороною обвинувачення не представлено доказів спрямованості умислу ОСОБА_6 на привласнення чи то грошей, чи то коштовностей ОСОБА_16 та не встановлено, яке відношення до цього має ОСОБА_6 , оскільки ці коштовності передавались ОСОБА_7 , а також не надав уваги тому факту, що після затримання обвинувачених ані коштовностей, ані грошей від їх реалізації ні в кого не виявлено;

- не надав уваги факту фальсифікації матеріалів, зокрема протоколу затримання ОСОБА_6 відповідно до відомостей, викладених в якому, затримання останнього відбулося не в квартирі АДРЕСА_4 , де він перебував в ніч з 13 на 14 березня 2013 року, а о 07 годині 50 хвилин в приміщенні Жовтневого РВ ГУМВС України в Запорізькій області і провів цю дію оперативний черговий РВ ОСОБА_31 .

На підставі цього, захисник вважає, що в матеріалах провадження відсутні достатні та допустимі докази винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 190, 187, 289 КК України, а тому просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 виправдати за всіма епізодами обвинувачення.

В апеляційній скарзі захисник порушує клопотання про: допит потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 ; дослідження: протоколів огляду місця події від 14.04.2013 року та від 12.03.2013 року; пред`явлення для впізнання від 14.04.2013 року потерпілою ОСОБА_16 підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_20 ; від 20.05.2013 року потерпілою ОСОБА_16 підозрюваного ОСОБА_7 ; від 17.06.2013 року потерпілою ОСОБА_16 предметів (мобільних телефонів); від 21.05.2013 року свідком ОСОБА_21 підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_7 ; від 21.05.2013 року свідком ОСОБА_21 предметів (спортивних штанів); від 18.05.2013 року свідком ОСОБА_22 підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_7 ; від 29.05.2013 року потерпілою ОСОБА_14 підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_20 ; від 29.05.2013 року потерпілим ОСОБА_13 підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_20 ; від 25.07.2013 року потерпілим ОСОБА_13 предметів (револьвера «Шмайсер» та пістолета «ІЖ 79-8»); від 21.06.2013 року свідком ОСОБА_23 підозрюваного ОСОБА_20 , висновків судово-дактилоскопічних експертиз № 97 від 10.06.2013 року, № 56-д від 01.07.2013 року, № 55-д від 26.06.2013 року, висновків генно-молекулярних експертиз № 62 від 27.03.2013 року, № 63 від 21.03.2013 року, № 183 від 21.07.2013 року; прослуховування записів судового засідання від 05.05.2015 року та від 10.03.2015 року; огляду речового доказу - автомобіля «ВАЗ 21093», 2004 p., державний номерний знак НОМЕР_1 , та документів, які підтверджують належність його потерпілій ОСОБА_16 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок суду першої інстанції незаконним через непричетність до інкримінованих йому злочинів, фальсифікацію матеріалів провадження під час досудового розслідування, однобічність, неповноту, упередженість судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема його прав. При цьому зазначає, що суд не дослідив та не навів у вироку докази, які виправдовують його за вказаним обвинуваченням, оскільки:

- не надав належної оцінки висновкам експертиз, згідно яким виявлені на шапці-масці - клітини ДНК не належать обвинуваченим та потерпілим, а належать особі жіночого полу; на револьвері (залишеним нападниками) - клітини ДНК не належать обвинуваченим, а належать особі жіночого полу; на багрових плямах (можливо кров) - клітини ДНК належать невстановленій особі чоловічого полу, обвинуваченим та потерпілим не належать; відбитки пальців на предметах потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 належать невстановленим особам, потерпілим та обвинуваченим не належать; відбитки слідів взуття обвинуваченим та потерпілим не належать;

- залишив поза увагою допущені під час впізнання осіб порушення КПК України через їх проведення по фотознімкам при наявності утримання обвинувачених під вартою, у відсутність понятих, захисників, повного фіксування цієї дії відеозаписом, представлення на фотознімках осіб, які суттєво різняться за своїми зовнішніми даними, без з`ясування слідчим обставин, за якими потерпілі та свідки можуть впізнати представлених їм осіб. Крім того, порушенням допущенним під час впізнання речей пістолета та револьвера, які були представлені разом з іншими предметами такого роду, але суттєво відрізнялися за своєю модифікацією та характеристиками;
- не перевірив правдивість представлених потерпілими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 даних про наявність погроз з боку невідомих осіб, через що потерпілі були допитані в режимі відеоконференції;
- не надав уваги даним, які свідчили про фальсифікації протоколу його затримання в квартирі АДРЕСА_4 , що не відповідає дійсності. Крім того, відомостям, які свідчили про фальсифікацію протоколу огляду місця події від 14.04.2013 року, через фактично проведення обшуку замість огляду, не зазначення, яким чином працівники міліції попали до квартири АДРЕСА_4 , відсутності у цьому протоколі даних про усіх осіб, що приймали участь у вказаній слідчій дії, не залучення користувача чи власника цього житла, відсутності даних про те, де були знайдені пістолет та граната та дані про час зазначеної події;

- не встановив власника речових доказів: пістолета, револьвера, гранати, мобільних телефонів, нетбука, автомобіля «ВАЗ -21093»;

- не усунув суперечності в показаннях потерпілої ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та інших свідків з боку сторони захисту;
- не дослідив роздруківку мобільного зв`язку за період з 20.30 год. по 21.30 год. 11.03.2013 року абонента ОСОБА_26 .
З огляду на вказане просить вирок суду першої інстанції скасувати, а його виправдати за усіма епізодами обвинувачення. Під час апеляційного перегляду вироку просить: допитати потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_34 , ОСОБА_33 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ; дослідити: протоколи огляду місця події від 14.04.2013 року та від 12.03.2013 року; пред`явлення для впізнання від 14.04.2013 року потерпілою ОСОБА_16 підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_20 ; від 20.05.2013 року потерпілою ОСОБА_16 підозрюваного ОСОБА_7 ; від 17.06.2013 року потерпілою ОСОБА_16 предметів (мобільних телефонів); від 21.05.2013 року свідком ОСОБА_21 підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_7 ; від 21.05.2013 року свідком ОСОБА_21 предметів (спортивних штанів); від 18.05.2013 року свідком ОСОБА_22 підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_7 ; від 29.05.2013 року потерпілою ОСОБА_14 підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_20 ; від 29.05.2013 року потерпілим ОСОБА_13 підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_20 ; від 25.07.2013 року потерпілим ОСОБА_13 предметів (револьвера «Шмайсер» та пістолета «ІЖ 79-8»); від 21.06.2013 року свідком ОСОБА_23 підозрюваного ОСОБА_20 ; висновки судово-дактилоскопічних експертиз № 97 від 10.06.2013 року, № 56-д від 01.07.2013 року, № 55-д від 26.06.2013 року, висновки генно-молекулярних експертиз № 62 від 27.03.2013 року, № 63 від 21.03.2013 року, № 183 від 21.07.2013 року; прослухати записи судового засідання від 05.05.2015 року та від 10.03.2015 року; оглянути речовий доказ - автомобіль «ВАЗ 21093», 2004 p., державний номерний знак НОМЕР_1 , та документи, які підтверджують належність його потерпілій ОСОБА_16 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вказуючи на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону посилається на те, що суд:

- не надав належної оцінки показанням обвинувачених ОСОБА_7 ОСОБА_20 , ОСОБА_6 , ОСОБА_35 та свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , стосовно того, що ОСОБА_7 , ніяких дій спрямованих на незаконне заволодіння транспортним засобом «ВАЗ 21093», разом з іншими обвинуваченими не вчиняв. Крім того, показанням свідка ОСОБА_37 та самого обвинуваченого ОСОБА_7 , про наявність між останнім та свідком ОСОБА_21 неприязнених стосунків. Безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про огляд речових доказів, у тому числі транспортного засобу «ВАЗ 21093», чим порушив вимоги ст. 357 КПК України. Необґрунтовано вказав у вироку, що зазначений транспортний засіб належить потерпілій ОСОБА_16 , хоча відповідні дані в матеріалах провадження відсутні. Задовольнивши клопотання потерпілої ОСОБА_16 про надання показань письмово, дозволив стороні обвинувачення замість потерпілої оголосити ці показання в судовому засіданні, які до того ж є ідентичними її показанням під час досудового розслідування, чим порушив вимоги ст. 23 КПК України. Крім того, при наявності суперечностей в показаннях потерпілої ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_21 щодо обставин незаконного заволодіння транспортним засобом, задовольнивши клопотання сторони захисту про виклик потерпілої та свідка у судове засідання для повторного допиту, в подальшому між тим, безпідставно залишив це питання без розгляду, чим порушив вимоги ст. ст. 22, 96, 352 КПК України;

- за епізодом розбійного нападу на ОСОБА_38 та ОСОБА_14 не надав уваги висновку судово - дактилоскопічної експертизи, згідно якому відбитки пальців рук, виявлені при огляді місця події та придатні для ідентифікації, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не належать. Крім того, даним про те, що виявлений на місці події револьвер «SCHMEISSER» model 430 Cal 4mm Randz, належність якого встановити не представилось можливим, вогнепальною зброєю не є, а гільзи є складовою частиною патронів, якими неможливо зробити постріли із зазначеного револьвера, а також тому, що на корпусі пістолета відбитки пальців рук не виявлено, а виходячи з висновку генно-молекулярної експертизи на пістолеті виявлені ознаки клітин особи жіночої статі. Окрім цього, залишив поза своєю оцінкою висновок молекулярно-генетичної експертизи, згідно якому на шапці-масці виявлені клітини - ядра з генетичними ознаками від невідомої жінки, чоловіка, але не обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 . Безпідставно не визнав протокол впізнання потерпілим ОСОБА_13 зброї неналежним доказом, оскільки вилучений за місцем проживання ОСОБА_7 пістолет ІЖ НОМЕР_2 , який був пред`явлений потерпілому із порушенням вимог ст. 229 КПК України, та упізнаний ним, як такий що належить йому, не збігається за своїми характеристиками і типом моделі, що зокрема підтверджується висновками балістичної, дактилоскопічної та медичної експертиз. Не надав належної оцінки показанням потерпілого ОСОБА_13 в судовому засіданні, які фактично побудовані на аналогічних припущеннях, викладених у обвинувальному акті, та тому факту, що ОСОБА_13 до пред`явлення йому осіб для впізнання надавав свідчення, згідно яким він не міг впізнати осіб, що вчинили напад, а в подальшому з незрозумілих підстав, при проведенні впізнання із порушенням вимог ст. 228 КПК України, вказав на причетність обвинувачених до розбійного нападу. А також аналогічним порушенням допущеним з потерпілою ОСОБА_14 , що вказувало на недопустимість доказів, отриманих під час проведення впізнання за участю вказаних осіб. Залишив поза увагою, що представлені стороною обвинувачення докази винуватості обвинувачених показання: свідка ОСОБА_23 , були спростовані останнім в судовому засіданні, де він вказував, що не знає обвинувачених, хоча під час досудового розслідування впізнав ОСОБА_8 , як особу, що збула йому мобільний телефон потерпілого ОСОБА_13 ; свідка ОСОБА_39 , є недопустимими доказами, оскільки останній не був допитаний в ході судового розгляду. Не надав належної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність у нього алібі на час вчинення розбійного нападу на ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , через перебування в іншому місці, що знайшло своє підтвердження показаннями свідків: ОСОБА_40 ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_36 ;

- безпідставно не визнав в якості недопустимого доказу протокол огляді місця події від 14.04.2013 року (квартири АДРЕСА_4 ), хоча той складено з чисельними порушеннями вимог КПК України, зокрема ст. ст. 104, 105, 223 ч. 3 цього Кодексу, на що вказувало те, що слідчий не вказав всіх осіб присутніх під час проведення слідчої дії та інформацію про цих осіб, зокрема спеціалістів НДЕКЦ ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , в описовій частині протоколу не відобразив відомості про послідовність дій (зокрема - спосіб проникнення у житло), отриманих в результаті цих дій відомостей, що мають значення для кримінального провадження (затримання за даною адресою ОСОБА_6 ), не залучив ані власника, ані користувача майна, долучив до нього фототаблицю складену слідчим ОСОБА_43 , який не був присутній при проведенні даної слідчої дії. Крім того, не надав уваги в цій частині показанням свідка ОСОБА_17 (які до того ж у вироку виклав недостовірно), згідно яким момент виявлення пістолета і гранати в квартирі він з іншим понятим не бачили;

- не надав оцінки тому, що за епізодом шахрайства формулювання обвинувачення викладено неконкретно, чим порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки з нього незрозуміло вчинено цей злочин, на думку обвинувачення, шляхом обману чи зловживання довірою. Крім того, не врахував показання потерпілої ОСОБА_16 та обвинуваченого ОСОБА_44 про те, що останній надав потерпілій свої гроші в розмірі 4 000 грн. для викупу з ломбарду коштовностей, які в подальшому вона передала обвинуваченому для їх подальшої реалізації. Окрім цього даним, які вказували на те, що передача коштовностей ОСОБА_7 відбулася 13.03.2013 року о 12.00 год., а о 21.30 год. цього ж дня він був затриманий, що свідчили про наявність підстав вважати, що ці коштовності було передано на реалізацію, але отримати за них гроші ніхто не встиг через затримання працівниками міліції;

- всупереч ст. 86 КПК України прийняв як допустимі докази протоколи впізнання: від 14.04.2013 року потерпілою ОСОБА_16 підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_20 ; від 20.05.2013 року потерпілою ОСОБА_16 підозрюваного ОСОБА_7 ; від 17.06.2013 року потерпілою ОСОБА_16 предметів (мобільних телефонів); від 21.05.2013 року свідком ОСОБА_21 підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_7 ; від 21.05.2013 року свідком ОСОБА_21 предметів (спортивних штанів); від 18.05.2013 року свідком ОСОБА_22 підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_7 ; від 29.05.2013 року потерпілою ОСОБА_14 підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_20 ; від 29.05.2013 року потерпілим ОСОБА_13 підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_20 ; від 25.07.2013 року потерпілим ОСОБА_13 предметів (револьвера «Шмайсер» та пістолета «ІЖ 79-8»); від 21.06.2013 року свідком ОСОБА_23 підозрюваного ОСОБА_45 .

З огляду на вказане, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 виправдати за всіма епізодами обвинувачення.

Крім того, в апеляційній скарзі захисник порушує клопотання про: допит потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_32 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_37 ОСОБА_46 ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_36 та ОСОБА_39 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_20 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_47 ; дослідження протоколів огляду місця події від 14.04.2013 року та від 12.03.2013 року, висновків судово-дактилоскопічних експертиз № 97 від 10.06.2013 року, № 56-д від 01.07.2013 року, № 55-д від 26.06.2013 року, висновків генно-молекулярних експертиз № 62 від 27.03.2013 року, № 63 від 21.03.2013 року, № 183 від 21.07.2013 року; прослуховування записів судового засідання від 05.05.2015 року та від 10.03.2015 року; огляд речових доказів - автомобіля «ВАЗ 21093», 2004 p., державний номерний знак НОМЕР_1 , та документів, які підтверджують належність його потерпілій ОСОБА_16 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на незаконність та необґрунтованість вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, фальсифікацію доказів органами досудового розслідування, неповноту, однобічність, упередженість судового розгляду при цьому зазначає, що суд:

- за епізодами вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України безпідставно не прийняв до уваги показання свідків захисту ОСОБА_40 ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_36 , пославшись на не відкриття цих доказів стороні обвинувачення. Між тим, не звернув уваги на положення ч. 6 ст. 290 КПК України, згідно яким сторона захисту зобов`язана надати доступ до матеріалів за запитом прокурора, якого в даному випадку не було. Не надав належної оцінки даним, які свідчили про те, що: на шапці-масці виявлені епітелії особи жіночого полу, слідів обвинувачених не встановлено; на револьвері його слідів чи інших обвинувачених не виявлено; відбитки слідів взуття обвинуваченим не належать. Дійшов необґрунтованого висновку про належність вилученого під час проведення огляду 14.04.2013 року пістолету, потерпілому ОСОБА_13 , оскільки він суттєво різниться від вилученого. Крім того, не надав уваги фальсифікації даним про виявлення під час проведення вказаної слідчої дії серед інших мобільних телефонів, одного, що належить потерпілому ОСОБА_13 , оскільки їх кількість не співпадає із кількістю викрадених;

- поклав в основу вироку недопустимий доказ - протокол огляду місця події від 14.04.2013 року, хоча ці слідчі дії проведено з порушенням ст. 223 КПК України, у нічний час, у відсутність ухвали слідчого судді на проведення обшуку, без застереження уваги понятих при вилученні пістолета та гранати, на що в свою чергу вказували надані в судовому засіданні свідчення понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_32 ;

- за епізодами вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 289 КК України не надав належної оцінки його показанням та потерпілої ОСОБА_16 про те, що він надав потерпілій допомогу у викупі з ломбарду коштовностей;

- не дослідив речові докази, зокрема автомобіль «ВАЗ 21093» та документі щодо наявності права власності на нього у потерпілої ОСОБА_16 ;

- не надав критичну оцінку показанням потерпілої ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_21 стосовно обставин заволодіння транспортним засобом, які явно є неправдивими, враховуючи, зокрема те, що потерпіла під час вказаної події присутня не була. Крім того, тим даним, що вона раніше у користуванні свідками ОСОБА_21 та ОСОБА_22 цим автомобілем не перешкоджала, а також її поведінці, яка при подачі заяви про вчинення злочину вказала, що особи, які заволоділи транспортним засобом їй невідомі, правоустановчих документів на автомобіль не має, від явки до суду ухилилася, а в подальшому реалізувала цей транспортний засіб, який їй було передано на відповідальне зберігання;

- необґрунтовано взяв до уваги показання свідка ОСОБА_22 надані останнім під час досудового розслідування, чим порушив вимоги ч. 4 ст. 95 КПК України;

- за наявності обставин, які свідчили про упередженість безпідставно відмовив у задоволені неодноразових клопотань про відвід колегії суддів.

Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати, виправдати його за усіма епізодами обвинувачення, закривши провадження у справі.

В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнень) захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 посилаючись на незаконність вироку через невідповідність, викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок суду першої інстанції скасувати матеріали кримінального провадження направити до суду першої інстанції.

Також порушує у скарзі клопотання про: допит потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ; дослідження: протоколів огляду місця події від 14.04.2013 року та від 12.03.2013 року; пред`явлення для впізнання від 14.04.2013 року потерпілою ОСОБА_16 підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_20 ; від 20.05.2013 року потерпілою ОСОБА_16 підозрюваного ОСОБА_7 ; від 17.06.2013 року потерпілою ОСОБА_16 предметів (мобільних телефонів); від 21.05.2013 року свідком ОСОБА_21 підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_7 ; від 21.05.2013 року свідком ОСОБА_21 предметів (спортивних штанів); від 18.05.2013 року свідком ОСОБА_22 підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_7 ; від 29.05.2013 року потерпілою ОСОБА_14 підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_20 ; від 29.05.2013 року потерпілим ОСОБА_13 підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_20 ; від 25.07.2013 року потерпілим ОСОБА_13 предметів (револьвера «Шмайсер» та пістолета «ІЖ 79-8»); від 21.06.2013 року свідком ОСОБА_23 підозрюваного ОСОБА_20 ; висновків судово-дактилоскопічних експертиз № 97 від 10.06.2013 року, № 56-д від 01.07.2013 року, № 55-д від 26.06.2013 року, висновків генно-молекулярних експертиз № 62 від 27.03.2013 року, № 63 від 21.03.2013 року, № 183 від 21.07.2013 року; прослуховування записів судового засідання від 05.05.2015 року та від 10.03.2015 року; огляд речового доказу - автомобіля «ВАЗ 21093», 2004 p., державний номерний знак НОМЕР_1 , та документів, які підтверджують належність його потерпілій ОСОБА_16 .

У зв`язку із тим, що викладені у скарзі захисника ОСОБА_12 доводи є ідентичними аргументам, наведеним у скарзі захисника ОСОБА_11 , вони у даному випадку, викладаються узагальнено.

В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнень) обвинувачений ОСОБА_8 посилаючись на незаконність вироку через невизнання вини у інкримінованих йому злочинів та чисельні порушення вимог закону, зокрема права на захист вказує, що суд позбавив обвинувачених права виступити в судових дебатах та з останнім словом, а враховуючи, що він є громадянином РФ та не володіє українською мовою не залучив до участі в провадженні перекладача. Крім того, безпідставно відмовив в ознайомленні з матеріалами провадження для підготовки до судових дебатів та не дослідив в судовому засіданні речові докази, а тому просить вирок суду першої інстанції скасувати, а матеріали кримінального провадження направити в районний суд. Просить у скарзі також дослідити показання потерпілих, свідків, речові докази, відеозаписи впізнання осіб та речей, висновки експертиз, протоколи затримання та огляду місця події.

У запереченнях прокурор у провадженні просить апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок колегії суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2015 року, без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисників та обвинувачених, зокрема в останньому слові, які підтримали свої апеляційні скарги, прокурора, який просив апеляційні скарги задовольнити частково; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скаргипотерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_12 підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Вироком колегії суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2015 року:

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 190 КК України і призначено покарання: за ч. 3 ст. 187 КК України у вигляді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 23.12.2008 року і остаточне призначено покарання у вигляді 11 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без змін. Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме з 14 квітня 2013 року;

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України і призначено покарання: за ч. 3 ст. 187 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 357 КК України у вигляді 3 років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без змін. Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 14 квітня 2013 року;

ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України і призначено покарання: за ч. 3 ст. 187 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Новотроїцького районного суду Херсонської області від 28.11.2013 року більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без змін. Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 15 квітня 2013 року. В строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано час його затримання з 20 лютого 2007 року по 02 березня 2007 року та період тримання під вартою з 11 жовтня 2007 року по 21 травня 2009 року.

Ухвалено солідарно стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на користь: ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 46 658 гривень 35 копійок та моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень, а всього 96 658 гривень 35 копійок; ОСОБА_14 матеріальну шкоду в розмірі 4 607 гривень та моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень, а всього 24 607 гривень.

Вирішена доля речових доказів.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, приблизно в першій декаді березня 2013 року ОСОБА_6 , маючи відомості про те, що в будинку АДРЕСА_5 можуть зберігатися великі суми грошей і цінності, маючи умисел на заволодіння чужим майном, вступив у попередню змову з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з метою нападу на мешканців зазначеного домоволодіння і відкритого викрадення майна з його приміщень.

Плануючи даний злочин, зазначені особи допускали, що хто-небудь з осіб, які проживають в будинку АДРЕСА_5 , в момент проникнення і перебування співучасників в будинку, можуть виявити факт злочинного посягання і чинити опір або викликати допомогу.

З метою убезпечити себе від активних захисних дій потерпілих, а також для придушення їх волі шляхом залякування і заподіяння їм тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заздалегідь приготували засоби нападу: пістолет невстановленої моделі, револьвер SCHMEІSSER model 430 Cal. 4 mm Randz, споряджений кулями несмертельної дії, ніж, а також предмет, який за зовнішнім виглядом потерпілі сприймали б як гранату.

Вказаними предметами, подібними до вогнепальної та холодної зброї, а так само предметом, який за зовнішнім виглядом потерпілі сприймали б як гранату, співучасники розраховували залякувати потерпілих заподіянням смертельних поранень, викликаючи страх за життя і здоров`я.

Крім того, з метою маскування зовнішності, співучасники заздалегідь приготували маски, а також планували використовувати елементи свого одягу, з метою приховати обличчя і позбавити потерпілих можливості їх надалі впізнавати.

Реалізуючи свій злочинний умисел, приблизно в о 21 годині 11 березня 2013 року, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 прибули на АДРЕСА_5 .

Продовжуючи свої злочинні дії, співучасники пройшли на територію домоволодіння будинку АДРЕСА_5 , де приховавши обличчя масками і елементами одягу, дочекалися виходу з приміщення його власника ОСОБА_13 у двір.

Після чого, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у дворі вказаного домоволодіння спільно напали на ОСОБА_13 , і застосовуючи до нього насильство, небезпечне для життя чи здоров`я, завдали йому чисельних ударів руками та ногами по голові, у тулуб та по кінцівках, а також вогнепальних поранень з пістолета та револьвера, подолали опір потерпілого, після чого проникли до житлового приміщення будинку АДРЕСА_5 і напали на потерпілу ОСОБА_14 .

Позбавивши ОСОБА_13 і ОСОБА_48 , можливості чинити опір ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 стали обшукувати будинок з метою виявлення грошей і цінностей.

При цьому співучасники постійно погрожували потерпілим насильством, небезпечним для життя і здоров`я, висловлюючи явну готовність застосування пістолету, револьверу, ножа та гранати, що були при них для нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , вимагаючи вказати місце зберігання грошей та матеріальних цінностей.

У результаті насильства, застосованого ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до ОСОБА_13 , згідно до висновків судово-медичної експертизи, йому було заподіяно не менше десяти ударно-травматичних ушкоджень, у вигляді ран та саден в області підборіддя з ліва, в області підборіддя з права, в області надбрівної дуги, в області правого тім`яного бугра, на задній поверхні шиї з права на межі росту волосся, забій головного мозку, які у сукупності кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, не небезпечні для життя, але такі, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я, а також рани на передній поверхні грудної клітини з права по передній пахвовій лінії в області 5 ребра, на боковій поверхні живота зліва, на боковій поверхні лівого колінного суглобу, які в сукупності кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, в ході розбійного нападу ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заволоділи майном ОСОБА_13 і ОСОБА_14 на загальну суму 36 937 грн.

Після чого, співучасники зникли з місця злочину, виїхавши за межі с. Новопетрівка Бердянського району Запорізької області та в подальшому розділили між собою викрадене майно.

Крім того, 11 квітня 2013 року ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , яким стало відомо, що ОСОБА_16 здала до ломбарду свої ювелірні золоті вироби з правом викупу, але не задоволена їх оціненою вартістю і отриманими коштами, вирішили використати цю обставину на свою користь та шляхом обману заволодіти майном потерпілої.

Для цього діючи спільно, через свого знайомого, співмешканця ОСОБА_16 ОСОБА_21 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 повідомили потерпілій, що вони зможуть вигідніше для неї, за більшу ціну, перепродати її ювелірні вироби і запропонували передати це майно їм.

13.04.2013 року приблизно о 12 годині, зустрівшись зі співучасниками шахрайства на перехресті вулиць Анголенка та Горького в м. Запоріжжі, ОСОБА_16 , сприймаючи ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , як знайомих ОСОБА_21 та довіряючи їм, погодилась на вказану пропозицію і передала ОСОБА_7 свої ювелірні вироби на загальну суму 5 150 грн.

Насправді ОСОБА_6 та ОСОБА_7 умов домовленості із ОСОБА_16 не дотримались, грошей від продажу ювелірних виробів їй не передали, та шляхом обману і зловживання довірою вказані цінності привласнили.

Крім того, 13.04.2013 року, у вечірній час, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , діючи повторно, з метою незаконного заволодіння автомобілем «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вступили в попередньою змовою між собою та з особою, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження.

У вказаний день, приблизно о 21 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , та особою щодо якої матеріали виділені в окреме провадження на автомобілі «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_26 , який не був повідомлений про їх злочинні наміри, прибули у двір будинку АДРЕСА_6 , де співучасниками була призначена зустріч з ОСОБА_16 та ОСОБА_21 .

Ця зустріч була організована ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під приводом повернення грошей від продажу реалізованих ювелірних виробів ОСОБА_16 , і які насправді співучасники привласнили і передавати потерпілій не збирались.

Перебуваючи у вказаному місці, з метою використання автомобіля «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у власних цілях проти волі володільців, для поїздки за межі м. Запоріжжя, діючи спільно, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , і особа щодо якої матеріали виділені в окреме провадження підійшли до вказаного транспортного засобу, в якому знаходились ОСОБА_16 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 .

Після цього ОСОБА_7 , виконуючи свою роль у вчиненні злочину, тримаючи у руці предмет, який за зовнішнім виглядом потерпіла та очевидці злочину сприймали як гранату, висмикнув з неї запобіжну чеку, погрожував її вибухом, тобто застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я осіб, що зазнали нападу, наблизився впритул до автомобіля «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 та зажадав від ОСОБА_16 , ОСОБА_21 і ОСОБА_22 залишити транспортний засіб.

Потерпіла ОСОБА_16 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які знаходилися в салоні автомобіля, усвідомлюючи реальну загрозу їх життю та здоров`ю, підкорилися незаконним вимогам ОСОБА_7 та вийшли із салону вищевказаного автомобіля.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 заволодів ключами від автомобіля «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 і передав їх ОСОБА_8 , наказавши йому та особі щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, діяти згідно заздалегідь розробленого злочинного плану.

На виконання вказаного плану ОСОБА_8 та особа щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, на незаконно здобутому транспортному засобі направитись до смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зникли з місця вчинення злочину.

Так, в результаті вищевказаних злочинних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та особа, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, незаконно заволоділи транспортним засобом «ВАЗ 21093» реєстраційний номер НОМЕР_1 , спричинивши потерпілій ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 33 835, 50 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 , діючи навмисне, з метою незаконного придбання, носіння й зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, при невстановлених розслідуванням обставинах, незаконно придбав корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати F-1 зразка 1916 року промислового виготовлення виробництва Франції, який містить заряд вибухової речовини бризантної дії тротил промислового виготовлення вагою 48 г. у зборі з бойовим запалом нового зразку до ручних гранат F-1 промислового виготовлення, що відносяться до боєприпасів.

У сукупності зазначені предмети є бойовою ручною оборонною осколковою гранатою F-1 зразка 1916 року виробництва Франції, яка відноситься до боєприпасів і придатна для здійснення вибуху.

Крім того, 11.03.2013 року ОСОБА_7 в ході вчинення ним розбійного нападу на мешканців будинку АДРЕСА_5 ОСОБА_13 та ОСОБА_49 заволодів газовим пістолетом ИЖ-79 - 8 № ТОВ - 4203-96 г., який в подальшому при невстановлених розслідуванням обставинах був перероблений саморобним способом.

В результаті проведених змін в частинах і механізмах, вказаний пістолет був перероблений на нестандартну гладкоствольну вогнепальну зброю калібру 7,5 мм роздільного спорядження і став придатним для здійснення пострілів картеччю шляхом поміщення в патронник холостого патрону калібру 8 мм P.A., а також при використанні доопрацьованих холостих патронів калібру 8 мм P.A. саморобним способом.

Після цього, ОСОБА_7 , діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, з моменту придбання і до 14 квітня 2013 року, незаконно носив зазначену гранату F-1 та перероблену з пістолета ИЖ 79-8 нестандартну гладкоствольну вогнепальну зброю при собі, використовував у злочинній діяльності, зберігав у різних місцях свого перебування, а так само за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_4 .

14.04.2013 року, у ході проведення огляду за місцем проживання ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_4 , зазначені ручна оборонна осколкова граната F-1 та перероблена з пістолета ИЖ- 79-8 нестандартна гладкоствольна вогнепальна зброя були виявлені й вилучені.

Крім того, 13.04.2013 року приблизно о 22 годині, ОСОБА_8 , після заволодіння автомобілем «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись від будинку № 61 по вулиці Українській до Оріхівського шосе в м. Запоріжжі, а далі у напрямку Оріхівського району Запорізької області, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, використовуючи те, що власник вказаного транспортного засобу залишила в ньому свої речі, шляхом вільного доступу таємно викрав з салону вказаного транспортного засобу майно, що належить ОСОБА_16 на загальну суму 4 600 грн.

Крім того, 13.04.2013 року приблизно о 22 годині, ОСОБА_8 , після заволодіння автомобілем «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись від будинку № 61 по вулиці Українській до Оріхівського шосе в м. Запоріжжі, а далі у напрямку Оріхівського району Запорізької області, маючи намір на привласнення документів, використовуючи те, власник та пасажири вказаного транспортного засобу залишили в ньому свої речі, шляхом вільного доступу таємно викрав з салону вказаного автомобіля паспорт НОМЕР_4 громадянина України ОСОБА_21 , виданий 31.07.2003 року Заводським РВ УМВС України в Запорізькій області та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 , видане Запорізьким МРЕВ-1 на автомобіль «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке належало ОСОБА_16 .

Колегія суддів вважає, що обвинувальний вирок районного суду відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 29 КПК України, слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом. Судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надаються сторонам кримінального провадження або особі, стосовно якої вирішено питання щодо застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють. Переклад інших процесуальних документів кримінального провадження, надання копій яких передбачено цим Кодексом, здійснюється лише за клопотанням зазначених осіб. Переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача.

Згідно до вимог п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК України, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

Із узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 року «Про судову практику забезпечення прав на захист у кримінальному провадженні», вбачається, що при розгляді кримінального провадження, учасник якого не володіє чи недостатньо володіє державною мовою, суд повинен враховувати правові позиції ЄСПЛ. Право на безоплатну допомогу перекладача застосовується не лише до усних виступів на судовому розгляді, а й до документальних матеріалів та досудового провадження. Зокрема, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб здійснити своє право на справедливий судовий розгляд (п. 48 рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1978 року у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН»).

Разом з тим, вказані вимоги закону та роз`яснення суду касаційної інстанції районним судом під час судового розгляду кримінального провадження не були дотримані.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 є громадянином Російської Федерації (т. 4 а.п. 170). Під час допитів в ході досудового розслідування, він заявив клопотання надавати показання під час допитів на російській мові (т. 4 а.п. 19, 29).

15.04.2013 року він заявив клопотання про надання йому перекладача для перекладання клопотання слідчого та прокурора про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (т. 4 а.п. 33). Дане клопотання органами досудового слідства було задоволено (т. 4 а.п. 36). Однак, коли обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про переклад обвинувального акту на російську мову (т. 4 а.п. 214), це клопотання з невідомих причин було не розглянуте органами досудового розслідування і обвинувальний акт обвинуваченому ОСОБА_8 був вручений тільки на українській мові (т. 5 а.п. 39). На ці порушення органів досудового розслідування не тільки не звернув увагу районний суд, а і сам допустив порушення закону.

Стаття 345 КПК України визначає обов`язок судового розпорядника роздати особам, які беруть участь у судовому розгляді, пам`ятку про їхні права та обов`язки, надати можливість ознайомитися з ними, після чого головуючий з`ясовує чи зрозумілі права їм, і у разі необхідності роз`яснює їх.

В порушення зазначених вимог закону під час процедури судового розгляду матеріали провадження не містять даних про те, що, зокрема обвинуваченому ОСОБА_8 була вручена відповідна пам`ятка, а саме, відсутність відповідної розписки про таке вручення. Про це зокрема свідчить також відсутність в журналі судового засідання відповідного запису (т. 5 а.п. 145-146), та запис аудіофайлу зроблений за допомогою технічних засобів в суді першої інстанції.

Таким чином, головуючий, не з`ясував у обвинуваченого ОСОБА_8 чи вручалася тому пам`ятку про його права та обов`язки, чи зрозумілі йому права, зокрема його право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави, і у разі необхідності роз`яснити це право.

01.10.2014 року, під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання, що він як громадянин Російської Федерації не може ознайомитися з матеріалами справи на українській мові (т. 6 а.п. 110, 112), однак на ці клопотання останнього районний суд не звернув ніякої уваги, і не розглянув питання про надання йому послуг перекладача.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 КПК України, якщо обвинувачений, не володіє державною мовою, то після проголошення вироку перекладач роз`яснює йому зміст резолютивної частини судового рішення. Копія вироку рідною мовою обвинуваченого або іншою мовою, якою він володіє, у перекладі, що засвідчений перекладачем, вручається обвинуваченому.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що районний суд допустив і порушення вимог цього закону, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутній вирок районного суду в перекладі на рідну мову обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому не випадково останній відмовився отримувати вирок, який надрукований тільки українською мовою (т. 7 а.п. 160).

За таких обставин, колегія суддів не обговорюючи питання доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,правильності кваліфікації їх дій, призначеної міри покарання, розміру сум які підлягають стягненню, вважає, що місцевим судом допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, під час якого необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно перевірити всі доводи апеляційних скарг та постановити судове рішення у відповідності з усіма вимогами кримінального процесуального законодавства.

Колегія суддів залишає обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, тяжкості обвинувачення та даних про їх особу, і вважає необхідним продовжити останнім строк тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_12 (з урахуванням доповнень) задовольнити частково.

Вирок колегії суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2015 року відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати, а матеріали кримінального провадження направити до того ж районного суду на новий розгляд в іншому складі суддів.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 26 травня 2016 року.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4