Справа №478/1368/16-к 09.11.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/764/16 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 396 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
9 листопада 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000458 за апеляційною скаргою прокурора першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитро-Білівка Казанківського району Миколаївської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 13 липня 2011 року Чемеровецьким районним судом Хмельницької області за ч.1 ст.289 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки із звільненням на підставі положень ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на один рік;

2) 23 серпня 2012 року Чемеровецьким районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки і 3 місяці, на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 18 червня 2014 року звільнено на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»;

3) 14 квітня 2016 року Казанківським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки,

- визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.

Учасники судового провадження:
Прокурор ОСОБА_8 ,
Обвинувачений ОСОБА_7 ,
Захисник ОСОБА_9 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Казаківського районного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, визначених за даним вироком та вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2016 року, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки і 3 (три) місяці.
Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Вважає вирок суду стосовно ОСОБА_7 незаконним та таким, що підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції відповідно до ч. 6 ст. 9, ст. 412, 415 КПК України.

Стверджує, що судом при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 не дотримано ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

При цьому зазначає, що суд визнаючи ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, тобто у заздалегідь не обіцяному приховуванні тяжкого злочину, у мотивувальній частині вироку не зазначив форму вини та мотиви вчинення ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення.

На думку апелянта, суд, усупереч положенням ч. 1 ст. 337 КПК України, вийшов за межі обвинувачення висунутого ОСОБА_7 . Вказує, що суд, детально зазначаючи про дії ОСОБА_10 , спрямовані на викрадення майна ОСОБА_11 , фактично не сформулював обвинувачення ОСОБА_7 у приховуванні тяжкого злочину.

Зазначає, що суд, визнавши винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, не взяв до уваги, що іншим судовим рішенням, а саме, вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 серпня 2015 року ОСОБА_10 визнаний винним у скоєнні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненій за попередньою змовою з ОСОБА_7 , поєднаній з проникненням у приміщення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
За вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він близько 2 години 15 травня 2015 року погодившись на пропозицію ОСОБА_10 перенести та згодом продати викрадені останнім з приміщення гаражу садиби ОСОБА_11 , розташованої по АДРЕСА_2 , належні потерпілому електрозварювальний апарат кустарного виробництва, п`ять електродвигунів з алюмінію, електричний дріт довжиною 20 м., загальною вагою 17,9 кг., загальною вартістю за ціною металобрухту 1337 грн., разом з ОСОБА_10 з нежилого будинку по АДРЕСА_3 , куди ОСОБА_10 сховав викрадені речі, перенесли ці речі на територію домоволодіння ОСОБА_12 по АДРЕСА_3 .
Вранці цього ж дня, близько 7 год., ОСОБА_7 і ОСОБА_10 принесли викрадені останнім речі потерпілого ОСОБА_11 до садиби ОСОБА_13 , розташованої по АДРЕСА_4 , і продали останній викрадені речі за ціною металобрухту, після чого ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_10 500 грн.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційний скарзі, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважали необхідним скасувати вирок суду першої інстанції, але з інших підстав, ніж зазначені прокурором, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:

1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;

3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Жодна з наведених підстав прокурором не вказана в апеляційній скарзі.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, стаття (частини стаття) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Згідно ч. 1 ст. 396 КК України, за якою кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 , кримінальна відповідальність наступає за заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

За вироком судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 близько 2 години 15 травня 2015 року погодившись на пропозицію ОСОБА_10 перенести та згодом продати викрадені останнім з приміщення гаражу садиби ОСОБА_11 , розташованої по АДРЕСА_2 , належні потерпілому електрозварювальний апарат кустарного виробництва, п`ять електродвигунів з алюмінію, електричний дріт довжиною 20 м., загальною вагою 17,9 кг., загальною вартістю за ціною металобрухту 1337 грн., разом з ОСОБА_10 з нежилого будинку по АДРЕСА_3 , куди ОСОБА_10 сховав викрадені речі, перенесли ці речі на територію домоволодіння ОСОБА_12 по АДРЕСА_3 .
Вранці цього ж дня, близько 7 год., ОСОБА_7 і ОСОБА_10 принесли викрадені останнім речі потерпілого ОСОБА_11 до садиби ОСОБА_13 , розташованої по АДРЕСА_4 , і продали останній викрадені речі за ціною металобрухту, після чого ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_10 500 грн.
Тобто, судом у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, зазначені обставини, які свідчать про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, зокрема, місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини.

Як слідує з висновків суду, ОСОБА_7 допоміг ОСОБА_10 перенести викрадені тим з приміщення гаражу садиби ОСОБА_11 речі та продати їх, тобто здійснив приховування тяжкого злочину, про який він дізнався лише після його вчинення (заздалегідь не обіцяючи).

Також, згідно висновків суду першої інстанції, ОСОБА_7 , знаючи ОСОБА_10 з дитинства, знаючи про його спосіб життя і про джерела його існування, надаючи допомогу останньому в перенесенні речей з чужої садиби і в нічний час, та надаючи допомогу в збуті вказаних речей, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, тобто вчинив інкримінований йому злочин умисно (з прямим умислом).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції не порушено вимоги КПК України стосовно зазначення у мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, а саме, вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, із зазначенням обставин усіх ознак цього складу злочину.

За такого, є безпідставними посилання прокурора в апеляційній скарзі на не зазначення судом фактичних обставин щодо форми вини ОСОБА_7 , не формулювання обвинувачення у приховуванні тяжкого злочину.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, судовий розгляд проведено в межах висунутого ОСОБА_7 обвинувачення відповідно до обвинувального акту, яке, відповідно до положень ст. 338 КПК України, змінювалось прокурором під час судового розгляду, а тому, посилання прокурора на не дотримання судом першої інстанції приписів ч. 1 ст. 337 КПК України, що не заслуговують на увагу.

Доводи апелянта щодо не взяття судом до уваги, що вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 серпня 2015 року ОСОБА_10 визнаний винним у скоєнні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), з проникненням у приміщення за попередньою змовою з ОСОБА_7 , є такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Така преюдиція щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), з проникненням у приміщення за попередньою змовою з ОСОБА_10 , про що зазначено у вироку Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 серпня 2015 року відносно ОСОБА_10 , не лише входить в колізію з нормами КПК України щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить передбаченим статтею 7 КПК України загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Окрім того, міжнародні стандарти у галузі судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
За таких обставин, посилання у вироку Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 серпня 2015 року відносно ОСОБА_10 на вчинення ним таємного викрадення чужого майна (крадіжки), з проникненням у приміщення за попередньою змовою з ОСОБА_7 , не має преюдиційного значення для визнання його винним у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у приміщення.

Більш того, згідно положень ст. 337 КПК України, судовий розгляд провадиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, яке під час судового розгляду прокурор може змінити.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, під час судового розгляду прокурором було змінено обвинувачення ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, в межах якого і було ухвалено судом першої інстанції вирок.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що прокурором в апеляційній скарзі не наведені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, порушили права учасників кримінального провадження та загальні засади кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваного вироку, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року, який набув законної сили 24 грудня 2015 року, обвинуваченому ОСОБА_7 зараховано у строк позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 5 квітня 2016 року (затримання ОСОБА_7 ) по 19 липня 2016 року (день ухвалення вироку.

Запобіжний захід у вигляді триманні під вартою ОСОБА_7 продовжено судом першої інстанції до набрання вироком законної сили.

За такого, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 підлягає зарахуванню у строк позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 20 липня 2016 року по 9 листопада 2016 року (набрання вироком законної сили) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Вирок Казаківського районного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року, який набув законної сили 24 грудня 2015 року, ОСОБА_7 зарахувати у строк позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 20 липня 2016 року по 9 листопада 2016 року (набрання вироком законної сили) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: