Справа № 175/2375/16-к
Провадження № 1-кп/175/111/16
Вирок

Іменем України
29 червня 2016 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0001105 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , раніше судимого 08.07.2015 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.185 КК України до 240 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

встановив:
ОСОБА_6 , будучи засудженим за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року до покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт, на шлях виправлення не став і умисно ухилився від відбування цього покарання при наступних обставинах.

Так, 28 вересня 2015 року розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, та копія вказаного вироку відносно ОСОБА_5 надійшли для виконання до Кримінально-виконавчої інспекції Дніпропетровського району (далі КВІ).

20 листопада 2015 року засудженому ОСОБА_7 співробітниками КВІ під підпис були роз`яснені порядок і умови відбування покарання у виді громадських робіт, а також можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбуття покарання за ч.2 ст.389 КК України, й того ж дня йому видано направлення до Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області для відбування цього покарання.

Однак, засуджений ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та маючи умисел на ухилення від відбування громадських робіт, без поважних причин 47 разів не вийшов на роботу до Підгородненської міської ради, чим ухилився від відбуття призначеного йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а саме громадських робіт.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину визнав повністю, але від дачі показань відмовився, підтвердивши показання, надані на досудовому слідстві. У скоєному злочині щиросердно кається і просить суворо не карати.

Його провина у вчиненні вказаного судом діяння підтверджується доказами, дослідженими судом за згодою сторін у порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Переконавшись у правильному розумінні обвинуваченим змісту обставин інкримінованого йому діяння і добровільності його позиції, суд дійшов висновку про те, що за вказаних у обвинувальному акті обставин було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , і це кримінальне правопорушення вчинено саме ним, і його умисні дії кваліфікує за ч.2 ст.389 КК України як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.
При визначенні виду й міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи й особу обвинуваченого, - раніше один раз судимий, має одну незняту та непогашену судимість, за місцем реєстрації характеризується задовільно, зі слів фактично працює, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щиросердне каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочину.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст.50,65-67 КК України, з урахуванням обставин справи і даних про особу ОСОБА_5 , його ставлення до наслідків вчиненого злочину, який відповідно до ч.2 ст.12 КК України віднесений до категорії невеликої тяжкості, а також позиції прокурора щодо виду і міри покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді обмеження волі з випробуванням, із застосуванням ст.75 КК України, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Витрати на залучення експертів та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст.369, 374, 376 КПК України, суд
ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.389 КК України і піддати кримінальному покаранню у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 11 (одинадцять) місяців 15 (п`ятнадцять) днів.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання у виді 188 (сто вісімдесят вісім) годин громадських робіт за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року і остаточно призначити покарання у виді обмеження волі строком 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання за умови, що на протязі одного року іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції за місцем свого проживання і повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання і роботи.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту строком до 13 серпня 2016 року, - скасувати після набрання вироком законної сили.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1