Справа № 159/2537/16-к Провадження №11-кп/773/570/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 3 ст. 153 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Луцьку кримінальне провадження № 120 160 301 100 007 12 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду від 27 липня 2016 року яким, -
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Червоний Лиман Донецької області, громадянин України, безробітний, без місця реєстрації та постійного місця проживання, раніше судимий:
вироком Турійського районного суду Волинської області від 14 листопада 2007 року за ч.2 ст. 186, ч.3 ст.357 КК України, із застосуванням ст.70 КК України, до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;
вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2008 року за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України призначено покарання у видів 5 років 1 місяця позбавлення волі;
вироком Любомльського районного суду Волинської області від 26 березня 2015 року за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, ст.76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;
22 квітня 2016 року ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ч.2 ст.78 КК України та направлено для відбуття покарання у виді 3 років позбавлення волі;
- засудженого за ч. 3 ст. 153 КК України на 10 (десять) років і 6 (шість) місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Любомльського районного суду Волинської області від 26 березня 2015 року шість місяців позбавлення волі, - остаточно визначено ОСОБА_7 покарання на строк 11 (одинадцять) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 27 липня 2016 року.
Зараховано обвинуваченому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14 квітня 2016 року до набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.
Речові докази у справі: мобільний телефон марки «Nokiа 3120с-1с» ІМЕІ НОМЕР_1 , повернуто обвинуваченому ОСОБА_7 ; сім-картку life № НОМЕР_2 та тюбик з під клею «88», що зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Ковельського ВП ГУНП у Волинській області постановлено знищити; компакт диск CD-R PATRON з відеозаписом, виданий ОСОБА_9 та компакт диск CD-R PATRON з копією інформації №14119ВК, наданої ТОВ «Лайфселл» - залишено у матеріалах кримінального провадження.
Переглядаючи матеріали провадження апеляційний суд, -
В С Т А Н О В И В:
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він в період з другої половини лютого 2016 року по першу половину березня 2016 року, в денний час, в приміщенні колишнього кафе, розташованого на території стадіону «Локомотив» по вул. Сагайдачного,5 «в» в м. Ковель Волинської області, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись злочинним умислом, спрямованим на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, з метою задурманення свідомості та попередження можливого опору зі сторони потерпілих, з метою приведення потерпілих у безпорадний стан, пригостив малолітніх ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , алкоголем та погрожуючи застосувати фізичне насильство, примусив малолітніх вдихати випари універсального клею.
Після цього обвинувачений ОСОБА_7 замахуючись на малолітніх потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 руками, висловлюючи погрози застосування фізичного насильства у випадку непокори, а також застосовуючи насильство, використовуючи безпорадний стан малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , примусив його до вступу з ним в орогенітальний статевий контакт, задовольнивши свою статеву пристрасть неприродним способом.
Після цього, він же, керуючись злочинним умислом направленим на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, повторно, використовуючи безпорадний стан малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , погрожуючи у випадку непокори фізичною розправою, а також, застосовуючи фізичне насильство, нахилив голову потерпілого та задовольнив статеву пристрасть неприродним способом.
Обвинувачений ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі вказує на те, що досудове розслідування проведено не об`єктивно та неповно, а неповнолітні потерпілі показання дали під тиском слідчих органів. Зазначає, що суд не допитав свідка ОСОБА_12 , а також не дослідив відеозаписів. Просить вирок скасувати, а справу повернути нове розслідування.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При розгляді кримінального провадження і ухвалення вироку суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався. Зокрема, дотримуючись принципу диспозитивності та змагальності сторін, місцевий суд дослідив усі надані як стороною обвинувачення так і стороною захисту докази, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону розглянув усі заявлені сторонами клопотання, а аналіз і оцінку доказів провів відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 153 КК України обґрунтував показаннями, які дали у судовому засіданні малолітні потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які з достовірністю ствердили про час, місце та інші обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 щодо них кримінального правопорушення. За своїм змістом показання потерпілих узгоджуються як між собою так і з іншими матеріалами кримінального провадження, а тому суд першої інстанції правомірно визнав їх належними і допустимими доказами і правильно поклав показання потерпілих в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 .
З показань потерпілих встановлено, що перебуваючи у приміщенні бувшого бару на стадіоні «Локомотив» у м. Ковелі обвинувачений ОСОБА_7 , застосовуючи погрози та психологічне насильство заставляв потерпілих вживати спиртні напої, вдихати пари клею, після чого вчиняв насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом. При цьому потерпілі дали детальний опис обстановки, яка була у даному приміщенні.
При огляді місця події, обстановка у приміщенні бувшого бару на стадіоні «Локомотив», повністю співпала з тією, на яку вказували потерпілі, а також на місці події були виявлені тюбики з під клею «88», що підтверджує правдивість показань потерпілих.
В матеріалах провадження відсутні докази, що у суді першої інстанції потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дали показання під тиском органу досудового розслідування. Таких доказів обвинувачений ОСОБА_7 не навів у своїй апеляційній скарзі.
Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , про вчинення щодо них ОСОБА_7 насильницьких дій спочатку повідомили своїх знайомих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , які затримали останнього і доставили у Ковельський відділ поліції, а тому твердження ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, що малолітні потерпілі оговорили його, є необґрунтовані і апеляційний суд їх до уваги не приймає.
Винуватість ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 153 КК України стверджується і показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , які вони дали у суді першої інстанції, щодо обставин вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень щодо малолітніх потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для скасування вироку і посилання обвинуваченого ОСОБА_7 про неповноту розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції через відмову суду у допиті свідка ОСОБА_12 . З матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_12 є свідком захисту і його явку до суду мав забезпечити захист, чого стороною захисту зроблено не було.
Крім цього, суд першої інстанції у вироку спростував твердження обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо того, що на час вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень він перебував в іншому населеному пункті.
В суді першої інстанції учасники судового розгляду не наполягали на повному дослідженні судом інформації, що міститься на СD диску ( а.с. 96), а за їх згодою дослідив письмовий протокол огляду даного диску ( а. с.110-111), в якому зазначена повна інформація про вхідні і вихідні дзвінки мобільного телефону, яким користувався обвинувачений ОСОБА_7 з прив`язкою до базових станції покриття, в тому числі і телефонні з`єднання з мобільними телефонами потерпілих.
Суд першої інстанції також дослідив протокол огляду предметів від 22 червня 2016 року ( а.с. 93-94), а саме СD-R диск, який був наданий слідчим органам свідком ОСОБА_9 , на якому знаходиться розмова між обвинуваченим і вказаним свідком щодо обставин вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень. Із зазначеного протоколу вбачається, що наявне на ньому зображення для візуального сприйняття не придатне, а тому необхідності досліджувати вказаний диск у судовому засіданні також не було.
Обвинувачений в апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку і повернення справи для провадження додаткового розслідування, а таких підстав для скасування вироку КПК України не передбачає.
Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.
Висновки суду викладені у судовому рішенні відповідають фактичним обставина справи, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили місцевому суду постановити законне і обґрунтоване рішення в ході апеляційного перегляду справи не встановлено, а тому підстав для скасування вироку, з наведених у вироку обставин, колегія суддів не знаходить.
Призначене ОСОБА_7 покарання з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особи винного відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2016 року щодо нього без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4