АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/8164/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/148/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2016р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження, №003030, внесене, 07.09.2015. до Единого реєстру досудових розслідувань відносно
ОСОБА_6 , за національністю циган

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с.Вознесенка, Мелітопольського району,

Запорізької області, зареєстрованого

за адресою:

АДРЕСА_1 ,

мешкаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015р.
Вироком суду першої інстанції, 21 грудня 2015р., ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.146КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5р.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, строком на 2р.

На підставі ст.76 КК України покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вирішено питання по цивільному позову і речовим доказам.

На користь потерпілої ОСОБА_7 з ОСОБА_6 стягнуто моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_9
обвинувачений ОСОБА_6
захисник обвинуваченого ОСОБА_10
перекладач ОСОБА_11
В С Т А Н О В И Л А:
Прокурор у кримінальному провадженні в апеляційній скарзі, просить скасувати вирок суду відносно ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4р.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

За обставин, встановлених судом і детально наведених у вироку, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, за наступних обставин.
ОСОБА_6 , 03.09.2015р., близько о 15.00 год., знаходячись біля будинку №18 по вул.Станіславського в м.Нікополі, Дніпропетровської області, маючи умисел на відкрите викрадення ОСОБА_7 та незаконне позбавлення її волі, не ставлячи до відома про свої істинні наміри ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які знаходилися з ним у салоні автомобіля марки «ВАЗ-2108» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в присутності свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , вийшовши з салону автомобіля, схопив за руки ОСОБА_7 , і, проти її волі, застосовуючи фізичну силу, потягнув до салону вказаного автомобіля, завдавши декілька ударів по тулубу, чим заподіяв потерпілій фізичних страждань та болю.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 із застосуванням фізичної сили, проти волі ОСОБА_7 , примусово заштовхнув її на заднє пасажирське сидіння автомобіля марки «ВАЗ-2108» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на якому знаходилась ОСОБА_14 , сів у вказаний автомобіль та поїхав разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , які достовірно не були обізнані про його злочинні наміри, внаслідок чого викрав ОСОБА_7 , тим самим незаконно позбавив її волі.

Відразу після цього ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, примусово утримуючи потерпілу ОСОБА_7 на задньому сидіння вищевказаного автомобіля, завдаючи їй удари руками по голові та тулубу, всупереч волі потерпілої, перевіз її до квартири АДРЕСА_3 , де умисно проти волі ОСОБА_7 , утримував її в період часу із 03.09.2015р. до 22.09.2015р., при цьому ОСОБА_6 систематично спричиняв тілесні ушкодження та фізичні страждання ОСОБА_7 , чим заподіяв останній, згідно висновку судово-медичної експертизи за №4-С від 26.09.2015р. тілесні ушкодження: у вигляді синців верхніх кінцівок, крововиливу грудей, синця правового стегна, саден лівого передпліччя, рубця 4-го пальця лівої кисті, що є слідом загоєння рани, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Прокурор у кримінальному провадженні, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, просить скасувати вирок суду відносно ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4р.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Прокурор вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
На думку прокурора, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, в порушення вимог ст.65 КК України, а також роз`яснень Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», в достатній мірі не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, його особу і безпідставно призначив м`яке покарання.
Прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просила скасувати рішення суду першої інстанції, в частині призначеного обвинуваченому покарання і ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4р.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_7 , в судовому засіданні апеляційної інстанції, підтримала апеляційну скаргу прокурора, просила її задовольнити, призначивши обвинуваченому покарання, яке просив прокурор

Потерпіла ОСОБА_9 ,. в судовому засіданні апеляційної інстанції, підтримала апеляційну скаргу прокурора, просила її задовольнити, призначивши обвинуваченому покарання, яке просив прокурор.

Обвинувачений ОСОБА_6 , в судовому засіданні апеляційної інстанції, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив вирок суду першої інстанції відносно нього залишити без змін.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 , в судовому засіданні апеляційної інстанції, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив рішення суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з матеріалами, наявними у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону є порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судових засідань, вислухавши сторони при апеляційному розгляді, встановила, що у кримінальному провадженні були суттєво порушенні права обвинуваченого ОСОБА_6 .

З обвинувального акту і вироку суду першої інстанції видно, що обвинувачений за національністю циган, він не має освіти (ар.пр.1, 57), не володіє державно мовою і не розуміє її в повному обсязі, спілкується російською мовою, якою володіє в достатньому обсязі для розуміння.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, обвинувачений підтвердив, що він не навчався у школі, немає освіти, не володіє і не розуміє державну мову, у зв`язку з чим заявив клопотання про залучення перекладача з української на російську мову.

Виходячи з положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, правозастосовної практики Європейського суду з прав людини, законодавчих приписів у ст.ст. 42, 68 КПК України і роз`яснень, викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 24.10.2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», суд повинен забезпечити реалізацію конституційного права обвинуваченого на захист, зокрема, особам, які беруть участь у справі і не володіють мовою судочинства, забезпечується право робити заяви, давати показання, заявляти клопотання, знайомитися з усіма матеріалами справи, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, і користуватися послугами перекладача.

Згідно ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема відносяться рівність перед законом і судом, у ст.10 КПК України зазначено, що не може бути обмежень у процесуальних правах, передбачених кримінально процесуальним кодексом, за ознаками освіти, а також за мовними або іншими ознаками.

У ст.42 КПК України, встановлені права підозрюваного і обвинуваченого, зокрема у п.18 ч.3 ст.42 КПК України, зазначено, що підозрюваний, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною мовою або іншою мовою, якою він володіє, користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

Колегія суддів встановила, що суд першої інстанції формально перевірив дотримання вимог Закону відносно обвинуваченого стосовно його прав.

Так, матеріали кримінального провадження містять заяву захисника ОСОБА_10 , від 20 листопадом 2015р. (ар.пр.25), яку підтримав обвинувачений, де зазначено, що захисник, за згодою обвинуваченого ОСОБА_6 , відмовляються від перекладача, оскільки обвинувачений розуміє суть підозри та порядок судового розгляду.

Однак, в подальшому, 08.12.2015р., захисник ОСОБА_10 , подав суду іншу заяву (ар.пр.47), у якій просить етапувати обвинуваченого для ознайомлення в повному обсязі з матеріалами справи та роз`яснення останньому суті процесуальних документів для підготовки до судового розгляду, при цьому, зазначає, що ОСОБА_6 не володіє в повному обсязі українською та російською мовами тому йому незрозумілі процесуальні документи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, маючи два протилежні документи не звернув на них уваги і належним чином не з`ясував у обвинуваченого, чи потребує він перекладача, таку функцію здійснював у кримінальному провадженні захисник, перекладаючи обвинуваченому процесуальні документи, однак це є порушенням закону.

Ці вимоги закону були порушені, як органом досудового розслідування під час досудового розслідування злочину, скоєному ОСОБА_6 , так і судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_6 .

Колегія суддів встановила, що незважаючи на те, що ОСОБА_6 не володіє державною мовою, копії процесуальних рішень, а саме обвинувальний акт і вирок суду першої інстанції, в порушення вимог п.18 ч.3 ст.42 КПК України, як органом досудового розслідування, так і судом першої інстанції, вручені обвинуваченому на державній мові, тобто без перекладу на рідну мову, або на мову якою володіє обвинувачений.

Порушивши загальні засади криминального провадження, суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, тягне за собою скасування судового рішення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Скасовуючи вирок у зв`язку з істотними порушенням кримінально процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення доводів апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, але звертає увагу суду першої інстанції на необхідність їх перевірки при новому розгляді кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні повинні бути частково задоволенні, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року відносно ОСОБА_6 - скасувано, з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, задовольнити частково.
Скасувати вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015р., яким ОСОБА_6 , визнано винним і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, скасовано оскаржуваним вироком суду і обвинуваченого звільнено з під варти у залі суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4