Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/462/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.06.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000319, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 26.02.2016 року яким,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 14.07.2003 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст.ст. 185 ч.1, 185 ч.3, 70 КК України до 3-х років позбавлення волі, 30.09.2005 року звільнений з місць позбавлення волі відповідно до ЗУ «Про амністію», за постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2005 року;

- 10.10.2006 року тим же судом за ст. 121 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі, 06.04.2012 року звільнений умовно - достроково на 1 рік 3 місяці 9 днів, за ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2012 року;

- 08.08.2014 року тим же судом за ст. 185 ч.2 КК України до 2-х років обмеження волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України з іспитовим строком на 2 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.08.2014 року і призначено остаточне покарання 2 (два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в дохід держави судові витрати по справі в сумі 492 гривні.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб, за таких обставин.

Так, 14.06.2015 року, точної години слідством не встановлено, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні домоволодіння, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_10 і розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали газову плиту на 4 конфорки марки «Електа», вартістю 180 грн., настільну газову плиту на 4 конфорки, вартістю 130 грн., односпальне металеве ліжко, вартістю 238 грн. та інкубатор «Наседка ИБ-79», вартістю 136 грн.

З місця вчинення злочину зникли, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 684 грн. 50 коп.
У своїй апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи своєї вини у скоєному та кваліфікації своїх дій, просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий, призначивши йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Вказує на те, що вирок районного суду є занадто суворим, оскільки не відповідає його особі та тяжкості вчиненого ним діяння.
Так, призначаючи йому покарання суд вказав на наявність пом`якшуючих обставин - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також на відсутність обставин, які обтяжують покарання.
При цьому, відповідно до вимог ст. 65 КК України, судом не враховані інші обставини, що пом`якшують покарання, а саме, що під час досудового слідства він активно співпрацював зі слідством, сприяв розкриттю злочину, вину визнав та щиросердно покаявся, потерпілий ОСОБА_10 ніяких претензій матеріального та морального характеру до нього немає, а також і те, що на його утриманні знаходиться цивільна дружина та двоє малолітніх дітей, для яких він є єдиним годувальником.
Тому, вважає, що йому можливо призначити більш м`яке покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України та із застосуванням ст. 75 КК України, що в повній мірі забезпечить досягнення мети кримінального покарання.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка заперечила задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили залишити рішення суду без змін, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав свої апеляційні вимоги та просив призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, тобто з іспитовим строком, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає, а вирок суду на підставі ч.2 ст. 404 КПК України з таких підстав.
Доведеність вини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено, ґрунтується на доказах, достовірність і достатність яких не ставилася під сумнів сторонами кримінального провадження під час судового розгляду, у зв`язку з чим під час судового слідства вони судом не перевірялися, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України.

За такої процесуальної позиції сторін, суд першої інстанції провівши судове слідство у відповідності до вимог процесуального закону, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб, а тому правильно кваліфікував їх дії за ч.2 ст. 185 КК України.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, але на шлях виправлення не став і скоїв злочин в період його звільнення за попереднім вироком від 08.08.2014 року від відбування покарання з випробуванням, а також обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а тому прийшов до правильного висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе лише при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.

За наведених вище обставин колегія суддів вважає, що районний суд дійшов правильного висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 , а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання виключно в умовах ізоляції від суспільства в призначений судом строк, обґрунтовано призначивши йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення.
Перевіркою апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу того, що районним судом йому призначено надто суворе покарання, оскільки воно не відповідає його особі та тяжкості вчиненого ним діяння, та при цьому не враховані обставини, що пом`якшують покарання, а саме, що під час досудового слідства він активно співпрацював зі слідством, сприяв розкриттю злочину, вину визнав та щиросердно покаявся, потерпілий ОСОБА_10 ніяких претензій до нього немає, на його утриманні знаходиться цивільна дружина та двоє малолітніх дітей, для яких він є єдиним годувальником, є безпідставними, оскільки районний суд хоч повністю і не вказав у своєму вироку зазначені вище обставини, однак призначаючи обвинуваченому покарання повністю їх врахував і при цьому правильно вказавши на наявність обставин, що пом`якшують покарання та на відсутність обставин, що його обтяжують, а тому на переконання колегії суддів призначив йому покарання з урахуванням як особи обвинуваченого, так і тяжкості вчиненого ним злочину.
Приймаючи до уваги вищенаведене, а також, що вказаний злочин ОСОБА_8 вчинив в період іспитового строку, та маючи при цьому не зняту і непогашену в законному порядку судимість за вчинення аналогічних злочинів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про можливість його виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства, правильно обравши йому як вид покарання - позбавлення волі, так і його розмір, в межах санкції статті обвинувачення, але ближче до мінімального, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, та на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, призначив остаточне покарання, при цьому лише частково приєднавши невідбуте покарання за попереднім вироком.

Тому, за вказаних вище обставин, навіть з урахуванням наданих обвинуваченим в апеляційному суді копії медичного свідоцтва про народження дитини, згідно якого у його співмешканки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина - хлопчик та позитивної характеристики з місця його проживання, згідно якої за вказаною у вироку адресою він проживав із співмешканкою ОСОБА_11 та двоє дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, тобто з іспитовим строком.

За таких обставин апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Разом з тим, з урахуванням положення ч.2 ст. 404 КПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. А також, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою районним судом у день постановлення даного вироку суду і на термін до вступу вироку в законну силу, тобто його взято під варту по даному кримінальному провадженню лише в залі судового засідання 26 лютого 2016 року (т.2 а.п.51).

Згідно до положень ч.5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.01.2016 року, суд першої інстанції, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати положення ст. 72 КК України (в редакції Закону від 25.11.2015 року) та зараховувати строк попереднього ув`язнення, вираховуючи його до моменту постановлення вироку. Наступне зарахування, зокрема у випадку тримання особи під вартою до набрання вироком законної сили, здійснюється місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, або апеляційним судом в разі оскарження вироку та постановлення нового чи залишення вироку суду першої інстанції без зміни, або у випадку його зміни.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_8 не ставить питання про застосування до нього ст. 72 КК України (в редакції Закону від 25.11.2015 року), тому колегія суддів вважає можливим, на підставі ч.1 п.4 ст. 408 КПК України, вийти за межі апеляційних вимог обвинуваченого, оскільки цим не погіршується його становище та на підставі ч.5 ст. 72 КК України, змінити вирок суду стосовно нього, зарахувавши йому у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню, а саме з 26 лютого 2016 року, тобто з моменту взяття його під варту за вироком суду першої інстанції і по 23 червня 2016 року включно, тобто до вступу вироку в законну силу, з моменту постановлення даної ухвали, а в решті даний вирок суду залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 26.02.2016 рокустосовно нього, на підставі ч.2 ст. 404 КПК України змінити, в частині обчислення строку відбування покарання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 26.02.2016 року по 23.06.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті даний вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .