Справа № 588/1166/16-к
№ провадження 1-кп/588/173/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.10.2016 р. м.Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні залу суду, обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000175 від 12.09.2014 р., по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тростянець Сумської області, громадянина України, з базовою вищою освітою, одруженого, працюючого машиністом в Локомотивному депо «Смородине», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.276 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , являючись працівником залізничного транспорту, а саме працюючи на посаді машиніста тепловоза ВП «Локомотивне депо Смородине» ДП «Південна залізниця», являючись відповідальним за додержання правил безпеки руху залізничного транспорту, проявивши злочинну самовпевненість, створив небезпеку для життя людей при здійсненні посадки та висадки пасажирів керованого ним потягу, порушивши вимоги нормативно-правових актів з питань безпеки руху та експлуатації залізничного транспорту, в результаті чого потерпілому ОСОБА_5 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Так,11.09.2014 року, близько 16 год. 13 хв., ОСОБА_4 . керував дизель-поїздом №6514 сполученням «Ворожба-Люботин» (ДР1А 2631/3 приписки моторвагонного депо Полтава). По прибуттю зазначеного дизель-потягу на станцію «Піонерська» о 16 год.12 хв., із запізненням на 13 хвилин, бо відповідно до графіку руху поїздів він повинен був прибути о 15 год. 59 хв., виконав стоянку потягу, що склала 1 хвилину, відповідно до графіку руху потягів, після чого, порушуючи вимоги п.2 «додаткових вимог» додатку №1 до Регламенту основних переговорів машиніста та його помічника при веденні потягу та виконанні маневрової роботи №ЦТ -0107, затвердженої наказом №877-ЦЗ від 22.11.2004 року та вимоги п.14 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України за №411 від 20.12.1996 року (зі змінами та доповненнями, внесеними наказами МТУ за №226 від 08.06.1998 р., за №386 від 23.07.1999 р., за №179 від 19.03.2002 р., за №962 від 10.12.2003 р.), згідно яких «працівники залізничного транспорту повинні забезпечувати безпеку пасажирів, створювати їм необхідний комфорт, культурно обслуговувати їх на вокзалах, у поїздах…. вимагати від них виконання діючих на залізничному транспорті правил», не переконавшись перед відправленням поїзду із зупиночної платформи, що всі пасажири вийшли з вагонів потягу закрив двері зазначеного потягу та почав його рух.
Таким чином, ОСОБА_4 допустив порушення плавності ведення, умови посадки та висадки пасажирів та не забезпечив безпеку руху на основі ретельного виконання вимог ПТЕ, діючих інструкцій, наказів і інструкцій та вимоги п.3.9. Інструкції локомотивної бригади №ЦТ-0106, яка затверджена та введена в дію Наказом Укрзалізниці 22.11.2004 року, відповідно до якої працівники локомотивних бригад повинні «при водінні пасажирських та моторвагонних поїздів забезпечувати якісне обслуговування пасажирів, плавність ведення поїзда, не допускати порушень режиму електроопалення та вентиляції вагонів, умов посадки та висадки пасажирів».
Під час стоянки пасажир потягу ОСОБА_6 ,1957 р.н., виходив з вагону №3 та тримався рукою за поручень. Не встигнувши вийти з вагону на платформу зупинки, двері вагону зачинились таким чином, що затиснули його руку в області правого плеча, а сам потяг почав рухатись з прискоренням. Потерпілий ОСОБА_5 почав бігти по платформі разом з потягом та кричати про допомогу, а в кінці платформи зазначеної станції він втратив свідомість.
Перебуваючи у вагоні потягу, пасажир ОСОБА_7 , побачивши, що поряд з дверима потягу по платформі біжить ОСОБА_5 , а в дверях вагону потягу затиснута його рука - зірвала стопкран. Після цього машиніст ОСОБА_4 , відповідно до п.16.39 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України за №411 від 20.12.1996 р. (зі змінами та доповненнями, внесеними наказами МТУ за №226 від 08.06.1998 р., за №386 від 23.07.1999 р., за №179 від 19.03.2002 р., за №962 від 10.12.2003 р.) «під час ведення поїзда машиніст повинен: в разі несподіваної подачі сигналу зупинки або раптового виникнення перешкоди негайно застосувати пристрої екстреного гальмування для зупинки потягу» зупинив потяг, але не з`ясувавши причину ввімкнення стопкрану, в порушення вимоги п.15.1.5 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України за №ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015 затвердженої Наказом Укрзалізниці за №264-Ц від 28.10.1997р. «за гальмуванням краном екстреного гальмування (стопкраном) чи розриванням ГМ, спрацюванням ЕПК автостопа машиніст зобов`язаний перевести РКМ у положення екстреного гальмування, привести у дію пісочницю, вимкнути контролер і зупинити поїзд. Після зупинки і усунення причин, які викликали екстрене гальмування, необхідно відпустити гальма і зарядити гальмівну мережу до встановленого тиску, тільки після цього дозволяється подальший рух поїзда». Натомість ОСОБА_4 , почекавши 1 хвилину, не пересвідчився в усуненні причин екстреного гальмування, зачинив двері потягу та почав рух за маршрутом.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта за №1626 від 17.12.2014 року, ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у виді: закритого перелому правого ребра з права, яке відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості; ушкодження в області голови, які кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; інші ушкодження у виді гематоми та саден, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у обсязі пред`явленого обвинувачення визнав повністю та показав наступне. Так, дійсно 11.09.2014 р. він як машиніст, керував дизель-поїздом № НОМЕР_1 сполученням «Ворожба-Люботин» та прибувши на станцію «Піонерська» із запізненням, «наганяв» час, та подивившись у дзеркало заднього виду на платформу, де пасажирів не побачив, об`явив помічнику машиніста що двері зачиняються, після чого привів поїзд до руху. Проїхавши 10 м, хтось зірвав стопкран, тоді він подивився знову на платформу, але нікого не побачив, після чого він знову продовжив рух, а помічника машиніста послав до провідників дізнатися про причину зриву стопкрану. Повернувшись, помічник машиніста повідомив, що відомо лише про те, що комусь затиснуло руку. Потім у процесі подальшого руху він дізнався, що потерпілий потрапив до лікарні, і тієї ж ночі він намагався зустрітися із потерпілим. В подальшому він хотів відшкодувати шкоду потерпілому ОСОБА_8 , однак той відмовився. Наразі він відшкодовує потерпілому за лікування кошти. ОСОБА_4 визнає, що він порушив встановлені інструкції та правила, що призвело до спричинення шкоди потерпілому.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що він працював сторожем в таборі відпочинку «Орльонок», і того дня прибувши поїздом на станцію «Піонерська», одразу після відчинення дверей як він став виходити із третього вагону двері вагону зачинились та біля плеча затисли руку. Поїзд почав рух, і він із затисненою рукою почав бігти близько 70 м по перону, в кінці якого зрозумів, що поїзд не зупиняється і він може загинути, після чого втратив свідомість. Коли прийшов до тями- з`ясувалось, що він лежав на доріжці із щебня, та йому надавав допомогу сторож табору ОСОБА_9 . Потерпілий вдарився головою, у нього були зламані ребра. Він заступив на чергування, однак вночі його стан погіршився, після чого його син повіз до лікарні у м.Тростянець. Після травми у нього були ускладнення із легенями, внаслідок чого він лікувався півтора місяці. На даний час ОСОБА_4 вживає заходи щодо відшкодування потерпілому заподіяної шкоди.
Таким чином, заслухавши пояснення обвинуваченого, потерпілого, судом встановлено, що обвинувачений повністю визнає свою вину в інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, погоджується із кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор та потерпілий у судовому засіданні не висловлюють жодних заперечень щодо встановлених обставин, тобто обставини справи ніким не оспорюються.
З урахуванням думки обвинуваченого, прокурора, потерпілого, які вважають за можливе не досліджувати докази, подані на підтвердження події злочину, з`ясувавши, що учасники провадження правильно розуміють зміст вказаних обставин, та відсутні сумніви у добровільності їх позицій, роз`яснивши учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, суд постановив ухвалу, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України про визнання недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення доведена повністю, а ОСОБА_4 своїми необережними діями, які виразились в невідповідності дій машиніста дизель-поїзда №6514 сполученням «Ворожба-Люботин» (ДР1А 2631/3 приписки моторвагонного депо Полтава) вимогам пункту 2 та «додаткових вимог» додатку №1 до Регламенту основних переговорів машиніста та його помічника при веденні поїзда та виконанні маневрової роботи №ЦТ-0107, затвердженої наказом №877-ЦЗ від 22.11.2004 року, пункту 14 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України за №411 від 20.12.1996 року (зі змінами та доповненнями, внесеними наказами МТУ за №226 від 08.06.1998 р., за №386 від 23.07.1999 р., за №179 від 19.03.2002 р., за №962 від 10.12.2003 р.), пунктів 3.9 та 3.18 Інструкції локомотивної бригади №ЦТ-0106, затвердженої та введеної в дію Наказом Укрзалізниці 22.11.2004 року, пункту 15.1.5 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України №ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015, затвердженої Наказом Укрзалізниці за №264-Ц від 28.10.1997р. та спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження пасажиру поїзда ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.276 КК України порушення працівником залізничного транспорту правил безпеки руху та експлуатації транспорту, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_4 раніше не судимий, працює машиністом, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування шкоди потерпілому, а обставин, що обтяжують покарання - судом не встановлено.
Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Разом із тим, враховуючи, що ОСОБА_4 не має судимостей, характеризується виключно позитивно, працюючий, має родину, та наявність сукупності пом`якшуючих провину обставин щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, часткового добровільного відшкодування шкоди потерпілій особі, враховуючи позицію потерпілого ОСОБА_5 , який просив не карати суворо обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинувачений є особою, що на даний час не потребує ізоляції від суспільства, тому суд вважає за можливе застосувати ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України. Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.
Речові докази у справі відсутні, процесуальних витрат сторони не понесли.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався та у суду немає підстав для його обрання.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 371, ч.2,3 ст.373, ст.374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.276 КК України і по цьому закону призначити покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік, якщо він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати із часу проголошення вироку.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору

Суддя ОСОБА_1