Справа № 583/1953/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 25 грудня 2015 року за № 0000148 про обвинувачення

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудня Радовельська Олевського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, на момент вчинення злочину проходив службу на посаді підсобного робітника 3 інженерно будівельного відділення 3 інженерно будівельного взводу 4 інженерно будівельної роти військової частини польова пошта В НОМЕР_1 , в даний час перебуває в розпорядженні командира в/ч НОМЕР_2 , раніше судимого: 08.09.2008 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 06.05.2011 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 13 днів,

за ч. 4 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем, в умовах особливого періоду вчинив самовільне залишення місця служби - військової частини за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України від 21.07.2014 року № 607/2014 «Про часткову мобілізацію» 28.08.2014 року був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та цього ж дня направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_3 . В подальшому переведений для проходження військової служби до військової частини польова пошта В НОМЕР_1 , яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 , де наказом командира (по строковій частині) №44 від 28.11.2014 року призначений на посаду робітника підсобного 3 інженерно будівельного відділення 3 інженерно будівельного взводу 4 інженерно будівельної роти військової частини польова пошта НОМЕР_4 .

Одним із видів військової служби, згідно ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», сержант ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.2003 року, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) та охоплює в тому числі час мобілізації.

Отже, з часу видання указу Президента України №303 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України діє особливий період внаслідок мобілізаційних заходів, що проводяться внаслідок реагування на загрози національній безпеці держави.

З огляду на викладене та враховуючи положення пункту 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, призваний на військову службу, в тому числі під час дії особливого періоду, сержант ОСОБА_4 зобов`язаний постійно перебувати в розташуванні військової частини у службовий час і не залишати її без дозволу відповідного начальника.

Таким чином, сержант ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, маючи об`єктивні причини для проходження служби, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, 01.05.2015 року самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_4 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду, обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.

В подальшому сержант ОСОБА_4 09.06.2016 року самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_4 , та у зв`язку з розформуванням якої, наказом командира військової частини НОМЕР_2 №118 був зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується по АДРЕСА_2 .

Отже, сержант ОСОБА_4 самовільно залишив і був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_4 у період з 01 травня 2015 року по 09 червня 2016 року, що тривало протягом більш ніж тринадцять місяців.

Обвинувачений ОСОБА_4 , допитаний в судовому засіданні, свою вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю та пояснив, що проходив службу за мобілізацією в АДРЕСА_2 , 01 травня 2015 року залишив військову частину тому що вживав алкогольні напої таємно від командира, після чого в нього захворів шлунок. Після того близько півроку перебував на стаціонарному лікуванні від алкогольної залежності, потім близько півроку лікувався та допомагав Центру у роботі в м.Дніпропетровську. 09.06.2016 року повернувся до військової частини, щоб продовжити проходження служби. Щиро кається скоєному.

Оскільки обвинуваченим не оспорюються фактичні обставини справи, кваліфікація дій, немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, відповідно до ст. 349 КПК України суд вважає недоцільним дослідження інших доказів у справі.

Вислухавши обвинуваченого, обмежившись дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого як особу, суд дійшов до висновку, що такі дії обвинуваченого у період з 01.05.2015 року по 09.06.2016 року необхідно кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби - військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При обранні обвинуваченому виду і міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який має не зняту не погашену судимість, за місцем служби характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

Приймаючи до уваги всі вищевказані обставини, обвинуваченому належить призначити покарання за ч. 4 ст. 407 КК України, у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті.
Враховуючи тяжкість злочину, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який має не зняту не погашену судимість, щиро розкаявся у вчиненні злочину, приймав участь в антитерористичній операції, за що має подяки, має бажання виправитися, оскільки добровільно пройшов 1-річний курс від алкогольної залежності, позитивно характеризується за час проходження реабілітації у благодійній організації «Благодійний фонд «Допомога країни» та за час перебування в розпорядженні командира військової частини, суд дійшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, оскільки на думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.

Суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили.
У справі відсутні речові докази, витрати на проведення експертиз, а також шкода, завдана правопорушенням.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох ) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:

-повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання;

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально - виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження у разі відсутності апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1