АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2012/16 Справа № 191/3393/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року м. Дніпро

19 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, в порядку дистанційного судового провадження, матеріали за клопотанням засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким за його апеляційною скаргою на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2016 року, якою

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, проживаючого до засудження по АДРЕСА_1 , засудженому 20 вересня 2010 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна,

було відмовлено в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

На зазначену ухвалу засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, виходячи з її змісту, просить скасувати ухвалу місцевого суду та застосувати статтю 82 КК України.

В якості доводів апеляції засудженим вказується на необґрунтованість постановленої ухвали, через неврахування судом даних, які характеризують його особу. В апеляції автором звертається увага на думки прокурора та представника виправної колонії, які в судовому засіданні не заперечували проти застосування статті 82 КК України.

Провадження № 11-кп/774/2012/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 82 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд, враховуючи те, що засуджений на даний час не працевлаштований, кількість і характер стягнень, які хоча і погашені, прийшов до висновку про те, що засуджений не розкаявся у вчиненому злочині та своєю поведінкою не довів, що став на шлях виправлення, а тому відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_7 .

Перед судом апеляційної інстанції в режимі дистанційного судового провадження ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, підтвердив доводи викладені в ній та просив задовольнити скаргу.

На думку прокурора апеляційна скарга ОСОБА_7 є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Вислухавши думки учасників судового провадження, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з наявними матеріалами за клопотанням засудженого, колегія суддів вважає, що принесена апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доводи апеляційних скарг засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 про необґрунтованість постановленого судом першої інстанції рішення є безпідставними.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Апеляційним переглядом ухвали суду першої інстанції встановлено, що судове рішення, яке оскаржується, в повному обсязі відповідає вищенаведеним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, суд, обґрунтовано послався на досліджені під час судового розгляду матеріали та вказав в судовому рішенні на те, що засуджений, відбуваючи покарання, зарекомендував себе задовільно, має значну кількість стягнень, які були накладені протягом 2010-2014 років, врахував характер вчинених порушень режиму утримання та види стягнень.

Отже, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності і відбуває покарання за вчинення тяжких злочинів, належним чином не довів своє виправлення, а тому об`єктивно відмовив в задоволенні його клопотання, оскільки формально-юридичних підстав для застосування ст. 82 КК України недостатньо, а фактичні дані, які б підтверджували той факт, що мета покарання досягнута, матеріали провадження не містять.

Таким чином, підстави для задоволення апеляції засудженого відсутні, оскільки рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав.

З огляду на викладене, керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 376, 404, 405, 407, 539 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2016 року, якою було відмовлено задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування ст. 82 КК України, без змін.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області