Провадження № 11-кп/780/569/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 04.05.2016

УХВАЛА
Іменем України
04 травня 2016 року м.Київ
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002736 за апеляційними скаргами прокурора КиєвоСвятошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок КиєвоСвятошинського районного суду Київської області від 09.03.2016 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодар Запорізької області, українця, громадянина України, не одруженого, який має повну загальну освіту, не працюючого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 426773 грн. 90 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_7 , на користь держави 1412 грн. 64 коп. процесуальних витрат.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів, -

В С Т А Н О В И Л А:
24.07.2015 року близько 20:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на автомобільній мийці, розташованій за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 80, маючи прямий умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, скориставшись відсутністю власника транспортного засобу марки «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2008 року випуску, ОСОБА_10 , який залишив його для мийки, через незамкнені дверцята проник до салону автомобіля. Після цього, скориставшись ключем від замка запалення, який був залишений ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи прямий умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, привів двигун до роботи та розпочав рух транспортного засобу, тим самим незаконно заволодівши ним. В подальшому, 25.07.2015 року близько 02:00 год. ОСОБА_7 , керуючи викраденим транспортним засобом, рухаючись біля буд. 54/1, по вул. Пролетарській, в с. Мирівка Кагарлицького району Київської області, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті чого пошкодив автомобіль «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , чим завдав ОСОБА_10 , згідно висновку експерта №5-04/82 від 18.09.2015 року великої матеріальної шкоди на загальну суму 426 773грн. 90коп., яка перевищує 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року, ОСОБА_7 визнано винним за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та призначено покарання у виді восьми років позбавлення волі.
Не погоджуючись із вказаним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України та призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Згідно ч.5 ст.72 КК України, зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з моменту затримання (25 липня 2015 року) до моменту постановлення вироку (09.03.2016р.) включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вважає, що суд першої інстанції належним чином не врахував дані, що характеризують особу засудженого, тяжкість скоєного злочину, його ставлення до скоєного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і призначив занадто м`яке покарання, яке на думку прокурора не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 проситьскасувати вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.03.2016 року щодо ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок.

Вважає, що вирок є незаконним, необґрунтованим та винесеним з істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, оскільки судом не здійснено заходів реагування на чисельні порушення органами досудового слідства прав ОСОБА_7 , так як слідчі дії проводились без захисника

Крім цього зазначає, що дії ОСОБА_7 невірно кваліфіковані за ст. 289 КК України. Вважає, що у обвинуваченого, не було умислу на заволодіння транспортним засобом, оскільки транспортний засіб було передано його власником обвинуваченому у тимчасове відання.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив його апеляційну скаргу задовольнити, вважає апеляційну скаргу захисника обвинуваченого безпідставною та просив її відхилити; захисника та обвинуваченого, які просили апеляційну скаргу захисника задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 289 КК України за обставин, наведених у вироку, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема:

показаннями ОСОБА_7 , відповідно до яких, обвинувачений визнав, що після того як помив транспортний засіб потерпілого, він поїхав на ньому спочатку в с. Петровське Києво-Святошинського району Київської області, а потім в с. Мирівка Кагарлицького району Київської області, після чого потрапив у дорожньо-транспортну пригоду на вказаному транспортному засобі. На запитання суду першої інстанції чи надавав потерпілий згоду на те, щоб ОСОБА_7 виїжджав на його транспортному засобі куди-небудь, окрім двору біля автомийки, та чи повідомляв він потерпілого про те, що збирається їхати на його автомобілі в с. Петровське, обвинувачений відмовився відповідати;

показаннями свідка ОСОБА_11 , відповідно до яких обвинувачений приїжджав на автомобілі «Toyota Camry» в с. Мирівка, та розповідав хлопцям, що це його власний автомобіль;

показаннями потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до яких, він попросив ОСОБА_7 помити його автомобіль, залишив ключі, та мав повернутися за транспортним засобом через 30 хвилин після дзвінка. Технічний паспорт залишив при собі, згоду на виїзд транспортного засобу куди-небудь, окрім двору біля авто мийки не давав;

протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 25.07.2015;

заявою про вчинення кримінального правопорушення від 10.08.2015;

протоколом огляду від 25.07.2015, відповідно до якої було проведено огляд авто мийки;

протоколом огляду місця події від 25.07.2015, відповідно до якої було проведено огляд території за адресою: буд. АДРЕСА_2 , де було виявлено транспортний засіб;

протоколом огляду транспортного засобу від 25.07.2015;

висновком експерта №5 -04/82 від 18.09.2015, відповідно до якого, матеріальний збиток, заподіяний власнику транспортного засобу «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 становить 426 773 грн. 90 коп.;

та іншими, зібраними у справі доказами.

Дослідивши указані докази, проаналізувавши їх та давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Колегія суддів звертає увагу на те, що указані докази не містять суперечностей, узгоджуються між собою у зв`язку із чим, судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про можливість прийняття цих доказів.

Доводи захисника про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 289 КК України, оскільки у обвинуваченого, не було умислу на заволодіння транспортним засобом є надуманими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо проведення деяких слідчих дій без участі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , враховувались судом першої інстанції при ухваленні вироку, а докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом першої інстанції були визнані недопустимими, зокрема: протокол проведення слідчого експерименту від 29.07.2015 (а.с. 105-106, т.2); компакт диск (а.с.17 т.2); протокол ознайомлення з відеозаписами ОСОБА_7 від 07.10.2015 року (а.с.20, т.2); протокол ознайомлення з відеозаписами ОСОБА_10 від 10.10.2015 року (а.с.21, т.2).

Крім того, варто зазначити, що відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК України) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз. Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.
Таким чином, суд першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, а саме, у незаконному заволодінні транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди.

Вирішуючи питання про доцільність доводів прокурора щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш тяжкого покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, у якого відсутні негативна характеристика за місцем проживання, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обтяжуючої обставини - перебування обвинуваченого під час вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Колегія суддів звертає увагу на тому, що покарання ОСОБА_7 призначене із дотриманням вимог ст. 65 КК України, відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, що відповідає меті покарання.
Підстав для пом`якшення чи посилення призначеного покарання колегія суддів не вбачає. У зв`язку із цим, вимоги апеляційної скарги прокурора про необхідність втручання у призначене судом першої інстанції покарання, колегія суддів залишає без задоволення.
Інших порушень матеріального чи процесуального права при розгляді справи та ухваленні вироку, які б давали підстави для зміни чи скасування вироку колегія суддів не знаходить.

За таких обставин, вирок КиєвоСвятошинського районного суду Київської області від 09.03.2016 щодо ОСОБА_7 слід залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора та захисника без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора КиєвоСвятошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок КиєвоСвятошинського районного суду Київської області від 09.03.2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення, у період з 25.07.2015 року до моменту набрання вироком законної сили, в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

С У Д Д І: _________________ _________________ __________