АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1288/16 Справа № 192/1803/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянин України, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз: 13 листопада 2014 року Жовтневим районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі, якому відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення останнього від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як незаконну і необґрунтовану, та застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2014 році», звільнивши від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд не врахував, що після набрання законної сили вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2014 року він перебував за місцем свого мешкання і тільки через сім місяців з`явився до правоохоронних органів по першому виклику, але такий тривалий період перебування його на волі заважав застосувати до нього вищевказаний закон.

Також суд першої інстанції не прийняв до уваги, що він має на утримані батьків похилого віку: мати інваліда 2 групи, батька пенсіонера, а також неповнолітнього сина, за місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце проживання, на момент вчинення злочину на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував, на даний момент відбув більшу частину покарання.

Крім того, вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року його було засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України, тобто за ст. 71 КК України, він був вдруге засуджений, що є незаконним.

Більш того, суд в ухвалі посилається на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2014 року, якого не було взагалі у зв`язку з чим, факти викладені в оскаржуємій ухвалі не відповідають дійсності, що вказує на те, що матеріали провадження були досліджені неналежним чином.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за злочин, вчинений 21 серпня 2014 року, тобто вже після ухвалення Закону України «Про амністію у 2014 році», а звільнення ОСОБА_7 за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2014 року судом не враховується, оскільки невідбуту частину покарання за цим вироком, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано до покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року, які виконуються одночасно, а діюче законодавство не передбачає звільнення від відбування покарання, частина якого врахована в остаточному покаранні в порядку ст. 71 КК України.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до нього Закон України «Про амністію у 2014 році», думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.

Частина 1 статті 5 Закону України «Про застосування амністії в України» від 01 жовтня 1996 року передбачає, що дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ними чинності включно, і не поширюється на триваючі або продовжуючи злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання законом про амністію чинності.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання про застосування до ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2014 році», суд першої інстанції повно і всебічно вивчив матеріали провадження та дійшов вмотивованого висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».

Як вбачається з матеріалів провадження та встановлено судом, ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, який він вчинив 21 серпня 2014 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано покарання, призначене йому вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2014 року у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць, і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову ОСОБА_7 у застосуванні до нього амністії, оскільки він відбуває покарання на підставі вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року, а тому не може бути звільненим від відбування покарання, частина якого врахована в остаточному покаранні в порядку ст. 71 КК України.

Посилання засудженого в апеляційній скарзі на те, що він має на утримані батьків похилого віку: мати інваліда 2 групи, батька пенсіонера, а також неповнолітнього сина, за місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце проживання, на момент вчинення злочину на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував, на даний момент відбув більшу частину покарання, в даному випадку не є вирішальними, так як існує пряма заборона законом на застосування амністії саме за дією закону про амністію.

Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 в частині того, що, суд в ухвалі посилається на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2014 року, якого не було взагалі, то вони мають право на увагу, однак колегія суддів вважає, що це є опискою, яка не є безумовною підставою для скасування судового рішення та може бути виправлене в порядку, передбаченому ст. 379 КПК України.

З урахуванням цього, суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування амністії щодо засудженого ОСОБА_7 та звільнення його від відбування покарання, а тому доводи апеляційної скарги останнього є необґрунтованими, з чим погодилась колегія суддів.

Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4