Справа № 162/1673/15-к Провадження №11-кп/773/360/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000032 за апеляційними скаргами прокурора, адвоката ОСОБА_13 в інтересах потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 08 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Ветли Любешівського району Волинської області, українець, громадянин України, зареєстрований по АДРЕСА_1 та фактично проживаючий по АДРЕСА_2 , з середньою освітою, одружений, на утриманні четверо неповнолітніх дітей, тимчасово безробітний, раніше не судимий, засуджений -

- за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Вирішено питання про судові витрати та речові докази.
Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним і засуджений за те, що близько 23 год. 30 хв. 16 квітня 2012 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN LT 35» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 92,6~96,8 км/год. (при дозволеній швидкості в межах населеного пункту 60 км/год.) дорогою сполученням Ратне Камінь-Каширський Велика Глуша Ветли Гірки зі сторони с. Велика Глуша Любешівського району в напрямку с. Гірки Любешівського району на 83 км + 20 м по вул. Радянська с. Ветли Любешівського району, грубо порушуючи вимоги пунктів 2.3(б), 2.9(а), 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху в Україні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2010 року, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась при виникненні перешкоди для руху, яку він був спроможний виявити, перевищив дозволену в межах населеного пункту швидкість руху, не вжив заходів для зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на задню частину велосипеда «ММВЗ АИСТ», яким у попутньому напрямку керував ОСОБА_14 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_14 помер на місці події, смерть якого згідно висновку судово-медичної експертизи настала через травматичний шок важкого ступеню, що розвинувся в результаті отримання поєднаної тупої травми тіла.
В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, перебуває грубе порушення ОСОБА_9 п.2.3(б), п.2.9 (а), п. 12.2, п. 12.3, п.12.4 Правил дорожнього руху України.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню. Просить вирок Любешівського районного суду Волинської області від 08.04.2016 року скасувати та ухвалити відносно нього виправдальний вирок.

Прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого подав апеляційну скаргу у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Представник потерпілих не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого подав апеляційну скаргу у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку з його м`якістю. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку, пояснив ким і в якому обсязі він оскаржений, виклав доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та захисника, які свою апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити, проти задоволення апеляційних скарг представника потерпілих та прокурора заперечили, прокурора, який апеляційні скарги свою та представника потерпілих підтримав, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечив, потерпілих, які свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора підтримали, а апеляційну скаргу обвинуваченого вважали безпідставною, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_9 злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, при зазначених у вироку обставинах ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку і вірно кваліфікував його дії.

Як встановлено в ході судового розгляду, винність ОСОБА_9 у вчиненому та за вказаних в обвинувальному акті обставин, повністю підтверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:
- протоколом огляду місця події від 17.04.2012 року в якому зафіксовано наслідки ДТП на місці події;
- висновком експерта №67 від 27.04.2012 року з якого вбачається, що на момент експертного огляду, з технічної точки зору гальмова система, рульове керування та ходова частина автомобіля Фольксваген-ЛТ35 р.н. знак НОМЕР_1 знаходились в працездатному стані;
- висновком судової автотехнічної експертизи №88 від 22.05.2012 року з якого вбачається, що швидкість руху автомобіля на момент початку гальмування була не менша ніж 92,6~96,8 км/год;
- висновком експерта №66 від 17.05.2012 року з якого вбачається, що в момент первинного контакту повздовжня вісь автомобіля розміщувалась під кутом приблизно 0±5 градусів (приблизно паралельно) відносно повздовжньої осі велосипеда. В момент первинного контакту взаємодіяли передня частина автомобіля і задня частина велосипеда;
- актом судово-медичного дослідження №28 від 23.04.2012 року з якого вбачається, що причиною смерті ОСОБА_14 став травматичний шок важкого ступеню;
- висновком комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічої експертизи №83 від 20.12.2012 року з якого вбачається, що мала місце автотравма фронтальний наїзд на потерпілого легковим вантажопасажирським автомобілем, при чому потерпілий ОСОБА_14 на момент первинного контакту перебував на велосипеді, задньою поверхнею тулуба по відношенню до транспортного засобу;
- актом судово-наркологічної експертизи №328 від 29.05.2012 року з якого вбачається, що в крові ОСОБА_9 на момент обстеження виявлено 2,6% спирту, на момент ДТП- 2,99%, у зв"язку з чим у нього спостерігались порушення координації рухів, неправильна оцінка дорожньої ситуації, запізніле та неадекватне реагування на зміни дорожньої ситуації. Згідно даних цієї ж експертизи масова частка спирту у пиві "Чернігівське" становить 40 г, маса тіла ОСОБА_9 близько 100 кг, тому рівень спирту у його крові при таких показниках мав би становити 0,2%, а не 2,99%, що спростовує доводи обвинуваченого про вживання алкогольного напою - пива вже після виникнення ДТП.
Оскільки наведені вище докази повністю узгоджуються між собою та іншими обставинами провадження, то суд першої інстанції обґрунтовано поклав їх в основу вироку, навівши при цьому переконливі мотиви у своєму рішенні.

Що стосується посилань обвинуваченого про те, що протокол відтворення обстановки події від 23-24 травня 2012 року був складений з порушенням нормативно визначеної процедури, то вони не заслуговують на увагу, оскільки з пояснень слідчої ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_16 вбачається, що вказане відтворення відбувалося з дотриманням передбачених процедур та методик. Крім того було допитано понятих, які безпосередньо в судовому засіданні не заперечили правильність проведення слідчого експерименту, а вказали що були присутніми та брали участь під час проведення слідчої дії, а після закінчення якої підписали наданий їм документ. Крім того з пояснень слідчої ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_16 , потерпілих та понятих вбачається, що ніяких зауважень до протоколу відтворення ні в ОСОБА_9 , ні в інших учасників слідчого експерименту не було. Крім того протокол відтворення обстановки та обставин події (т.2 а.с. 84-87) від 23-24.05.2012 року підписаний обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілими, якими ніяких зауважень на вказаний протокол заявлено не було.

Також не заслуговують на увагу твердження обвинуваченого, що суд першої інстанції не дослідив висновки автотехнічних експертиз №7808 від 28.08.2012 та №7813 від 26.06.2013 року, оскільки з звукозапису судового засідання вбачається, що вказані висновки були дослідженні в повному обсязі.

Однак висновок суду що протоколи слідчих експериментів від 14.08.2012 року та 05.06.2013 року та висновки автотехнічних експертиз №7808 від 28.08.2012 року та №7813 від 26.06.2013 року не можуть визнаватись належними та допустимими доказами та прийматись судом до уваги є помилковим, оскільки в даному випадку підстави для визнання доказів неналежними та недопустимими, які передбачені в ст.ст. 84-89 КПК України, відсутні.

Разом з тим апеляційний суд приходить до висновку, що саме протокол відтворення від 23-24 травня 2012 року та висновок судової автотехнічної експертизи №7454 від 15.07.2014 року було вірно покладено судом першої інстанції в основу обвинувачення ОСОБА_9 , так як відтворення обстановки та обставин події від 23-24.05.2012 року проведено в найкоротший термін після дорожньо-транспортної пригоди, а тому встановлені під час даної слідчої дії фактичні обставини є найбільш достовірними і такими, що відповідають реальним подіям.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів оцінюючи докази на предмет їх повноти, достовірності та відповідності інкримінованій події бере до уваги та оцінює як доказ, який доводить винуватість ОСОБА_9 , саме протокол відтворення від 23-24 травня 2012 року та висновок автотехнічної експертизи №7454 від 15.07.2014 року, зроблений на підставі даних вказаного протоколу, і приходить до висновку, що протоколи слідчих експериментів від 14.08.2012 року та 05.06.2013 року та похідні висновки автотехнічних експертиз №7808 від 28.08.2012 року та №7813 від 26.06.2013 року мають менш переконливе доказове значення. Зокрема слідчі експерименти від 14.08.2012 року та 05.06.2013 року були проведені пізніше в часі, а слідчий експеримент від 14.08.2012 року проводився за відсутності всіх учасників провадження.
На підставі відтворення обстановки та обставин події від 23-24 травня 2012 року призначено автотехнічну експертизу, згідно висновку якої №7454 від 15.07.2014 року при наданих слідством вихідних даних водій автомобіля в момент виникнення небезпеки для руху при русі з допустимою швидкістю руху мав би технічну можливість уникнути зіткнення з велосипедистом ОСОБА_14 .
Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого не заслуговують на увагу так як були предметом розгляду у суді першої інстанції і їм була дана вірна оцінка.

Разом з тим судом першої інстанції зроблено помилковий висновок, що порушення обвинуваченим пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху не було безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків, а отже, у причинному зв"язку з наслідками, що настали, не знаходиться. Так судом визнано обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що саме по собі свідчить, що дана обставина знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками протиправних дій обвинуваченого. Крім того керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (в крові 2,99 % промилле) свідчить про неповноцінну здатність ОСОБА_9 на момент ДТП сприймати дорожню обстановку, наявність перешкод на дорозі та швидко реагувати на їх виникнення, що також підтверджується актом судово-наркологічної експертизи №328 від 29.05.2012 року.
Що стосується доводів прокурора, та представника потерпілих про невідповідність призначеного покарання ОСОБА_9 , ступеню тяжкості внаслідок м`якості, то вони на думку суду є безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_9 покарання, судом враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, однак є необережним, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який вперше притягається до кримінальної відповідальності, характеризується за місцем проживання позитивно, виховує четверо неповнолітніх дітей, а також те, що злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння, та те, що після наїзду на ОСОБА_14 не покинув місце ДТП та повідомив про скоєне в міліцію.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з врахуванням всіх обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують його покарання, прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, а тому вірно призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою він притягається до відповідальності, ближче до мінімального розміру, з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Відповідно обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційних скаргах, та враховуючи висновки суду апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора, адвоката ОСОБА_13 в інтересах потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Любешівського районного суду Волинської області від 08 квітня 2016 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційних скарг.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили 13.07.2016р.

Суддя ОСОБА_2

помічник судді ОСОБА_17