Справа № 146/1225/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" листопада 2016 р. Томашпільський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-
30 червня 2016 року біля 18:00 год ОСОБА_6 , перебуваючи в коридорі власного житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 в ході виниклої словесної суперечки із ОСОБА_4 умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, наніс один удар коліном своєї лівої ноги в область тулуба ОСОБА_4 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 6, 7, 8 ребер зліва, синця грудної клітки, які згідно висновку експерта № 95 від 07 липня 2016 року року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які призвели до довготривалого розладу здоров`я більше як 21 доба.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В судовому засіданні ОСОБА_6 вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому і вважає, як і інші учасники судового розгляду за можливе при дослідженні доказів по справі обмежитись його допитом, допитом потерпілого та характеризуючими матеріалами.
З`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає обсяг доказів, що підлягають дослідженню визначити допитом обвинуваченого, потерпілого та характеризуючими даними.
По суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 пояснив, що 30 червня 2016 року біля 18:30 год він разом із потерпілим перебували у належному йому будинку та вживали спиртні напої. В ході розмови між ними виникла словесна суперечка під час якої ОСОБА_4 виражався в його адресу нецензурними словами. Не витримавши образ він наніс один удар коліном лівої ноги в область тулуба попетрілого, від якого той впав на землю. Крім того, зазначив, що намагався відшкодувати потерпілому спричинену майнову шкоду у розмірі 2500 грн, однак останній відмовився, оскільки вважає, що розмір завданих збитків значно більший.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що перебуваючи в гостях у ОСОБА_6 вони вживали спиртні напої. В подальшому між ними виникла словесна суперечка з приводу нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень братові ОСОБА_4 . Збираючись вийти на вулицю, аби уникнути подальшого розгортання конфлікту, обвинувачений наздогнав його та наніс один удар коліном в область тулуба, від якого він впав на землю. Також вказав, що ОСОБА_6 мав намір відшкодувати завдані збитки у сумі 2500 грн, однак він відмовився, оскільки розцінює розмір завданої шкоди у більшому розмірі.
Дії ОСОБА_7 державним обвинуваченням вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто, умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації покарання.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищевикладене, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що відносяться до злочинів середньої тяжкості, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, судимостей немає, на диспансерному психіатричному та на наркологічному обліку не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, позицію державного обвинувача та потерпілого щодо міри покарання обвинуваченому, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 не представляє підвищену суспільну небезпеку та його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, і тому йому необхідно призначити покарання у виді обмеження волі та одночасно звільнити його від покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілого.
Підстав для застосування запобіжних заходів, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України суд не вбачає.
Цивільний позов потерпілий ОСОБА_4 в кримінальному провадженні не пред`являв, тому суд роз`яснює потерпілому, що він, як особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному проваджені, відповідно до вимог ч.7 ст.128 КПК України, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 370-374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 5 (п`ять) місяців обмеження волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (одного) року 5 (п`яти) місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обовязки: періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До вступу вироку у законну силу запобіжний захід ОСОБА_6 не обирати.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Томашпільський районний суд Вінницької області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1