АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/1189/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/42/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.185 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2015 року відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , учня 10 класу Переволоцької ЗОШ І-ІІІ ступенів, який виховується у родині з одним із батьків, судимого 07 травня 2014 року Бучацьким районним судом Тернопільської області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.ст.69, 104, 76 КК України, до позбавлення волі на строк один рік шість місяців, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік,

засуджено за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одну тисячу сто дев`яносто) гривень.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 07 травня 2014 року і визначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одну тисячу сто дев`яносто) гривень, та у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців, зі звільненням його згідно ст.104 КК України від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч.1 ст.76 КК України, які відповідно до ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком 14 березня 2015 року близько 23 год. 00 хв., неповнолітній ОСОБА_8 , шляхом віджиму вікна, з салону автомобіля ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1 , який припаркований у дворі будинку №133, що по вул. Галицькій в м.Бучач Тернопільської області, та яким користується ОСОБА_7 , таємно викрав USB- накопичувач марки Transcend об`ємом 4 ГБ вартістю 135 гривень, одну пачку сигарет LD вартістю 11 гривень та сумку, в якій знаходились USB накопичувач об`ємом 8 ГБ невстановленої марки, картка пом`яті MicroSD об`ємом 1 ГБ, запобіжники до автомобіля, викрутка-індикатор і лампи для автомобільних фар, загальною вартістю 300 гривень, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 446 гривень.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України- у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бучацького районного суду від 07.05.2014 року, у виді 8 місяців позбавлення волі і остаточно покарання обвинуваченому призначити у виді 1 року 8 місяців позбавлення волі. Прокурор вважає, що судом першої інстанції неправомірно застосовано до ОСОБА_8 ст.69 КК України та неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність при призначенні покарання за сукупністю вироків, внаслідок чого йому призначено покарання, яке не ґрунтується на законі. Оскільки ОСОБА_8 вчинив злочин в період іспитового строку, тому суд мав призначити йому покарання більше ніж покарання за попереднім вироком і повторно не мав права звільняти його від відбування покарання з випробуванням. Виходячи з цих підстав, прокурор вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, пояснення потерпілого ОСОБА_7 , який претензій до обвинуваченого не має, пояснення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , думку захисника ОСОБА_9 і законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , які вважають вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Вирок суду першої інстанції про винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину за вказаних у вироку обставин і кваліфікація його дій за ч.2 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому пов`язані з цим обставини колегією суддів не переглядаються відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Щодо призначеного покарання, то у відповідності до ст.65 КК України суд призначає його, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом ст.69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Цих вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_12 раніше судимий і новий злочин ним вчинено в період іспитового строку.

Колегія суддів вважає, що з врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_8 не було підстав призначати йому більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, на підставі ст.69 КК України.

Окрім того, призначивши ОСОБА_8 остаточне покарання на підставі ст.71 КК України за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн., та в виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців із звільненням його згідно ст.104 КК України відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч.1 ст.76 КК України, які відповідно до ч.3 ст.72 КК України слід виконувати самостійно, суд першої інстанції припустився помилки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 07 травня 2014 року ОСОБА_8 було засуджено Бучацьким районним судом за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.ст.69, 75, 76, 104 КК України на один рік шість місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на один рік.

Новий злочин ОСОБА_8 було вчинено 14 березня 2015 року, тобто в період відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Згідно ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

У відповідності до ч.4 ст.71 остаточне покарання за сукупність вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Вказані положення були роз`яснені Верховним Судом України в пунктах 10, 25 Постанови Пленуму від 24.10.2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, невідбута ОСОБА_8 частина покарання за попереднім вироком становить один рік шість місяців позбавлення волі.

Санкція ч.2 ст.185 КК України передбачає покарання в виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Виходячи із наведеного, остаточне покарання за сукупністю вироків мало б бути більшим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував кримінальний закон при призначенні ОСОБА_8 кримінального покарання, а тому в цій частині вирок суду підлягає скасуванню з постановленням нового вироку, чим повністю задовольняється апеляційна скарга прокурора.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_13 задовольнити.

Вирок Бучацького районного суду Тернопільської області в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 - скасувати та в цій частині ухвалити свій вирок, згідно якого:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання за даною статтею в виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст.71 КК України до цього покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Бучацького районного суду від 07.05.2014 року в виді восьми місяців позбавлення волі і остаточно за сукупністю вироків визначити ОСОБА_8 покарання в виді одного року восьми місяців позбавлення волі.

В решті вказаний вирок суду залишити без зміни.

Вирок Апеляційного суду може бути оскаржений до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді - три підписи
З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2