21.04.2016 Справа №607/1014/16-к
Тернопільський міськрайонний суд
у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
при розгляді у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тернополі об`єднаного кримінального провадження щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
обвинувачений подав клопотання про зміну йому запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання з підстав того, що суд приймаючи рішення про продовження йому строку тримання під вартою, виходив з твердження про існування одних і тих самих ризиків, що і раніше. Крім цього, відсутні докази наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 07 квітня 2016 року про продовження йому строку тримання під вартою постановлена з порушенням вимог КПК України.
Суд, заслухавши обвинуваченого, захисника, який підтримав клопотання, та прокурора, яка заперечила проти зміни запобіжного заходу за відсутності до цього підстав, дослідивши матеріали провадження, дійшов до наступного:
відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченою главою 18 цього Кодексу.
Обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 25 грудня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 31 грудня 2015 року.
Ухвалами Тернопільського міськрайонного суду від 18 лютого та 07 квітня 2016 року запобіжний захід ОСОБА_3 продовжувався.

Судом встановлено, що обставини, які свідчили про ризики, що стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не змінились. Мотиви, з яких приймалось зазначені рішення, продовжують бути:

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, які відноситься до тяжких; раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів; не одружений, не працює, без місця реєстрації та постійного місця проживання. Не вдаючись в твердження про доведеність вини ОСОБА_3 згідно обвинувачення, обґрунтованість такого обвинувачення суд на даній стадії провадження сприймає з огляду на показання потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_8 , які показали на обвинуваченого, як особу, яка вчинила щодо потерпілих протиправні дії.

З наведеного суд вбачає збереження обґрунтованих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: перебуваючи на волі, обвинувачений зможе вчинити спроби переховуватись від суду з огляду на покарання, яке йому загрожує у випадку встановлення судом його винуватості, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання для запобігання цим ризикам недостатньо.

Судом в засіданні 21 квітня 2016 року задоволено клопотання обвинуваченого про проходження медичного огляду у лікарів інфекціоніста та кардіолога. На даний час дані щодо неможливості перебування ОСОБА_3 в умовах тримання під вартою в суду відсутні. Згідно довідки ТМКЛШД від 26 лютого 2016 року застережень щодо перебування ОСОБА_3 в таких умовах за станом здоров`я немає.

Відтак, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання та відмовляє у такому його клопотанні.

Також, суд нагадує про визначення обвинуваченому згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 25 грудня 2015 року розміру застави 20 мінімальних розмірів заробітної плати, що становить 24 360 грн.

Виходячи з вимог КПК України, суд першої інстанції робити висновки про незаконність ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 07 квітня 2016 року про продовження ОСОБА_3 строку тримання під вартою можливості позбавлений.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 331, 392 КПК України, суд -

ухвалив:

у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуюча суддя ОСОБА_1