УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2016 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження №0000077, яке надійшло до суду із з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, Донецької області, українця, громадянина України, освіта вища, не працює, неодружений, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 02.07.2008 Мелітопольським міськрайонним судом за ч.3 ст.212, ч.3 ст.358 КК України до 5 років позбавлення волі з випробувальним терміном на 1 рік; 30.04.2009 Мелітопольським міськрайонним судом за ч.3 ст.212, ч.3 ст.358 КК України до 5-ти років позбавлення волі з відстрочкою на 2 роки, вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.07.2015 року за ч.3 ст.28 - ч.2 ст.205, ч.З ст.28 - ч.1 ст.366 КК України та призначено покарання: за ч.3 ст.28 - ч.2 ст.205 КК України - штраф у розмірі 85 000 тисяч гривень;за ч.3 ст.28 - ч.1 ст.366 КК України - штраф у розмірі 850 гривень з позбавленням права займати в підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності посади, пов`язані з організаційно - розпорядчої та адміністративно - господарською діяльністю, строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 49 КК України звільнено від покарання призначеного за ч.1 ст.366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, 28.01.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 205 КК України до штрафу 68000 грн.

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч.3 ст.27 ч.2 ст.205 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000077 щодо ОСОБА_4 , за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч.3 ст.27 ч.2 ст.205 КК України з угодою про визнання винуватості від 29.09.2016 року, укладеної між підозрюваним ОСОБА_4 та прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 .
Під час досудового розслідування 29.09.2016 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 205, ч.3 ст.27 ч.2 ст.205 КК України та цього ж дня між прокурором прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 472 КПК України, в приміщенні прокуратури Запорізької області укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч.3 ст.27 ч.2 ст.205 КК України КК України та зобов`язався сприяти розслідуванню кримінального провадження.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч.2 ст.205 КК України - у вигляді штрафу у розмірі 3200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 54400 грн.; - за ч.3 ст.27 - ч.2 ст.205 КК України у вигляді штрафу у розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 68000 грн. На підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у вигляді штрафу у розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 68000 грн.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

У судовому засіданні прокурор та обвинувачений підтвердили факт підписання зазначеної угоди добровільно, просять угоду затвердити та призначити узгоджене покарання.

У судовому засіданні ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі.

Захисник також просить дану угоду затвердити, зазначаючи, що її укладення було добровільним , а угода відповідає вимогам КПК України та КК України .

Розглянувши питання про можливість затвердження угоди, укладеної між прокурором прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, суд приходить до наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняте рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та закону.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Дії ОСОБА_4 слідчий кваліфікував за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч.3 ст.27 ч.2 ст.205 КК України, які кваліфікуються як фіктивне підприємництво та співучасть у фіктивному підприємництві, тобто створенні або придбанні суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності, вчинене повторно, що заподіяло велику матеріальну шкоду державі, які є злочинами середньої тяжкості.

Відповідно до вказаної угоди ОСОБА_4 під час досудового розслідування беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч.3 ст.27 ч.2 ст.205 КК України. У судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у скоєнні злочинів, за ч. 2 ст. 205, ч.3 ст.27 ч.2 ст.205 КК України.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 остаточно буде призначене покарання за вказаними статтями КК України у вигляді штрафу у розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 68000 грн. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні обвинуваченому.

Судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочину, у вчиненні якого його він обвинувачується, а він має права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, зокрема, про характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом; права, передбачені ч.5 ст. 474 КПК України.

Разом із тим, на думку суду, умови угоди суперечать вимогами Кримінального процесуального Кодексу та Закону, не відповідають інтересам суспільства та порушують права, свободи чи інтереси сторін, з огляду на наступне.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів.

Приписами ст.470 КПК України , критеріями якими визначається можливість і доцільність ініціювання та укладення угоди про визнання винуватості ,є наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження ,викритті більшої кількості кримінальних правопорушень ;наявність суспільного інтересу в запобіганні ,виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Так, ОСОБА_4 інкримінується вчинення 52 епізодів злочинів за ч. 2 ст.205 КК України, у тому числі і в співучасті (ч.3 ст.27 ч.2 ст.205 КК України), обставини вчинення яких вимагають ретельного дослідження фактичних обставин провадження, що можливо забезпечити виключно під час судового розгляду, шляхом безпосереднього дослідження усіх доказів.
До того ж, обвинувальний акт у формулюванні обвинувачення за ч.2 ст.205 КК України не містить посилання на умисність дій ОСОБА_4 (хоча суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом поєднаним із спеціальною метою - прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона), що є обов`язковим.

Вказані недоліки зумовлюють неконкретність пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, що порушує забезпечення права обвинуваченого на захист та унеможливлює затвердження угоди про визнання винуватості.

Окрім того, стаття 472 КПК України передбачає, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Отже, за змістом ст. ст.472 КПК України в угоді про визнання винуватості серед інших обставин зазначається і беззастережне визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (обов`язкова складова змісту угоди) та обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, якщо такі домовленості мали місце (тобто необов`язкова, чи субсидіарна, складова змісту угоди).
Так, в наданої на затвердження угоді про визнання винуватості зазначена субсидіарна складова змісту угоди як - обов`язок обвинуваченого сприяти розслідуванню кримінального провадження.
Суд вважає таке формулювання неконкретним та формальним, оскільки зобов`язання не містить способу співпраці, конкретизації кримінального провадження та виду кримінального правопорушення, в угоді про визнання винуватості не вказано відносно обов`язків обвинуваченого щодо сприяння розслідуванню кримінального провадження, без зазначення терміну, способу та інших умов даної співпраці (відсутній перелік обов`язків щодо такої співпраці), що ставить під сумнів добровільність укладання угоди обвинуваченим ОСОБА_4 та можливість виконання ним такого обов`язку.
Відсутність конкретизації сутності зобов`язань, зокрема того, про яке саме кримінальне провадження чи інші відомі обвинуваченому подібні злочини йдеться мова, по-перше, не дає суду змогу пересвідчитися у реальності й можливості їх виконання, по-друге, зважаючи на передбачені ст.476 КПК України наслідки невиконання угоди, вже на етапі укладання такої угоди виникає неабияка ймовірність її подальшого скасування.
У будь-якому разі обов`язки обвинуваченого мають бути вказані в такий спосіб, щоб можна було пересвідчитися у реальності та можливості їх виконання, що взагалі унеможливлюється, оскільки обов`язок сприяти розслідуванню кримінального провадження вказаний в угоді, укладеній одночасно з обвинувальним актом (обидва документа складені 29.09.2016 року).
Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015р. № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» Що стосується обов`язків підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, то у будь-якому разі обов`язки підозрюваного, обвинуваченого мають бути зазначені у такий спосіб, щоб можна було пересвідчитися у реальності та можливості їх виконання. Слід зважати, що відсутність конкретизації сутності таких зобов`язань з використанням лише загальних формулювань унеможливлює суд пересвідчитися у реальності і можливості їх виконання, у зв`язку з чим, з огляду на передбачені ст. 476 КПК наслідки невиконання угоди, такий виклад є неприпустимим.
На розсуд суду, приймаючи до уваги, що досудове розслідування по цій справі було закінчено 29.09.2016 року складанням обвинувального акту, слід вважати, що обвинувачений зобов`язаний цією угодою співпрацювати з правоохоронними органами в подальшому, поза межами цієї кримінальної справи, що не передбачено КПК, є незаконним і суттєво порушує права ОСОБА_4 , зважаючи також на можливість прокурора в подальшому звернутися до суду з клопотанням про скасування угоди у разі відмови ОСОБА_4 від такої співпраці, а тому, суд вважає, що умови даної угоди суперечать вимогам ст. 472 КПК України.
Відповідно до вимог п. 4, 5 ч. 7 ст. 474 КПК України суд має перевірити угоду на відповідність вимогам КПК України та закону і відмовляє в затвердженні угоди, якщо існують обґрунтовані підстави вважати, що сторони не примирилися та є очевидною неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
Окрім того, як роз`яснено у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 р. № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи: у тому числі і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). Врахування означених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.
В угоді про визнання винуватості прокурор взагалі не зазначив обставин, які він врахував при укладенні угоди про визнання винуватості, а саме ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Перевіряючи угоду на відповідність її вимогам кримінального закону, суд вважає, що її умови ще на етапі укладання не відповідали кримінальному закону, оскільки ОСОБА_4 засуджено вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2016 за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 205 КК України, вказаний вирок не виконано, наведені у даному обвинувальному акті злочини - 52 епізоди, ОСОБА_4 вчинив до постановлення вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2016 року, а тому приймаючи до уваги вищезазначене та роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що розмір покарання «узгодженого сторонами» вимогам ст. 65 КК України не відповідає, як і не відповідає характеру, тяжкості вчинених діянь та особі винного, враховуючи наведене, суд визнає умови цієї угоди такими, що не відповідають інтересам суспільства.
Суд зауважує, що ч. 1 ст. 70 КК України передбачені правила призначення покарання за «сукупністю злочинів», саме по собі посилання на вимоги ст. 70 КК України не можна вважати погодженням сторін про призначення покарання «за сукупністю злочинів».
У п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015р. № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» зазначено, що суд повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи зможе він реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Якщо ж під час судового провадження суд встановить, що обвинувачений не в змозі виконати взяті на себе зобов`язання, він відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 474 КПК має відмовити в затвердженні угоди.
Оцінюючи зазначене, суд приймає до уваги позицію сторін, а саме те, що прокурор просив затвердити угоду та призначити узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в сумі 68000 гривень, а обвинувачений у судовому засіданні вказував на те, що він не працевлаштований, має утриманців, зазначав, що має намір звернутися до суду із заявою про розстрочення сплати вказаного штрафу.
Зазначена позиція сторони захисту вказує на те, що обвинувачений не має можливості виконати умови угоди, а саме сплатити штраф в розмірі 68000 гривень без розстрочки. Позиція обвинуваченого, який просив одночасно затвердити угоду та призначити узгоджене покарання і в той же час розстрочити його сплату є доказом очевидної неможливості виконання ним взятих на себе за угодою зобов`язань, оскільки він сам в судовому засіданні стверджує про неможливість сплати штрафу в сумі 68000 гривень.
Вказана ж обставина та те, що позиція сторін щодо «узгодженого покарання» істотно різниться між собою, тобто є неузгодженою, надає суду підстави вважати, що сторони не примирилися, що зумовлює відмову в затвердженні угоди.
Згідно ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди , якщо 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Як роз`яснено у п. 18. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015р. № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом ІІІ КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.
Враховуючи вищенаведені норми закону та роз`яснення, ураховуючи, що обвинувальний акт складено тим самим прокурором 29 вересня 2016 року з одночасним складанням за його участі угоди про визнання винуватості, тобто у період, коли судове провадження розпочате не було (ч. 1 ст. 314 КПК України), тому правових підстав для продовження судового провадження суд не вбачає, відтак досудове розслідування має бути продовжено у загальному порядку і оскільки угода про визнання винуватості укладена під час досудового розслідування, не відповідає вимогам КПК України та КК України, тому суд вважає необхідним відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, а кримінальне провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування .
Тим більше, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, а отже прокурором не було висунуто обвинувачення ОСОБА_4 , у зв`язку з чим суд позбавлений можливості проводити судовий розгляд, оскільки це буде суперечить вимогам ст. 337 КПК України, в якій зазначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 468-475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
У затвердженні угоди про визнання винуватості від 29.09.2016 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 - відмовити.
Кримінальне провадження №0000077 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч.3 ст.27 ч.2 ст.205 КК України КК України повернути прокурору для продовження досудового розслідування.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Головуючий суддя: ОСОБА_1