Справа № 539/293/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Лубни кримінальне провадження №0001640 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Братешки, Решетилівського району, Полтавської області, мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, не працюючої, не одруженої, освіта середня, має на утриманні двох малолітніх дітей і одну неповнолітню дитину, раніше не судиму,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
13.12.2015 року близько 19 години в квартирі АДРЕСА_2 між ОСОБА_4 та її співмешканцем, ОСОБА_6 , на ґрунті особистих, раптово виниклих неприязних стосунків розпочалася сімейна сварка. Під час сварки у ОСОБА_4 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , тримаючи кухонний ніж, який мав лезо довжиною 7,6 см, найбільша ширина 2,1 см, товщина обушка 0,15 см, у правій руці таким чином, що клинок ножа був спрямований до великого пальця правої руки, з великою силою завдала один удар клинком ножа по передній поверхні живота ОСОБА_6 .

В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 , заподіяно тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани у правому підребер`ї, що проникає в черевну порожнину з пошкодженням правої долі печінки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 16 від 27.01.2016 року по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення.

Дії ОСОБА_4 відносно потерпілого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, оскільки вона умисно заподіяла удар ножом потерпілому, передбачаючи настання тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент їх спричинення.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за вищевикладених обставин визнала повністю, в скоєному кається. Суду пояснила, що проживає з потерпілим в цивільному шлюбі, мають спільну дитину. 13.12.2015 року близько 18 год 00 хв. на кухні квартири АДРЕСА_2 між нею та потерпілим виникла сварка, під час якої потерпілий наніс їй один удар долонею по обличчю, від чого вона впала. Приблизно через 5 хвилин вона підвелася, підійшла до стола взяла ніж та з метою помсти нанесла один удар ножем в правий бік ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_6 взявся за бік і вийшов з будинку. В скоєному ОСОБА_4 кається, просить суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що проживає з ОСОБА_4 в цивільному шлюбі, від якого мають сина. 13.12.2015 року близько 18 год. 00 хв. на кухні квартири АДРЕСА_2 між ним та обвинуваченою виникла сварка, під час якої він ображав обвинувачену та наніс один удар долонею по обличчю, від чого вона впала і втратила свідомість. Приблизно через 5 хвилин ОСОБА_4 встала підійшла до столу, звідки взяла кухонний ніж і нанесла йому один удар ножем в правий бік. Потім ОСОБА_6 вийшов з будинку та пішов до будинку матері, де викликав медичну допомогу. ОСОБА_6 вказує, що примирився з ОСОБА_4 та просить суворо її не карати.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину, окрім її власних показів та показів потерпілого ОСОБА_6 , також підтверджується:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.12.2015 року, під час якого ОСОБА_4 детально розповіла і показала обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 13.12.2015 року;

- висновком судово-медичної експертизи № 16 від 27.01.2016 року, відповідно до якої у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани у правому підребер`ї, що проникає у черевну порожнину з пошкодженням правої долі печінки, яка утворилась від однократної дії колючо-ріжучого предмету, тобто маючого гострий кінець та ріжучий край, типу ножа, яким міг бути і ніж, представлений на експертизу, можливо в указаний у постанові строк і по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення;

- висновком судово-медичної експертизи № 21 від 27.01.2016 року, відповідно до якої тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани в ділянці правого підребер`я утворилася від дії колючо-ріжучого предмету, тобто маючого гострий кінець та ріжучий край, типу ножа, яким міг бути і ніж, представлений на експертизу. Покази дані підозрюваною ОСОБА_4 під час проведення слідчого експерименту у вигляді колото-різаної рани у правому підребер`ї, що проникає у черевну порожнину з пошкодженням правої долі печінки не протирічать об`єктивним судово-медичним даним, отриманим в ході проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_6 .

Покази ОСОБА_4 є послідовними та логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінальних правопорушень, а тому суд вважає ці покази достовірними.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінальному правопорушенні за вищевикладених обставин, прокурор, потерпілий та захисник обвинуваченої також не оспорюють фактичні обставини провадження, суд за згодою учасників судового провадження визнає недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин справи. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції. Судом роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Суд зважає на особу обвинуваченої, яка судимості не має, на обліку в наркологічному або психо-неврологічному диспансері не перебуває, посередню характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей та одну неповнолітню дитину.

Відповідно до ст.66 КК України суд враховує, що свою вину в скоєному злочині ОСОБА_4 визнала повністю, сприяла розкриттю злочину, щиро кається у вчиненому кримінальному правопорушенні, і визнає це обставинами, які пом`якшують покарання.

Обставини, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи особу винної, всі обставини по справі, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.121 КК України у вигляді позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи обставини, ступінь тяжкості та наслідки вчиненого злочину, приймаючи до уваги віктимну поведінку потерпілого, яка передувала вчиненню злочину і виразилась в завданні удару долонею по обличчю обвинуваченої, зважаючи на особу обвинуваченої, яка має на утриманні двох малолітніх дітей (один з яких 2011 року народження) та одну неповнолітню дитину, злочин скоїла вперше, в скоєному кається, примирилася з потерпілим, який не має претензій до обвинуваченої та прохає її суворо не карати, вказавши, що вони проживають однією сім`єю, суд доходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства і вважає за можливе звільнити її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

При цьому суд враховує те, що ст. 75 КК України передбачено, що якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. У цьому випадку суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного іспитового строку тривалістю від одного року до трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з ч.1 ст.79 КК України у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Виходячи з конструкції цих норм, суд може звільнити від відбування вказаних раніше як основного (ст.75 КК України), так основного і додаткового (ст.79 КК України) покарань, засуджених жінок, які мають дітей віком до семи років, за наявності певних підстав і під умовою виконання ними обов`язків, які є відмінними за характером та обсягом.

Таким чином, в даному конкретному випадку не існує конкуренції норм закону України про кримінальну відповідальність, коли одна з них є спеціальним варіантом іншої.

Про право суду звільнити таких жінок від відбування покарання з випробуванням як на підставі ст.75 КК України, так і на підставі ст.79 КК України, свідчить і судова практика, зокрема, про це йдеться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 року.

Керуючись ст.ст.349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити їй покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на три роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію в ці органи.

Речові докази по справі: три ножі зі слідами РБК, футболку камуфляжну зі слідами РБК, гумові калоші зі слідами РБК, шматок килима зі слідами РБК, три змиви РБК і один контрольний, зразки крові потерпілого ОСОБА_6 , контрольні зразки марлі до них, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів при Лубенському МВ, знищити;

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Полтавської області через Лубенський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, прокурору та потерпілому.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1