Провадження № 11-кп/792/707/16
Справа № 686/6510/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

його захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 17 серпня 2016 року,

у с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працює, не має судимостей в силу ст.89 КК України;

визнаний винуватим за ч.2 ст.286 КК України з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній домашній арешт.

Судом вирішено питання про судові витрати.

Знято арешт з автомобіля ВАЗ 2101 реєстраційний номер НОМЕР_1 та передано його ОСОБА_11 .

За вироком суду, близько 02 години 45 хвилин 05 грудня 2015 року ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія, в порушення вимог п.п.2.9 (а) та 19.1(а) Правил дорожнього руху України (далі ПДР), якими водієві забороняється керувати транспортним засобам у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої фари ближнього (дальнього) світла, рухаючись у темну пору доби автомобілем марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_1 , без увімкненого ближнього (дальнього) світла фар здійснив виїзд на вул. Толстого в напрямку до вул. Козацька у м. Хмельницькому. Порушуючи вимоги п.п.10.1, 11.4 ПДР України, згідно яких перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; на дорогах з одностороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги; змінив напрямок свого руху ліворуч, не переконавшись, що вказаний маневр буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, перетнув суцільну лінію горизонтальної розмітки 1.1 та здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем швидкої медичної допомоги марки «Peugeot Boxer, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався по своїй смузі руху вулицею Толстого в напрямку вулиці Львівського шосе.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) пасажир автомобіля ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_13 загинув на місці від отриманих тілесних ушкоджень у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, а саме: крововиливу м`яких тканин правої скроневої ділянки (точка прикладання сили), лінійного перелому луски скроневої частки, субарохноїдального крововиливу базальної поверхні головного мозку, які мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, що небезпечне для життя в момент заподіяння та перебуває в прямому причинному зв`язку із настанням смерті. Пасажир ОСОБА_10 , який знаходився у цьому ж автомобілі, внаслідок ДТП отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я та легке тілесне ушкодження, що мало незначні скороминущі наслідки.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просив вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Уважав, що суд незаконно призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами ОСОБА_8 , який посвідчення водія не отримував.

У зв`язку з цим просив вирок суду змінити: призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 просили вирок суду змінити та призначити обвинуваченому покарання, від відбування якого звільнити на підставі ст.75 КК України.

На переконання апелянтів, судом не ураховано їх думку про призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного із позбавленням волі.

ОСОБА_7 також зазначала, що судом залишено поза увагою, що обвинувачений вибачився перед нею, повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 теж просила вирок суду змінити з аналогічних підстав. Стверджувала, що покарання має на меті не лише кару, а тому суд мав урахувати молодий вік обвинуваченого, його щире каяття, сприяння розкриттю злочину, відшкодування заподіяної шкоди, думку потерпілих про непризначення йому покарання у виді позбавлення волі.

Звертала увагу суду, що батько ОСОБА_8 помер, а мати тяжко хворіє. Тому просила звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, також виключити з резолютивної частини рішення про позбавлення його права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з коротким викладом змісту оскарженого судового рішення та вимог апеляційних скарг; пояснення прокурора, потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримання доводів своїх апеляційних скарг про зміну вироку суду з викладених у них мотивів; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 частковому задоволенню, а апеляційні скарги потерпілих задоволенню не підлягають.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за викладених у вироку обставин підтверджений сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та детально викладених у вироку доказів і в апеляційних скаргах не оспорюється.

Водночас, заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг прокурора та захисника ОСОБА_9 про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_8 .

Судом обґрунтовано взято до уваги характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, обставини його вчинення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, судом визнано відшкодування заподіяної потерпілим шкоди.

Вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, ураховано судом як обставину, що обтяжує покарання.

Обґрунтовано, на переконання колегії суддів, не визнано судом обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Так, судом не встановлено обставин, які б свідчили про його дійсне, а не уявне визнання провини у вчиненому злочині та осуд своєї злочинної поведінки, а також вчинення дій, спрямованих на надання допомоги органам дізнання, досудового слідства і суду у встановленні істини у справі. Не встановлено таких обставин і при апеляційному розгляді.

Тому з урахуванням характеру та обсягу вчинених злочинних дій та їх наслідків, зокрема, вчинення злочину особою, що не мала права керування автомобілем, у стані алкогольного сп`яніння, відомості про особу обвинуваченого та його поведінку до і після вчинення злочину (залишення місця ДТП), думку потерпілих щодо призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; місцевий суд дійшов переконливого висновку про призначення йому мінімального покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років позбавлення волі. Саме таке покарання за своїм видом та розміром є справедливим і відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Доводи апеляційних скарг потерпілих та захисника ОСОБА_9 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 ст.75 КК України не заслуговують на увагу, виходячи з такого.

Відповідно до ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відмовляючи в застосуванні ст.75 КК України до обвинуваченого, суд урахував тяжкість злочину, характер його наслідків (загибель однієї людини та спричинення іншій середньої тяжкості та легкого тілесного ушкодження), оскільки саме наслідки дій винної особи є обов`язковою ознакою для цього злочину і визначають його ступінь тяжкості.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про неможливість його виправлення без відбування покарання.

Молодий вік обвинуваченого, його сімейний стан, відшкодування ним завданої злочином матеріальної та моральної шкоди потерпілим, а також їх думка про непризначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, на переконання колегії суддів, у сукупності з іншими обставинами вчинення тяжкого злочину давали підстави тільки для призначення мінімального покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, а не для застосування до нього ст.75 КК України чи іншого пом`якшення покарання.

Водночас доводи апеляційних скарг прокурора та захисника ОСОБА_9 про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, заслуговують на увагу.

Санкцією ч.2 ст.286 КК України передбачено альтернативне додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за ч.ч.1, 2 ст.286 та ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таке покарання можна застосовувати як додаткове незалежно від того, що особу вже було позбавлено цього права в адміністративному порядку. Однак призначення його особі, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами, є неможливим.

Згідно з повідомленням ГУНП в Хмельницькій області від 09.12.2015 р. №5/435, ОСОБА_8 посвідчення водія не видавалося (а.м.к.п.147).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За таких обставин вирок суду в частині призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.409, 413, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Уважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

У решті вирок суду залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:/підписи/
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2