Провадження № 11-кп/792/538/16
Справа № 673/743/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області в складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретарів ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
законного представника

потерпілої ОСОБА_9 ,
представника законного

представника потерпілої

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
та їх законних представників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000289 апеляційною скаргою законного представника потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 на вирок Деражнянського районного суду від 20 жовтня 2015 року, -

В с т а н о в и л а :
Вироком Деражнянського районного суду від 20 жовтня 2015 року
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, учня Хмельницького професійного ліцею, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_13 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Згар, Деражнянського району Хмельницької області, жителя
АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, учня ДПТНЗ Хмільницький аграрний центр ПТУ, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_14 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Питання про речові докази вирішено на підставі ст. 100 КПК України.

За вироком суду, неповнолітні ОСОБА_13 і ОСОБА_14 22 вересня 2014 року біля 19 год. вчинили хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось винятковим цинізмом, щодо неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 .

Так, ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , перебуваючи в колі інших неповнолітніх осіб в центральній частині АДРЕСА_3 побачили там потерпілу ОСОБА_8 та домовились між собою про вчинення щодо неї хуліганських дій. Реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачені взяли потерпілу за руки і привели її до приміщення колишньої школи. Там ОСОБА_13 роздягнув потерпілу, після чого ОСОБА_14 намагався проникнути уламком дерев`яної палиці в її анальний отвір. Продовжуючи наругу над потерпілою, ОСОБА_13 предметом, схожим на гумову трубку, намагався проникнути у її вагінальний отвір.

В поданій апеляційній скарзі законний представник потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеності вини обвинувачених та правильності кваліфікації їх дій, просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначення покарання тяжкості злочину та особам обвинувачених. Ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України призначити покарання у виді реального позбавлення волі.

Вказує, що законні підстави для звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням відсутні. Судом в достатній мірі не враховано особи обвинувачених, їх відношення до скоєного, тяжкість вчиненого по відношенню до неповнолітньої злочину, наслідки, завдані злочинами, його підвищену суспільну небезпеку, те, що збитки повністю не відшкодовані.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, потерпілу ОСОБА_8 та її законного представника ОСОБА_9 , представника законного представника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені в ній доводи, прокурора, яка вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково та призначити ОСОБА_13 і ОСОБА_14 реальні строки покарання, обвинувачених, їх законних представників та захисників, які просять апеляційну скаргу відхилити, провівши з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами в частині дослідження матеріалів кримінального провадження, що характеризують особи обвинувачених, допитавши свідків, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні злочину при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження, ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах і не заперечується в апеляційній скарзі, як не оспорюється і кваліфікація їх дій за ч. 2 ст. 296 КК України.

Зокрема, як встановлено в процесі апеляційного розгляду, 22 вересня 2014 року біля 19 год., ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , перебуваючи в колі інших неповнолітніх осіб в центральній частині смт. Вовковинці Деражнянського району по вул.Миру,15 побачили потерпілу ОСОБА_8 та домовились між собою про вчинення щодо неї хуліганських дій, для цього обвинувачені взяли потерпілу за руки і привели її до приміщення колишньої школи. Реалізуючи свій злочинний намір, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось винятковим цинізмом щодо неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_13 роздягнув потерпілу, після чого ОСОБА_14 намагався проникнути уламком дерев`яної палиці в її анальний отвір. Продовжуючи наругу над потерпілою, ОСОБА_13 предметом, схожим на гумову трубку, намагався проникнути у її вагінальний отвір.

Обставини вчинення хуліганських дій по відношенню до потерпілої, здійснення відносно неї цинічних дій в 20-х числах вересня 2014 року фактично визнали і обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в процесі судового та апеляційного розглядів провадження, ствердивши час, місце, спосіб та механізм вчинення хуліганських дій щодо потерпілої, однак викладали свою версію подій.

Повністю ствердила названі обставини і потерпіла ОСОБА_8 , яка прямо вказала на обвинувачених, як на осіб, які в присутності ряду неповнолітніх, знущалися над нею, вчиняючи цинічні дії в приміщенні колишньої школи смт. Вовковинці Деражнянського району.

Проте, при призначені покарання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 65 КК України та визначив таке без належного урахування ступеня тяжкості вчиненого злочину та осіб обвинувачених.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, в тому числі і у виді позбавлення волі, може бути прийняте судом з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, на підставі яких він дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Рішення суду з цього приводу має бути належним чином вмотивовано у вироку (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року з подальшими змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Однак, суд у вироку не навів переконливих доводів про доцільність звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням та можливість їх виправлення, попередження вчинення нових злочинів при даних обставинах, узагалі не мотивував свого висновку, а лише послався на обставини, що пом`якшують покарання.

Разом з тим, судом практично не взято до уваги те, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 посередньо характеризуються за місцем проживання, визнані винними у вчиненні злочину середньої тяжкості, спосіб та механізм скоєння злочину, а саме вчинення в присутності цілого ряду неповнолітніх осіб особливо цинічних дій по відношенню до неповнолітньої потерпілої, її приниження серед однолітків, думку потерпілої та її законного представника, які просили виключно суворо покарати обвинувачених, те що збитки, спричинені злочином, не відшкодовані.

Аналогічну позицію щодо призначення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 виключно суворого покарання у виді позбавлення волі підтримали потерпіла та її законний представник і в процесі апеляційного розгляду.

Як стверджується матеріалами справи, ОСОБА_13 вину у вчиненні злочину визнав частково фактично лише під тиском зібраних у провадженні доказів, обвинувачений ОСОБА_14 своєї вини у скоєному не визнав взагалі, належних даних про виявлення ними жалю в провадженні не встановлено, не вживали достатніх заходів щодо відшкодування шкоди та досягнення порозуміння з потерпілою та її законним представником. Зокрема, практично на протязі двох років, обвинувачені належних дій щодо відшкодування шкоди потерпілій не вчинили, від надання відшкодування та досягнення порозуміння з потерпілою фактично ухилилися.

Перерахування родиною ОСОБА_19 , потерпілій, 25.07.2016 року 200 грн., не можна вважати за два роки достатньою сатисфакцією завданих страждань неповнолітній потерпілій ОСОБА_8 .

Посилання обвинувачених, їх законних представників та захисників на часткове визнання своєї вини є формальним і фактично не враховує наслідки злочину.

Та обставина, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вперше притягується до кримінальної відповідальності, є неповнолітніми, посередньо характеризуються за місцем проживання та позитивно за місцем навчання, в даному випадку не є підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки ці обставини не завадили вчинити їм злочин, який характеризується підвищеною суспільною небезпекою та не спростовує встановлених судом обставин і висновків та не дає підстав вважати, що виправлення обвинувачених можливе без відбування покарання.

Наявність же у ОСОБА_14 досягнень у спорті, в даному випадку не є підставами для звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки ці обставини не завадили йому вчинити умисний злочин з винятковим цинізмом.

Тому, застосування до них ст. ст. 69, 75 КК України колегія суддів вважає безпідставним.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 378 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у випадку необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких обставин, приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченими злочину, який є злочином середньої тяжкості, враховуючи його підвищену суспільну небезпеку, їх особи, думку потерпілої та її законного представника, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 слід обрати покарання, необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження скоєння нових злочинів, лише у виді позбавлення волі, що буде справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

При цьому, покарання обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 має бути призначено з урахуванням санкцій кримінального закону, за яким кваліфікуванні їх злочинні дії, та вимог ст. 65 КК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 374, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а :
Апеляційну скаргу законного представника потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Деражнянського районного суду від 20 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в частині призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням скасувати.

Призначити ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 296 КК України покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі кожному.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення. На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .