Справа № 698/102/16-к
Провадження № 1-кс/698/9/16
11 лютого 2016 р. Слідчий суддя Катеринопільського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ,
слідчого, який виніс постанову на яку подана скарга ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
Особа, яка подала скаргу вважає, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки є незаконною та необґрунтованою, в ній не наведені мотиви її прийняття та відсутні будь-які логічні обґрунтування прийнятого рішення.
В судовому засіданні особа, яка подала скаргу, просив про задоволення скарги та скасування оскаржуваної постанови.
Слідчий, рішення якого оскаржується, в судовому засідання заявив, про те, що вважає прийняте ним рішення законним, яке прийняте відповідно до вимог КПК України і пояснив, що конфлікт дійсно мав місце разом з в ході допиту його учасників та свідків було встановлено, що ніхто з його учасників фізичної сили не застосовував та не висловлювалися нецензурною лайкою. Щодо неприйняття ним рішення по факту пошкодження телефону та щодо порушення недоторканості житла особи на які в своїх показаннях під час слідства та в судовому засіданні посилався ОСОБА_3 , слідчий нічого не пояснив.
Прокурор ОСОБА_5 , проти задоволення скарги заперечувала у повному обсязі посилаючись на те, що рішення про закриття кримінального провадження слідчим було належним чином обгрунтовано та є законним.
Проаналізувавши доводи скарги, заслухавши доводи особи, яка подала скаргу та її представника, прокурора у кримінальному провадженні, вивчивши матеріали закритого кримінального провадження, приходжу до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення скарги виходячи з наступного.
Слідчим суддею встановлено, що відповідальною службовою особою Катеринопільського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області 21.12.2015 року було внесено відомості по заяві ОСОБА_3 з приводу вчинення відносно нього хуліганських дій невстановленою особою в АДРЕСА_1 , та попередньо кваліфіковано вказані дії за ч.1 ст. 296 КК України.
У подальшому, відповідно до доручення про проведення досудового розслідування начальника СВ Катеринопільського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області від 21.12.2015 року вказане кримінальне провадження було передано для здійснення досудового розслідування слідчому СВ Катеринопільського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_4 .
Виносячи оскаржувану постанову слідчий в її мотивувальній частині, після посилання на відсутність складу злочину в діях ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , посилається ще і на на те, що в ході досудового розслідування не було здобуто доказів і здобути їх не представляється можливим, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ознак складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 296 КК України, що є окремою підставою для закриття кримінального провадження.
Також слідчий в мотивувальній частині, після викладу пояснень допитаних ним свідків та потерпілих, зазначив «враховуючи викладене», тобто ці показання, а далі вказує «а також те, що в діях ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , відсутній склад злочину передбачений ст. 296 КК України, що підтверджується зібраними матеріалами в ході досудового розслідування», тобто такий виклад прийнятого рішення слідчим вказує, що він не брав до уваги показання цих свідків та потерпілих, а прийшов до висновку про відсутність в ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , згідно, якихось інших матеріалів справи при цьому не зазначивши їх в постанові.
Так, відповідно до вимог ч. ч. 1,3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 93 Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.
Однак слідчим суддею встановлено, що під час проведення перевірки обставин, викладених у заяві про кримінальне правопорушення ОСОБА_3 , та допиті його та його неповнолітнього сина, як потерпілих слідчим не було надано аналізу тих обставин, на які посилається особа, що подала заяву про кримінальне правопорушення та в подальшому визнаний потерпілим його син, а саме, не надано належної оцінки тому факту, що ОСОБА_3 , звертався з заявою про вчинене кримінальне правопорушення відносно нього і вході розслідування було визнано його та його неповнолітнього сина потерпілими про що свідчить той факт, що допитані вони були саме в такому процесуальному становищі, разом з тим процесуального рішення про визнання їх потерпілими матеріали справи не містять.
Крім того не зважаючи на посилання заявника, в допиті як потерпілого, про порушення ОСОБА_6 недоторканості житла та пошкодження нею мобільного телефону його неповнолітнього сина та наданням підтверджуючого відеозапису такої події на СД диску, який слідчий приєднав до матеріалів справи, та пред`явленням заявником пошкодженого телефону разом з тим, щодо дійсності даних обставин, слідчим не було надано аналізу тих обставин, внаслідок чого не проведено всього обсягу слідчих дій, спрямованих на встановлення об`єктивної істини у провадженні та не дана належна оцінка посиланням заявника, щодо вчинення відносно нього та його сина кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 162, 194 КК України. Тобто слідчий провів перевірку лише в межах первинного звернення заявника та залишив поза увагою його показання та його неповнолітнього сина, щодо вчинення відносно них, під час хуліганських дій, і інших кримінальних правопорушень.
Також слід звернути увагу на те, що слідчий, у порушення вимог ч.5 ст. 110 КПК України,якою передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, обмежився лише викладом відомостей, отриманих від свідків та потерпілих, яких було допитано під час досудового розслідування та констатувавши, що під час конфлікту ніхто з його учасників нецензурною лайкою не висловлювався та не застосовував фізичної сили, разом з тим будь-якого належного висновку чи обґрунтування, за яких слідчий прийняв рішення про закриття кримінального провадження або підстав, за яких слідчим не було враховано доводів заявника ОСОБА_3 ,та допитаного, як потерпілого його неповнолітнього сина ОСОБА_8 , обставин події, які безпосередньо зафіксованих у відеоматеріалах, долучених заявником до провадження, останнім у постанові не наведено.
Окрім того, в резолютивній частині постанови слідчий обмежився лише висновком про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, при цьому не зазначено стосовно якої особи чи осіб прийнято оскаржуване рішення.
Крім того слід зауважити, що закриваючи кримінальне провадження слідчий в мотивувальній частині постанови з посиланням на вище викладе в постанові, а також на те що в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відсутній склад злочину передбаченого ст. 296 КК України, що підтверджується зібраними матеріалами в ході досудового розслідування, разом з тим вказав, що під час проведення досудового розслідування інших доказів, які б свідчили зворотне, не здобуто і здобути не представилось можливим, тобто не було зібрано достатніх доказів, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ознак складу кримінального правопорушення, що є підставою для закриття кримінального провадження. Тобто такий висновок слідчого фактично ґрунтується, як на вимогах п.3 ч.1 ст.284 КПК України - не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливостей для їх отримання так і на вимогах п.2 ч.1 ст.284 КПК України-відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Між тим слідчий закрив кримінальне провадження за відсутності в діях осіб складу злочину, незважаючи, що згідно вимог п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне правопорушення закривається за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, пославшись на п.2 ч.1 ст.284 КПК України при цьому в резолютивній частині постанови не вказавши відсутність в діянні, яких осіб чи особи, складу кримінального правопорушення.
Таким чином, допустивши суперечності в самій мотивувальній частині постанови, а також між мотивувальною та резолютивною частиною постанови, не навівши обґрунтування жодного з наведених висновків, слідчий належним чином не виконав вимог КПК України при винесенні постанови про закриття кримінального провадження, що є неприпустимим.
Відтак, проаналізувавши доводи скарги та дослідивши її матеріали закритої справи, приходжу до висновку, що слідчим належним чином не проведено досудове розслідування, що дає підстави зробити висновок про неповноту та однобічність перевірки заяви про злочин, у зв`язку із чим оскаржувану постанову не можна вважати законною та обґрунтованою.
Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 22,26,91,92,284,303,306,307 КПК України, слідчий суддя, -
Скаргу ОСОБА_9 - задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1