Номер провадження: 11-сс/785/1006/16
Номер справи місцевого суду: 505/1432/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.07.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 квітня 2016 року про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000747 від 26 травня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.191 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 квітня 2016 року задоволено клопотання прокурора Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та накладено арешт на 2/3 частини квартири по АДРЕСА_1 , зареєстрованої за ОСОБА_8 з забороною відчуження та вчинення будь-яких операцій з реєстрації та перереєстрації вказаного майна.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, підозрюваний ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що:

1)в мотивувальній частині ухвали слідчий суддя посилається на положення ч.3 ст.170 КПК України в редакції, яка діяла до 11.12.2015 року, в той час як оскаржувана була постановлена 19.04.2016 року, тобто слідчий суддя послався на норми кримінального процесуального закону, які на момент постановлення ухвали втратили чинність;

2)одночасне застосування арешту майна та заборони його відчуження та операцій з реєстрації та перереєстрації майна є незаконним, оскільки при цьому слідчий суддя вийшов за межі КПК України;

3)арештоване майно не є речовим доказом у кримінальному провадженні, а санкція злочину, передбаченого ч.4 ст.191 КК України взагалі не передбачає додаткового покарання у виді конфіскації чи спеціальної конфіскації;

4)без наявності документів, які підтверджують ринкову вартість арештованої квартири, неможливо встановити співрозмірність обмеження права власності на це майно завданням кримінального провадження;

5)в оскаржуваній ухвалі не наведено жодного мотиву щодо того, що обраний спосіб арешту майна є найменш обтяжливим до підозрюваного в порівнянні з іншими;

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя вказаних вимог закону дотримався та дійшов правильного висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про арешт майна в рамках зазначеного кримінального провадження.

Так, відповідно до ч.6 ст.170 КПК України у випадку, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.191 КК України - привласнення чужого майна, яке перебувало в його віданні шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене у великих розмірах.

Відповідно до клопотання слідчого, в результаті вчинення злочину була завдана майнова шкода інтересам територіальної громади м.Котовська Одеської області в розмірі 72 063 грн., яка до цього часу невідшкодована, а тому арешт на 2/3 частини квартири по АДРЕСА_1 , зареєстрованої за ОСОБА_8 , в даному випадку є цілком виправданим заходом забезпечення кримінального провадження і накладається з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, який буде вирішений під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, частка арештованої квартири ОСОБА_8 відповідає критеріям майна, на яке, відповідно до положень ч. 4 ст. 170 КПК України, може бути накладений арешт ухвалою слідчого судді, оскільки є всі підстави вважати, що дане майно могло бути одержане внаслідок вчинення злочину.

З наведених обставин, апеляційний суд, у відповідності до вимог ст.170 КПК України, приходить до висновку, що прокурором в судовому засіданні апеляційної інстанції доведена наявність достатніх підстав вважати що, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою попередження відчуження майна чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.170-173, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 квітня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та накладено арешт на 2/3 частини квартири по АДРЕСА_1 , зареєстрованої за ОСОБА_8 з забороною відчуження та вчинення будь-яких операцій з реєстрації та перереєстрації вказаного майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4