АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/504/16 Справа № 205/6439/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

04 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю :

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

слідчого ОСОБА_7

представника заявника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 січня 2016 року про арешт майна,-
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою було задоволено клопотання слідчого СВ Ленінського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області та накладено арешт на майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя зазначив, що на теперішній час, з використанням підроблених документів, зазначена квартира незаконно відчужена та вибула з державної власності, а крім того, існують достатні підстави вважати, що зазначене нерухоме майно, в подальшому може виступити предметом іпотеки, здано в оренду або пошкоджено, та для забезпечення зазначеного кримінального провадження, встановлення істини по справі, всебічного, повного її розгляду, є необхідність в арешті зазначеного майна.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні зазначеного клопотання слідчого відмовити. Вказує на те, що ухвала не містить жодного посилання на її причетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, їй не повідомлялося про підозру, вона не є обвинуваченим та цивільного позову до неї заявлено не було. При винесенні узвали про накладання арешту, судом не прийнято до уваги, що належне їй майно не використовувалося як засіб для вчинення чи схилення до вчинення кримінального правопорушення, не є предметом кримінального правопорушення, не одержано нею внаслідок вчинення кримінального правопорушення та не є доходом від вчинених правопорушень. Слідчим не було додано до клопотання документів на право власності на спірне майно та судом не був встановлений його законний володілець та не визначений його процесуальний статус.

Крім того, ОСОБА_9 вказує, що копія оскаржуваного судового рішення їй не була вручена і на момент подачі апеляційної скарги на нього, а відтак, строк на його оскарження нею не пропущений.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника заявника, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, прокурора, який вважав, що ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, пояснення слідчого, вивчивши надані матеріали клопотання та кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвала слідчого судді від 11 січня 2016 року, у зв`язку з клопотанням слідчого, постановлена у відповідності до положень ст. 172 ч. 2 КПК України без виклику власника майна, тобто ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої сторони.

Відповідно до ст. 395 КПК України на ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення. Частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Колегія суддів, вважає, що строк на подачу апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді від 11 січня 2016 року заявником ОСОБА_9 пропущено з поважних причин, оскільки остання про дату та час розгляду клопотання слідчого сповіщена не була, копії оскаржуваної ухвали не отримувала та дізналася про її існування випадково, коли хотіла переоформити договори на постачання світла, газу та комунальних послуг, а тому колегія суддів апеляційної інстанції, вважає, що клопотання про його поновлення підлягає задоволенню.

Апеляційним переглядом встановлено, що 31 липня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

11 січня 2016 року слідчий СВ Ленінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2016 року було задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно.

З висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення клопотання слідчого з зазначених в ухвалі мотивів, колегія суддів погодитися не може, оскільки у слідчого судді були наявні підстави для повернення клопотання слідчому для усунення його недоліків, виходячи з наступного.

В силу ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Статтею 171 КПК визначено вимоги, які стосуються як змісту клопотання про арешт майна, так і строків його подання до слідчого судді, суду.

Так, відповідно до вимог ч. 2, 3, 4 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати . До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Зі змісту частини третьої статті 172 КПК України слідує, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Зазначені вимоги норм кримінального процесуального закону слідчим суддею при постановлені оскаржуваної ухвали враховано не було, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали суду апеляційної інстанції у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України.

Апеляційним переглядом встановлено, що клопотання про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , подано слідчим з метою забезпечення досягнення дієвості кримінального провадження. Однак слідчим не конкретизовано, з яких підстав у відповідності до вимог ст. 170 КПК України необхідно накласти арешт на майно, із зазначенням даних на їх обґрунтування.

Крім того, до клопотання слідчого не додано документів, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

У зв`язку із зазначеним клопотання слідчого про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК України, на що слідчий суддя не звернув уваги, та в порушення вимог ч. 3 ст. 172 КПК України дійшов передчасного висновку про задоволення клопотання.

Розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, колегія суддів вважає, що клопотання слідчого про арешт майна не може бути задоволено, оскільки воно не відповідає в повному обсязі вимогам ст.ст.170, 171 КПК України та має недоліки, які необхідно усунути.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою повернути клопотання слідчого СВ Ленінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про накладення арешту на майно - прокурору для усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє права слідчого після усунення недоліків в строки, передбачені ст. 172 КПК України, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Поновити строк ОСОБА_9 на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2016 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, якою клопотання слідчого СВ Ленінського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області про накладення арешту на майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 для усунення недоліків в строк протягом сімдесяти двох годин.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області: