Справа № 645/8486/15-к
Провадження № 1-кп/645/156/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2016 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борова Зміївського району Харківської області, громадянина України, одруженого, який працює у ПАТ КБ «ПриватБанк», в силу ст. 89 КК України не судимий, за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України,
10.08.2015 року приблизно о 16:00 годині ОСОБА_6 знаходився поблизу будинку № 7 по вул. І. Минайленко в м. Харкові, куди прибув цілеспрямовано з метою відкритого заволодіння чужим майном. Саме в той час ОСОБА_6 помітив раніше йому незнайому ОСОБА_7 , що рухалась у зустрічному напрямку, на шиї якої висів золотий ланцюжок. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з корисливих мотивів, спочатку наблизився до ОСОБА_7 і без застосування фізичної сили, шляхом ривка, заволодів золотим ланцюжком, вагою 22 грама, що висів на шиї потерпілої. Після цього ОСОБА_6 , звернувши на свою користь чуже майно, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_6 завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 9334 гривні 16 коп.
Крім того, 13.08.2015 року близько 13:30 години ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку № 106-Б по Салтівському шосе в місті Харкові, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_8 , яка йшла на зустріч та у якої на шиї знаходився ланцюжок виготовлений із золота. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний намір спрямований на відкрите викрадення чужого майна - золотого ланцюжка, що належить ОСОБА_8 . Реалізуючи свій раптовий злочинний намір ОСОБА_6 , проходячи поряд з ОСОБА_8 , діючи умисно, протиправно, повторно, переслідуючи при цьому корисливу мету, несподівано для ОСОБА_8 , правою рукою зірвав з шиї останньої, тим самим відкрито заволодів зазначеним ланцюжком, вартістю 6534,00 грн. Після чого, ОСОБА_6 втік з місця вчинення злочину в бік будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, 24.08.2015 року близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку № 104 по Салтівському шосе у місті Харкові, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , яка йшла на зустріч та у якої на шиї знаходився ланцюжок і хрестик, виготовлені із золота. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна - золотого ланцюжка з хрестиком, що належить ОСОБА_9 . Реалізуючи свій раптовий злочинний намір, ОСОБА_6 проходячи поряд зі ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, протиправно, переслідуючи при цьому корисливу мету, несподівано для ОСОБА_9 , правою рукою зірвав з шиї останньої, тим самим відкрито заволодів зазначеним ланцюжком, вартість якого складає 2604,00 грн., та хрестиком, вартість якого складає 2100,00 грн. Після чого, ОСОБА_6 привласнивши викрадене майно ОСОБА_9 , тим самим спричинивши останній матеріальний збиток на загальну суму 4704,00 грн., побіг з місця вчинення кримінального правопорушення у напрямку проспекту 50-річчя СРСР та Салтівського шосе у м. Харкові. Проте, свій злочинний намір довести до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий на тролейбусній зупинці «Салтівське шосе», що розташована на проспекті 50-річчя СРСР у напрямку проспекту 50-річчя ВЛКСМ у м. Харкові, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які бачили, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення та вирішили припинити його злочинну діяльність.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, та дав суду правдиві показання про обставини їх скоєння. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.
Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, у яких вказали, що претензій до обвинуваченого не мають, просять його суворо не карати, призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. При цьому ОСОБА_7 своєю заявою від 15 квітня 2016 року від цивільного позову відмовилась, зазначивши, що обвинувачений відшкодував їй шкоду у повному обсязі; ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з цивільними позовами до ОСОБА_6 не зверталися.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 правильно розуміє зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності та істинності позиції підсудного та інших учасників процесу. Тому, враховуючи думку прокурорів, захисника та підсудного, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що вину обвинуваченого повністю доведено під час судового розгляду та кваліфікує його дії:
за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж);
за ч. 2 ст. 186 КК України, як грабіж вчинений повторно;
за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, ОСОБА_6 вчинив злочин середнього ступеню тяжкості (ч. 1 ст. 186 КК України) та тяжкі злочини (ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України).
При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується добре.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, в силу ст. 66 КК України, є щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд керується вимогами ст. 65 КК України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням ступеню тяжкості злочинів, особи обвинуваченого, який за час знаходження справи у суді одружився, влаштувався на роботу, та інших обставин справи (повне відшкодування шкоди потерпілим, відсутність претензій з боку потерпілих до обвинуваченого, думку потерпілих, які у своїх заявах просили суворо не карати ОСОБА_6 , призначати покарання не пов`язане з позбавленням волі), суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливо без відбування покарання. Тому можливо звільнити його від відбування призначеного покарання, застосувавши ст. 75 КК України, якщо ОСОБА_6 у період іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, покладені на нього відповідно до вимог ст. 76 КК України.
Враховуючи, що потерпіла ОСОБА_7 згідно заяви від 15 квітня 2016 року відмовився від цивільного позову, суд на підставі п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України вважає за необхідне прийняти відмову та закрити провадження по справі.
Питання про долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 186 КК України у вигляді двох років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 протягом іспитового строку: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрити у зв`язку з відмовою від позову.
Речовий доказ: ювелірний виріб, прикрасу для шиї ланцюжок із жовтого металу, вагою 3,72 г, що знаходиться на зберіганні у камері схову речових доказів Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, - після набрання вироком законної сили повернути законному власнику ОСОБА_9 .
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса витрати за проведення судових товарознавчих експертиз № 3532 від 27.08.2015 року в сумі 184 грн. 14 коп. , № 8779 від 21.09.2015 року в сумі 615 грн. 00 коп., № 8860 від 21.09.2015 року в сумі 307 грн. 50 коп., усього 1106 грн. 64 коп.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурорам.

Суддя ОСОБА_1