АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 528/1248/14-к Номер провадження 11-кп/786/620/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.122 КК - С.Т.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора потерпілого захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 5 травня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, на підставі ст.89 КК України такий, що не має судимості,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки обмеження волі.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно вироку, обвинувачений визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

10 вересня 2014 року близько 13 год. 30 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи на території подвір`я, розташованого в АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, умисно наніс потерпілому ОСОБА_7 чисельні удари кулаками, ногою та дерев`яною палицею по голові і тілу, спричинивши тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого злочину. При цьому зазначає про недопустимість речового доказу (дерев`яної палиці), вважає процесуальним порушенням залучення під час огляду місця події в якості понятого водія швидкої допомоги, стверджує про неправдивість показань свідка ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_7 . Наголошує, що суд вийшов за межі обвинувачення, оскільки прокурор декілька раз його змінював під час судового розгляду. Заперечує заподіяння потерпілому переломів, які, на його думку, ОСОБА_7 отримав за інших обставин. Ставить під сумнів висновки судових експертиз. Вказує про відсутність заяви потерпілого про вчинення щодо нього злочину, що повинно було стати підставою для закриття провадження. Крім того вважає, що був позбавлений права на ефективний захист. Також повідомляє про своє звернення до правоохоронних органів з заявою про притягнення потерпілого до кримінальної відповідальності за спричинення йому тілесних ушкоджень внаслідок конфлікту 10 вересня 2014 року.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та визнати ОСОБА_9 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. При цьому зазначає, що потерпілий міг отримати тілесні ушкодження вже після конфлікту з обвинуваченим. Також звертає увагу на відсутність заяви потерпілого до правоохоронних органів про вчинення щодо нього злочину.
Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування потерпілого, який погодився з вироком суду, думку прокурора, який вважав за необхідне скасувати вирок в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.

Положеннями ст.59 та п.6 ч.3 ст.129 Конституції України закріплено конституційне право громадян на захист від обвинувачення.

Відповідно до п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника.

Частинами 1 та 6 ст.22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Приписами ч.4 ст.46 КПК України встановлено, що захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює.

Участь у судових дебатах захисника є одночасно його правом і обов`язком. Згідно з п.4 ч.4 ст.42 цього Кодексу це його право, але, водночас, захисник зобов`язаний використовувати всі передбачені в законі засоби захисту з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність особи. Виступ у судових дебатах є одним з таких засобів, і захисник повинен виголосити захисну промову.

Відповідно до вимог ст.364 КПК України, судові дебати - обов`язкова частина стадії провадження, в якій виступають його учасники з аналізом доказів і пропозиціями про вирішення кримінального провадження. Виступ у судових дебатах учасників судового провадження є одним із способів реалізації і захисту прав і законних інтересів та є гарантією принципу змагальності кримінального процесу.

Приписами ст.9 цього Кодексу передбачено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст.62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст.6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод.

Однак суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 не дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону та не врахував положення ст.6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод.

Відповідно до журналу судового засідання та аудіозапису, засуджений та захисник повідомили суд про необхідність дослідження ряду доказів в зв`язку зі зміною прокурором обвинувачення в суді та просили надати час для підготовки до дебатів, оскільки не готові до них, бо розраховували, що суд буде досліджувати докази щодо нового обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до обвинувального акту та з огляду на висновки судового експерта ОСОБА_12 (т.1 а.с.99-100) ОСОБА_9 спочатку обвинувачувався в умисному спричиненні потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, зокрема, перелому шостого ребра справа по передній під паховій лінії та перелому правої ліктьової кістки.

Після проведення додаткової експертизи під час судового слідства, експерт ОСОБА_13 встановив у потерпілого, зокрема, перелом верхнього краю вилицевого відростку нижньої щелепи зліва зі зміщенням. При цьому зазначив, що переломи 8-го та 9-го ребер справа по задній підкрильцевій лінії та переднього відрізку 6-го ребра зліва по передній підкрильцевій лінії, не можуть мати відношення до дати травми 10 вересня 2014 року (т.2 а.с.94-98).

На підставі останнього висновку, після допиту експерта ОСОБА_13 , прокурор змінив обвинувачення в суді та вказав в обвинувальному акті про заподіяння потерпілому вже інших середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Після чого суд, в порушення принципів змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, відмовив стороні захисту в задоволенні клопотань про дослідження доказів (допиту експерта ОСОБА_12 ), хоча зобов`язаний був це зробити з огляду на суттєві протиріччя у висновках судових експертів.

Крім того, всупереч наявності мотивованого прохання захисника про необхідність надання часу для підготовки до дебатів, суд не надав необхідного часу для підготовки промови, чим порушив право ОСОБА_9 на захист під час судового розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого одних із основних засад кримінального провадження, передбачених ст.7 КПК України, - справедливості та змагальності.

Також судом не дотримано вимог ст.338 КПК України.

Як вбачається з аудіо запису судового засідання, після зміни прокурором обвинувачення, місцевий суд роз`яснив потерпілому його суть та право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, проте не з`ясував рішення ОСОБА_7 з цього приводу.
Крім того, потерпілим та прокурором у відповідності з вимогами ст.128 КПК України були заявлені цивільні позови. Але суд, всупереч приписам ст.129 цього Кодексу, взагалі їх не вирішив, хоча ухвалив обвинувальний вирок.
Також суд першої інстанції, порушуючи вимоги ст.416 КПК України, при новому судовому розгляді, після скасування вироку суду першої інстанції апеляційним судом за апеляційною скаргою захисника в інтересах обвинуваченого, посилив покарання, що є недопустимим.
Наведені порушення кримінального процесуального закону колегія суддів визнає істотними та такими, що тягнуть за собою скасування судового рішення з призначенням нового судового розгляду.
Під час нового судового розгляду необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та процесуального закону, дослідити обставини провадження, наявні докази, дати їм і доводам, висунутим у тому числі в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, належну оцінку та постановити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 5 травня 2016 року щодо ОСОБА_9 скасувати, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_14 ОСОБА_4