АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 2 липня 2013 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Івня, Івнянського району, Бєлгородської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 296 КК України

за участю сторін:
прокурора ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2014 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 12 вересня 2013 року, призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
29 жовтня 2014 року до Апеляційного суду міста Києва з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , оскільки у відповідності до ст. 12 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-7 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» кримінальні справи підсудні апеляційним судам, що розташовані на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, підлягають розгляду Апеляційним судом м. Києва.

Вироком Київського районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 2 липня 2013 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 162 КК України з призначенням покарання:
за ч. 1 ст. 296 КК України 3 місяця арешту;
за ч 1 ст. 162 КК України 1 рік обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 1 рік обмеження волі.
Цивільний позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 5500 гривень матеріальної шкоди і 2000 гривень морального збитку, а разом 7 500.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_6 у вчинених кримінальних правопорушеннях.
На обґрунтування такої позиції посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість вироку суду першої інстанції, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки ці висновки не підтверджуються доказами, дослідженими в ході судового розгляду. Зокрема вказує на те, що у вироці суду відсутні посилання на докази що підтверджують факт пошкодження вхідних дверей в домоволодінні потерпілих а також спосіб встановлення суми спричиненої шкоди. Крім того вказує, що судом першої інстанції не було встановлено факту наявності чи відсутності особистих неприязних відносин між потерпілими та обвинуваченим, що є підґрунтям кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України. Поруч із вказаним захисник зазначає, що суд першої інстанції неправомірно послався у вироку на нанесення тілесних пошкоджень потерпілим, оскільки досудове слідство по цим обставинам не проводилось і відомості до ЄДРДР не заносились.
Потерпіла ОСОБА_8 в запереченнях на апеляційну скаргу зазначила, що досудове розслідування проводилась лише в даному кримінальному провадженні, однак по іншим випадкам в органі досудового розслідування перебувають і інші матеріали, які наразі залишені без уваги. Просить на вказане звернути увагу під час прийняття рішення та до зазначених заперечень надала копії постанов про відмову в порушенні кримінальних справ разом із копіями фото та повідомленнями про початок досудового розслідування.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, та заявив клопотання про звільнення ОСОБА_6 від покарання на підставі ст. 49 КК України.

Інші учасники судового провадження, які проживають на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, не з`явились на апеляційний розгляд, про який повідомлялись шляхом опублікування повідомлення на загально доступному офіційному сайті Апеляційного суду міста Києва, причини своєї неявки не повідомили.

Тому з урахуванням того, що апеляційним судом на протязі тривалого часу вживались заходи для повідомлення учасників судового провадження, що проживають на тимчасово окупованій території України, про розгляд апеляційної скарги та оскільки в ній не порушено питання про погіршення становища обвинуваченого, останнім клопотання про його участь не заявлено, колегія суддів вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого, його захисника та потерпілих.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, а також у незаконному проникненню до житла, за наступних обставин.

ОСОБА_6 21 червня 2012 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на сходовому майданчику біля квартири АДРЕСА_3 , реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, спрямований на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи при цьому свої дії особливою зухвалістю, став вибивати ногами двері вищевказаної квартири, яка належала ОСОБА_8 ,та в якій вона проживає разом зі своїм сином ОСОБА_9 , в результаті чого пошкодив двері, спричинивши ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 5500 гривень. Коли остання відкрила двері та зробила ОСОБА_6 зауваження, останній, продовжуючи реалізовувати злочинний намір, почав висловлюватися на адресу ОСОБА_8 грубою нецензурною мовою, тим самим принижуючи її людську гідність, проявляючи явну неповагу до суспільних норм поведінки і моральності. На виконання свого хуліганського наміру ОСОБА_6 , не бажаючи припиняти хуліганські дії, демонструючи явну перевагу, став наносити тілесні ушкодження ОСОБА_8 , а також погрожувати фізичною розправою. Побачивши хуліганські дії ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , який також знаходився у вищевказаній квартирі, підійшов до обвинуваченого та зробив йому зауваження, на що останній ніяк не відреагував та почав також висловлюватися на адресу ОСОБА_9 грубою нецензурною лайкою, тим самим принижуючи його людську гідність, проявляючи явну неповагу до суспільних норм поведінки і моральності, став наносити тілесні ушкодження останньому, а також погрожував фізичною розправою. На прохання потерпілих припинити хуліганські дії ОСОБА_6 не реагував, його протиправні дії тривали приблизно протягом 1 години 20 хвилин і відрізнялися за своїм змістом особливою зухвалістю, що виразилися в тривалому і наполегливо не припиняючому порушенні громадського порядку, насильстві із завданням потерпілим побоїв та пошкодженням майна.
Він же, 21 червня 2012 року приблизно о 23 годині 30 хвилин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на сходовому майданчику біля квартири АДРЕСА_3 реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, спрямований на незаконне проникнення в житло, що розташоване за вказаною адресою та належить ОСОБА_8 , не маючи встановлених законом підстав та дозволу власника квартири, яка на той час знаходилася у приміщенні квартири, порушуючи положення статті 30 Конституції України, яка гарантує недоторканність житла, шляхом вибивання ногами дверей, проник в приміщення зазначеної вище квартири проти волі законного власника. На чисельні прохання ОСОБА_8 покинути квартиру, ОСОБА_6 не реагував.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції заишити без зміни звільнивши обвинуваченого від відбування покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, а також клопотання прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.
Переглядаючи вирок Київського районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 2 липня 2013 року щодо ОСОБА_6 в межах апеляційної скарги, колегія суддів, перевіривши обгрунтування, зазначені в апеляційній скарзі, дійшла до висновку про те, що дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 296 КК України у вироку суду кваліфіковані вірно, а вина у вчиненні вказаних кримінальних правопорушеннях доведена дослідженими у суді першої інстанції доказами.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами в їх сукупності які досліджені судом та викладені у вироку, яким надана належна оцінка.
Як убачається з матеріалів провадження на обґрунтування доведеності винуватості ОСОБА_6 місцевий суд у вироку послався на показання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які показали, що 21 червня 2012 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , зателефонував та почав кликати ОСОБА_9 та хвилин через 20 він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до їхньої квартири та став вибивати двері. Відкривши через деякий час двері ОСОБА_6 витягнув ОСОБА_8 за волосся в під`їзд і висловлюючись нецензурною мовою став бити, а коли вийшов ОСОБА_9 то став бити і його. На шум вийшла сусідка, яка спробувала його заспокоїти, але ОСОБА_6 не вгамовувався та вибив двері тому довелося викликати міліцію. Коли ОСОБА_6 увірвався до квартири, виражався нецензурною мовою, погрожував, у квартирі знаходився хвилин 20, а коли приїхали працівники міліції то втік до себе в квартиру, що розташована поруч. Ці дії ОСОБА_6 тривали приблизно протягом 1 години 20 хвилин.

А тому колегія суддів вважає безпідставними твердження захисника в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки ці висновки підтверджені показами потерпілих, які є достовірними, послідовними та несуперечливими, а також узгоджуються з показами обвинуваченого ОСОБА_6 визнаючи себе винуватим частково та визнаючи цивільний позов, не заперечував, що дійсно прийшов розібратися із своєю сусідкою ОСОБА_8 і коли остання не побажала з ним розмовляти, став бити ногами у двері квартири.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо неправомірного посилання у вироку про нанесення тілесних пошкоджень потерпілим, оскільки ці відомості викладені у вироку в частині детального опису дій обвинуваченого по фактичних обставинах вчинення кримінальних правопорушень, і розцінюються колегією суддів як ознаку грубого порушення громадського порядку та характеризують особливу зухвалість вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та окремій кваліфікації не підлягає.

Необґрунтованим визнає колегія суддів і посилання в апеляційній скарзі не те, що судом першої інстанції не було встановлено факту наявності чи відсутності особистих неприязних відносин між потерпілими та обвинуваченим, оскільки в даному кримінальному провадженні хуліганський мотив діяння обвинуваченого ОСОБА_6 знайшов свій вияв у хуліганському спонуканні, що супроводжувалось п`яною зухвалістю, показом своєї грубої сили та зневагу до оточуючих.
Безпідставними є і доводи викладені в апеляційній скарзі захисника на відсутність у вироці суду посилання на спосіб встановлення суми спричиненої шкоди, оскільки хоч суд першої інстанції і не зазначив вказаного у своєму рішенні, однак фактично врахував та виходив із наявного в матеріалах кримінального провадження гарантійного талону (а.с. 35 т. № 1) в якому вказана сума вартості вхідних дверей, затрат по встановленню цих дверей, та визнання обвинуваченим цивільного позову, виходячи чого судом першої інстанції визначено розмір моральної шкоди. Вказане також і підтверджує факт пошкодження вхідних дверей в домоволодінні потерпілих.

За таких обставин апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 2 липня 2013 року щодо ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, а підстав для скасування вироку суду не встановлено.

Покарання ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, з врахуванням ступені тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та його характеристику, обставину що обтяжує покарання та відсутність обставин що пом`якшують покарання, що за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, було необхідним з моменту винесення вироку судом першої інстанції до часу розгляду апеляційним судом для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 162 КК України, є злочинами невеликої тяжкості та з дня його вчинення (червень 2012 року) пройшло більше трьох років, є підстави вважати, що на момент розгляду справи щодо ОСОБА_6 в апеляційній інстанції минув строк давності, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 частково не визнавав себе винним у пред`явленому йому звинуваченні за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 162 КК Українита апеляційний суд не прохав про закриття провадження, колегія суддів вважає, що він підлягає звільненню від покарання за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 162 КК України на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, у звязку із чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :
Вирок Київського районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 2 липня 2013 року щодо ОСОБА_6 обвинуваченого за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 296 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.
На підставі ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

ЄУНС: 123/5151/13-к
№ апеляційного провадження 11-кп/796/374/2016
Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_10
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1