Ухвала
іменем україни
18 жовтня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданнікасаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25 березня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052, за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, який мешкає у АДРЕСА_1 , раніше судимого 18 травня 2011 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 263 КК із застосуванням статей 75, 76 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки зі звільненням від відбуванням покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2013 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією усього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного за попереднім вироком і за сукупністю вироків остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією усього належного йому майна.
Вироком вирішено питання судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
Ухвалою апеляційного суду вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК (не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати).
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями кримінального процесуального закону. Вказує на порушення принципу безпосередності дослідження доказів оскільки, надавши іншу оцінку обставинам кримінального провадження ніж суд першої інстанції, апеляційний суд в судовому засіданні не досліджував показання ряду свідків та письмових доказів кримінального провадження, які були покладені в основу обвинувального вироку. Крім того, без належної оцінки залишилися згода закупника ОСОБА_7 на участь в оперативних закупках та його показання надані в суді апеляційної інстанції. Зазначає про безпідставне та необґрунтоване визнання окремих доказів недопустимими, оскільки вони отримані на підстав вимог КПК 1960 року, діючого на час проведення відповідних процесуальних дій. Стверджує про порушення вимог ст. 376 КПК, оскільки повний текст ухвали не був прилюдно оголошений учасникам судового провадження в назначений день.
Засуджений ОСОБА_5 подав заперечення на касаційну скаргу прокурора, в якому, посилаючись на безпідставність доводів скарги, просив залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за злочини, передбачені статтями 309, 310 КК, діючи повторно, 23 вересня 2012 року близько 14.00 год, перебуваючи у лісосмузі поблизу с. Дніпровське, Чернігівського району та області, незаконно збув ОСОБА_7 за 600 грн особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено «каннабіс», загальною масою в перерахунку на висушену речовину 58,591 г.
Він же, 27 вересня 2012 року близько 19.30 год, перебуваючи у лісосмузі поблизу с. Дніпровське, повторно, незаконно збув ОСОБА_7 за 400 грн особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено «каннабіс», загальною масою в перерахунку на висушену речовину 35,866 г.
28 вересня 2012 року працівниками міліції у вищевказаному місці було виявлено місце зберігання ОСОБА_5 наркотичних засобівта вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено «каннабіс», загальною масою в перерахунку на висушену речовину 68,3 г, який ОСОБА_5 незаконно зберігав з метою збуту.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
При цьому ст. 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно зі ст. 370 КПК законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених указаним Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили.
Відповідно до ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише показанням, які він безпосередньо сприймав під час судового засіданні або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.
Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих сторонами обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.
Тобто якщо апеляційний суд при перевірці кримінального провадження в порядку апеляційної процедури вбачає можливу відсутність достатніх доказів для доведення винуватості засудженої особи в обсязі пред`явленого обвинувачення або вбачає можливість поліпшення становища такої особи в інший спосіб, він повинен за власною ініціативою безпосередньо дослідити необхідні докази, адже до цього спонукають завдання кримінального провадження та необхідність дотримання інших його засад, зокрема верховенства права, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності винуватості.
При перевірці матеріалів провадження касаційним судом установлено, що судом апеляційної інстанції вказані вимоги були виконані не у повному обсязі.
Як убачається з вироку, місцевий суд, визнаючи ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, окрім іншого послався на показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , пояснення експерта ОСОБА_21 , а також письмові докази, зокрема: постанови начальника ВБНОН УМВС України в Чернігівській області про надання дозволу на проведення оперативної закупки наркотичного засобу; дані актів огляду покупця, протоколів особистого огляду ОСОБА_22 та ОСОБА_5 , протоколу відтворення обстановки та обставин події; дані висновків судових експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, висновків експертиз спеціальних хімічних речовин та інші речові докази по справі, тощо.
В свою чергу, апеляційний суд, приймаючи рішення про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК вказав, що його обвинувачення ґрунтувалось на недопустимих доказах.
Однак, такого висновку апеляційний суд дійшов безпосередньо не дослідивши в судовому засіданні всіх доказів, які на думку суду першої інстанції та органу обвинувачення, підтверджували винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину і свідчили про законність проведення оперативно-розшукових заходів. При цьому, обмежившись лише вибірковою оцінкою показань деяких свідків, без належного їх аналізу у взаємозв`язку з іншими доказами по справі та, користуючись формальним приводом про відсутність в матеріалах провадження письмової згоди закупника ОСОБА_22 на проведення оперативної закупівлі наркотичних засобів, апеляційний суд передчасно прийняв рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку зневстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання.
Більше того, допитавши в судовому засіданні свідка ОСОБА_22 , який виступав у ролі закупника наркотичного засобу і був безпосереднім учасником проведених органами досудового слідства процесуальних дій, а також який не заперечував факту своєї добровільної участі у проведенні оперативних закупівель, апеляційний суд в своєму рішенні цих показань не відобразив, не дав їм належної оцінки і жодним чином не спростував.
На думку колегії суддів, в даному конкретному випадку, після ретельного допиту ОСОБА_22 з цього приводу, відсутність у матеріалах провадження письмової згоди закупника, не можна вважати істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкоджало суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
Також, на необхідності дотримання принципу безпосередності дослідження доказів при розгляді кримінального провадження наголошує Верховний Суд України в своїй постанові від 21 січня 2016 року, врахування висновків якого згідно з вимогами ч. 1 ст. 458 КПК є обов`язковим. Відповідно до вказаного рішення, безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту частини другої статті 23 та статті 86 цього Кодексу, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом, а отже, судове рішення, відповідно до статті 370 цього Кодексу, не може бути визнано законним і обґрунтованим і, згідно з частиною першою статті 412 КПК підлягає скасуванню.
З огляду на викладене ухвалу апеляційного суду не можна вважати законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим її необхідно скасувати на підставах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого суду слід урахувати наведене в цій ухвалі, і постановити законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3