ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1/753/28/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" квітня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі колегії суддів: головуючого-судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 69,ч. 2 ст. 17, п.п. «г», «е» ст. 93, п. «е» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року),
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2014 року, органом досудового слідства ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст. 69,ч. 2 ст. 17, п.п. «г», «е» ст. 93, п. «е» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) при наступних обставинах.
Так, в 1994 році в м. Керч особи, у відношенні яких відмовлено в порушенні кримінальних справ у зв`язку з їх смертю (згідно даних досудового розслідування ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ), керуючись корисливим мотивом, спрямованим на насильницьке заволодіння грошовими коштами та майном приватних підприємців, керівників підприємств, установ і організацій різних форм власності, а також на вчинення умисних вбивств осіб, які відмовились підкоритись їх незаконним вимогам, організували банду, у яку на різних етапах її існування увійшли інші особи, кримінальні справи відносно яких, виділені в окреме провадження. В 1995 році до складу цієї банди увійшов ОСОБА_8 .
У період злочинної діяльності учасниками банди було вчинено ряд тяжких злочинів, з конкретним колом осіб, за раніше розробленими планами, в числі яких ОСОБА_8 також приймав участь.
У листопаді 1995 року організатори та керівники банди, вважаючи, що ОСОБА_12 є лідером конкуруючого злочинного угрупування, розповсюджуючого свій вплив на підконтрольні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суб`єкти підприємницької діяльності, з метою отримання з них грошових коштів вирішили позбавити їх життя з мотивів помсти.
Виконуючи вказівку організаторів та керівників банди, ОСОБА_13 розробив план вбивства ОСОБА_14 та осіб, які його супроводжують, до реалізації якого, залучив ОСОБА_8 та ОСОБА_15
29 листопада 1995 року о 19 годині за місцем проживання одного з членів банди ОСОБА_16 у АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 отримали від нього два автомати «Калашнікова», які він зберігав за місцем свого проживання.
Після того, коли ОСОБА_14 зі знайомими прибули на автомобілі «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 за місцем проживання ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , діючи згідно з розробленим планом, здійснили безліч пострілів з метою позбавлення життя осіб, які знаходилися в автомобілі.
Внаслідок збройного нападу ОСОБА_14 було заподіяно наскрізне вогнепальне поранення передньої поверхні шиї, яке спричинило його смерть. Проте, умисел членів банди на позбавлення життя всіх осіб, що знаходились в салоні автомобіля, не був доведений до кінця з причин, що не залежали від їх волі.
Таким чином, органом досудового слідства ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні бандитизму, закінченому замаху на умисне вбивство двох і більше осіб, способом, небезпечним для життя багатьох осіб та вбивстві способом, небезпечним для життя багатьох осіб.
З ініціативи суду на обговорення поставлене питання про повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти досудового розслідування.
Захисник та підсудний ОСОБА_8 заявили клопотання про зміну останньому запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд, посилаючись на те, що він тривалий час знаходиться в СІЗО, має дружину та неповнолітню дитину, з якими постійно проживав в м. Запоріжжя.
Прокурор заперечувала проти повернення справи для проведення додаткового розслідування та зміни запобіжного заходу, вважаючи, що для цього відсутні підстави.
Захисник ОСОБА_7 , підсудний ОСОБА_8 не заперечували проти повернення справи на додаткове розслідування.
Вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає, що справа підлягає поверненню на додаткове розслідування, виходячи з наступного.
Так, ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2014 року вирок Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 21 травня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 24 липня 2012 року відносно ОСОБА_8 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.
26 червня 2014 року ОСОБА_8 звернувся до Апеляційного суду м. Києва з клопотанням про визначення підсудності кримінального провадження по обвинуваченню його за ст. 69, ч.2 ст. 17, п.п. «г», «е» ст. 93, п. «е» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) відповідно до положень п. 7 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», яке було задоволено і територіальну підсудність визначено Дарницькому районному суду м. Києва.
Дана ухвала надійшла на адресу суду 19.08.2014 року. Так як, матеріали кримінальної справи до суду не надійшли, 27.08.2014 року було зроблено запит на адресу Керченського міського суду Автономної Республіки Крим про передачу Дарницькому районному суду м. Києва кримінальної справи для розгляду її по суті, але з повідомлення Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 25.04.2014 року стало відомо, що поштові відправлення, які направлені УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України, не приймаються поштою АР Крим та м. Севастополя та повертаються у зворотному напрямку, тому за даних обставин немає можливості пересилати поштові відправлення до півострова Крим.
Крім того, судом направлялися листи до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Апеляційного суду м. Києва з проханням роз`яснити яким чином та на підставі якого нормативно-правового акту можливо витребувати матеріали вказаної кримінальної справи для розгляду по суті у розумні строки, з урахуванням того, що ОСОБА_8 тривалий час знаходиться під вартою, а матеріали кримінальної справи відносно останнього до Дарницького районного суду м. Києва не надходили.
За наслідками обговорення вищезазначеного питання Апеляційний суд м. Києва дійшов висновку, що після отримання місцевим судом ухвали Апеляційного суду м. Києва про визначення територіальної підсудності судових справ підсудних розташованим на території АР Крим та міста Севастополя, суддя місцевого суду повинен вжити заходів щодо витребування справи. Вчинивши зазначені дії, суддя має виходити із можливостей врегулювання ситуації, що склалася і очікувати надходження витребовуваної справи.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в свою чергу, зазначив, що з метою вироблення спільної позиції щодо можливості врегулювання ситуації, що виникла, вживає всіх необхідних заходів для сприяння здійсненню належного правосуддя в судах України та забезпечення прав громадян, постійно співпрацюючи з Верховним Судом України, Уповноваженим Верховною Радою України з прав людини, Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини, Міністерством юстиції України, Генеральною прокуратурою України, а також із Державною судовою адміністрацією України.
Крім того, ВССУ було рекомендовано направити електронний запит до суду, розташованого на тимчасово окупованій території.
На виконання наданих рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на адресу Керченського міського суду Автономної Республіки Крим було направлено електронний запит про передачу Дарницькому районному суду м. Києва кримінальної справи для розгляду її по суті, який також повернувся з відміткою про неможливість доставки адресату.
За інформацією наданою Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_8 , кримінальну справу відносно ОСОБА_8 , яка на даний час перебуває на окупованій території Автономної Республіки Крим, було розглянуто Керченським міським судом Автономної Республіки Крим 16 травня 2014 року відповідно до чинного законодавства Російської Федерації.
Проте, відповідно до ч.2 ст. 9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначенів у порядку, не передбаченому законом. Крім того, будь-який акт ( рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків ( ч.3 ст. 9 цього Закону).
Отже на даний час, ОСОБА_8 перебуває у статусі підсудного, відносно якого обраний запобіжний захід тримання під вартою в період дії КПК в редакції 1960 року. Положення зазначеного КПК України не передбачають будь-якого строку попереднього ув`язнення осіб, узятих під варту.
Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, у відповідності до закріпленого у статті 16-1 КПК України принципу диспозитивності, обов`язок по доведенню вини покладений на сторону обвинувачення.
Таким чином, в даній конкретній ситуації, з урахуванням неврегульованості питання на законодавчому рівні щодо витребування або відновлення матеріалів кримінальних справ, які знаходяться на тимчасово окупованій території Криму, в тому числі і кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_8 , колегія суддів вважає доцільним повернути матеріали справи, що знаходяться в розпорядженні суду, прокурору Автономної Республіки Крим для виконання процесуальних дій, щодо відновлення матеріалів кримінальної справи у порядку, визначеному законодавством України.

Що стосується клопотання засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 щодо зміни йому міри запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно із ст. 274 КПК України (в редакції 1960 року) під час розгляду справи, суд при наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного.
У відповідності до ч. 1 ст. 148 КПК України (в редакції 1960 року) запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
Згідно з ст. 150 КПК України (в редакції 1960 року) при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.155 КПК (в редакції 1960 року) взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
При вирішенні заявленого клопотання, судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка сформульована зокрема у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року та свідчить про те, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
Обставинами, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини є тяжкість злочину проти життя та здоров`я особи, які Конституцією України визнаються найвищими соціальними цінностями, та передбачена законом найвища міра покарання - у виді довічного позбавлення волі, також такими обставинами є незворотній, непоправний та найважчий злочинний наслідок діянь, які інкримінуються ОСОБА_8 .
Колегія суддів також враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Водночас, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів з урахуванням вищенаведених ознак вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підсудного.
Колегія суддів не відхиляє доводів підсудного та сторони захисту, викладених на користь ОСОБА_8 , але вважає що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу перевагу, ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).
З урахуванням викладеного, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід на даний час відповідає особі підсудного, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінують, позбавляють можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду.
На підставі викладеного , керуючись ст.ст. 22, 281 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_8 в скоєнні злочинів, передбачених ст. 69,ч. 2 ст. 17, п.п. «г», «е» ст. 93, п. «е» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) направити прокурору Автономної Республіки Крим для організації проведення додаткового розслідування.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 тримання під вартою в Київському СІЗО Управління державної пенітенціарної служби в м. Києві та Київській області залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом семи діб з дня її винесення.

Головуючий:

Судді: