Справа № 183/4038/16
№ 1-кп/183/754/16
В И Р О К
іменем України
22 серпня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000547, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Замістьє Чепрнігівського району Запорізької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, розлученого, непрацюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
20 березня 2014 року наказом № 60 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду номера обслуги 6 самохідно-артилерійської батареї 2 самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9,11,16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

03 листопада 2014 року старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи мір для повернення до військової частини.

01 липня 2016 року старший солдат самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України визнав, обставини вчинення ним кримінального правопорушення не оспорювалися, надав показання про те, що 20 березня 2014 року він дійсно був мобілізований, зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , виконував свої службові обов`язки на посаді номера обслуги. Свої службові обов`язки протягом строку, на який було оголошено мобілізацію, виконував в тому числі в зоні проведення антитерористичної операції. Прибувши восени 2014 року з зони проведення антитерористичної операції, змушений був самовільно залишити військову частину, оскільки різко погіршився стан його здоров`я, однак він не мав на меті повністю ухилятися від проходження військової служби, навпаки бажає продовжувати виконувати свій службовий обов`язок. Лише після виклику у військову прокуратуру Дніпропетровського гарнізону йому стало відомо про наявність порушеного кримінального провадження. У скоєному обвинувачений кається.

В судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які не оспорюються сторонами.

У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, раніше не був судимим. Також суд враховує особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, має стійкі соціальні зв`язки, приймав безпосередню участь в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання, визнаються щире каяття.

У відповідності до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, позбавлення волі обвинуваченого на певний термін буде достатнім для його виправлення, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.3 ст. 407 КК України.

Між тим, з урахуванням характеру скоєного злочину та його наслідків, з урахуванням обставин, при яких сталося самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, з урахуванням особи винного, його ставлення до скоєного та реального усвідомлення про наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов до переконання, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання у виді позбавленні волі, ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст. 75 КК України, може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Копію вироку вручити обвинуваченому негайно.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1