Дата документу Справа № 328/3858/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/690/16
Єдиний унікальний № 328/3858/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001042, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 03 квітня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецька Луганської області, громадянина України, не працюючого, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 02.03.2005 р. Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 296 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений на підставі акту амністії від 11.07.2003 р.;

- 27.07.2007 р. Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. 12.06.2008 р. постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області іспитовий строк скасовано, направлений для відбування покарання, постанова не виконана;

- 07.06.2010 р. Рубежанським міським судом Луганської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців;

- 03.03.2011 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 345, ст. ст. 70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 20.04.2011 року Рубежанським міським судом Луганської області за ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 15.03.2013 року;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України і призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому залишено у вигляді тримання під вартою. Початок строку відбування покарання ухвалено обчислювати з 11.08.2014 року.

Згідно зі змістом судового рішення, ОСОБА_7 , вступивши в злочинну змову з двома невстановленими в ході досудового слідства особами, направлену на відкрите викрадення чужого майна, розподіливши між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_7 повинен був привести цих осіб до м. Токмаку Запорізької області, до місця вчинення злочину, а також забезпечити їх втечу після вчинення злочину, 07.08.2014 року приблизно о 13 годині 10 хвилин разом з двома невідомими особами прибув у м. Токмак Запорізької області, на автомобілі «Mersedes Benz 230» держаний номерний знак НОМЕР_1 , де дві невстановлені під час слідства особи, направились до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , звідки відкрито викрали золоті вироби, які належать ОСОБА_9 на загальну суму 124715 гривень, після чого на зазначеному вище автомобілі, під керуванням ОСОБА_7 з місця злочину зникли.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 посилається на незаконність судового рішення через невідповідність викладених в ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому зазначає, що суд:
- залишив поза увагою показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності у останнього умислу на вчинення грабежу, зокрема за попередньою змовою групою осіб, із завданням потерпілому значної шкоди, та надання первинних показань внаслідок застосування недозволених методів ведення слідства, а також в цій частині показання свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та довідці Токмацької ЦРЛ щодо наявності у обвинуваченого тілесних ушкоджень;
- не надав належної оцінки наданим в судовому засіданні показанням потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про відсутність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України;
- безпідставно поклав в основу обвинувального вироку в якості доказів - протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 07.10.2014 року та протокол слідчого експерименту від 11.08.2014 року, які є недопустимими доказами, а також речовий доказ два фрагменти синтетичної тканини білого кольору, який не несе будь-якої доказової сили;
- неправильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України, оскільки дії останнього підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. 198 та ч. 1 ст. 396 КК України;
- не зазначив обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема що останній повністю визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 198, ч. 1 ст. 396 КК України, щиро покаявся у скоєному, активно сприяв слідству в розкритті злочину, добровільно повернув частину золотих виробів, попросив вибачення у потерпілого, позитивно характеризується за місцем проживання, має сім`ю та на утриманні двох неповнолітніх дітей і непрацездатну, хвору матір;
- не вказав у вироку освіту обвинуваченого, сімейний стан і наявність на утриманні неповнолітніх дітей, та форму вини і мотиви кримінального правопорушення.
З огляду на вказане, захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 186 КК України на ст. 198 та ч. 1 ст. 396 КК України і призначити покарання: за ст. 198 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 396 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, згідно до ст. 70 КК України за принципом поглинення покарань, остаточно призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки та згідно до ст. 76 КК України покласти певні обов`язки. Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилаючись на аналогічні доводи зазначені у скарзі його захисника, просить вирок змінити, а його дії перекваліфікувати з ч. 3 ст. 186 КК України на ст. 198, ч. 1 ст. 396 КК України, та з урахуванням пом`якшувальних обставин, призначити справедливе покарання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який вважав, що судове рішення слід скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, а вирок скасуванню з призначенням нового судового розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни вироку є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з положеннями ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Всупереч вимогам ст. 374 КПК України, суд першої інстанції не зазначив у вироку мотиви неврахування позиції захисту щодо доказів, підтверджуючих застосування до ОСОБА_7 фізичного насильства, а також і мотиви невизнання окремих доказів такими, що отримані з порушенням вимог закону. Так, обвинувачений ОСОБА_7 стверджував, що одразу після затримання до нього застосовувалися незаконні методи впливу, а під час здійснення слідчого експерименту було допущено кілька порушень вимог процесуального закону, але суд першої інстанції не дав оцінки таким твердженням. В той же час, суду апеляційної інстанції надана копія постанови про закриття кримінального провадження за заявою ОСОБА_7 на дії працівників Токмацького МВ ГУМВС в Запорізькій області щодо застосування фізичного та психологічного впливу від 31.08.2015 року. Між тим, зазначена постанова винесена після ухвалення вироку, а тому не була предметом дослідження під час судового розгляду і таким чином не може бути визнана такою, що усуває обов`язок суду першої інстанції з`ясовувати обґрунтованість позиції захисту з точки зору дотримання положень ст. 3 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Оскільки суд першої інстанції припустився істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили схвалити законне і обґрунтоване рішення, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зробити висновок щодо законності вироку і обґрунтованості доводів апеляційних скарг.
Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є достатніми для скасування вироку суду першої інстанції і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, внаслідок чого колегія суддів не обговорює доводи скарг про оцінку наведених у вироку доказів та кваліфікацію дій обвинуваченого, законність призначеного покарання, але вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на низку обставин, які можуть мати суттєве значення для вирішення провадження по суті, а саме на відповідність наданих доказів до предмету доказування.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне направити матеріали провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.
Розглядаючи питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції приймає до уваги той факт, що ОСОБА_7 зареєстрований у м. Сєвєродонецьку Луганської області, його родина мешкає там же, що суд вважає обставиною, яка свідчить про можливість ОСОБА_7 переховуватися від суду. За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 на 30 днів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 03 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Матеріали провадження направити до Токмацького районного суду Запорізької області.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжити на 30 днів, тобто до 12.06.2016 року включно.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4