АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1014/16 Справа № 195/162/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000735 від 24 грудня 2015 року за апеляційними скаргами прокурора Томаківського відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року, ухвалений відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мирове Томаківського району Дніпропетровської області, громадянина України, який має загальну середню освіту, такого, що працює менеджером зі збуту ТОВ "Фруктопія", не одруженого, який проживає по АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК України раніше не судився,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

за участю:

прокурора - ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

Позов потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 30 000 грн. 00 коп.

Також, вирішено долю речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_7 визнано винуватим в необережному спричиненні потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень за наступних обставин.

18 грудня 2015 року приблизно о 22 год. 00 хв. ОСОБА_7 знаходився поблизу кафе «Юляна», що розташоване за адресою: вул. Леніна, 12 в с. Мирове, Томаківського району Дніпропетровської області, де в нього виник конфлікт з ОСОБА_10 , викликаний тим, що ОСОБА_10 оперся на автомобіль ОСОБА_7 та на думку останнього міг таким чином подряпати даний транспортний засіб.

Під час вказаного конфлікту ОСОБА_7 в цей же день, тобто 18 грудня 2015 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, діючи з необережності, не передбачаючи настання в результаті своїх дій суспільно небезпечного наслідку у вигляді спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, маючи реальну можливість передбачити їх настання, наніс останньому один удар кулаком правої руки в область щелепи зліва, від чого ОСОБА_10 впав та вдарився потиличною частиною голови об асфальтне покриття, внаслідок чого отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Не погодившись з таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 змінити, призначити йому більш м`яке покарання, а саме: 1 рік 6 місяців виправних робіт з відрахуванням 15 відсотків із заробітної плати в доход держави, а також зменшити суму стягнутої з нього на користь ОСОБА_10 моральної шкоди з 30 000 грн. до 15 000 грн.

Вимоги своєї апеляційної скарги обвинувачений обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував дані про його особу, оскільки він має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, у вчиненні злочину щиро розкаявся, вибачився перед потерпілим, активно сприяв розкриттю злочину і повністю відшкодував завдану матеріальну шкоду. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Відшкодувати моральну шкоду потерпілому не мав можливості, оскільки не був працевлаштований, проте на даний час має постійне місце роботи та зобов`язується в найкоротші строки відшкодувати потерпілому завдану моральну шкоду.

Однак, вважає, що рішення суду про стягнення на користь потерпілого 30 000 грн. моральної шкоди є необґрунтованим, оскільки не з`ясовано, які моральні страждання переніс потерпілий і чому моральна шкода визначена саме в такому розмірі, крім того, тілесні ушкодження були спричинені з необережності. Ізоляція від суспільства позбавить його можливості у найкоротші строки відшкодувати потерпілому моральну шкоду та можливі додаткові витрати на відновлення здоров`я.

Прокурор також подав апеляційну скаргу в якій просив вирок суду першої інстанції змінити, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зазначивши відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 КПК України в резолютивній частині, що строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з часу прибуття його в місця для відбуття покарання у виді обмеження волі.

В інший частині прокурор просить вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка вимоги апеляційної скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження, підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, а також просила вимоги апеляційної скарги обвинуваченого залишити без задоволення, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які кожен окремо вимоги апеляційної скарги обвинуваченого підтримали в повному обсязі і просили вирок суду першої інстанції змінити, пом`якшивши призначене покарання, а вимоги апеляційної скарги прокурора просили залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги прокурора задоволенню не підлягають, а вимоги апеляційної скарги обвинуваченого підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Нормами ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення за наявними в матеріалах кримінального провадження доказами в тій частині, в якій воно було оскаржено.

Оскільки висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ст. 128 КК України обвинуваченим та прокурором в апеляційних скаргах не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок суду першої інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме порушення судом першої інстанції вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, в результаті чого у резолютивній частині вироку не зазначено початок строку відбування покарання.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, під яким згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України вважаються такі порушення вимог КПК України, які перешкодили або могли перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Дійсно нормами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України передбачено, що у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається покарання, призначене по кожному із обвинувачень, що визнані судом доведеними та остаточна міра покарання, обрана судом, а також початок строку відбування покарання.

У своїй апеляційній скарзі прокурор вказує, що суд у вироку не зазначив початок строку відбування покарання, тоді як будь-яких доводів відносно того, яким чином таке порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодило або могло перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне і обґрунтоване рішення, в скарзі не наведено.

Окрім того, на думку колегії суддів апеляційного суду це питання може бути вирішене судом першої інстанції в порядку, встановленому нормами ст. ст. 537, 539 КПК України.

Під час розгляду апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне.

Нормами ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як вбачається із оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при вирішення питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом було враховано характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який відповідно до норм ст. 89 КК України є таким, що раніше не судився, що він визнав свою вину, розкаявся у скоєному, частково відшкодував завдану шкоду.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що обставиною, яка пом`якшує покарання, ним віднесено щире каяття обвинуваченого, а обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Нормами п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України встановлено, що однією із обставин, які пом`якшують покарання, визнається добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Із оскаржуваного вироку суду першої інстанції вбачається, що потерпілим ОСОБА_10 було заявлено цивільний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Під час судового розгляду кримінального провадження потерпілий свого цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, не підтримав, оскільки обвинувачений повністю відшкодував її.

Однак, при призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції цієї обставини не врахував.

Санкція ст. 128 КК України передбачає альтернативні види покарання, найбільш суворим серед яких є обмеження волі.

Зазначаючи у вироку про наявність обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції не обговорив можливості призначення більш м`яких покарань, та не навів будь-яких аргументів щодо призначення найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті.

Як вбачається із листа потерпілого ОСОБА_10 , направленого ним на адресу суду апеляційної інстанції, станом на 23 травня 2016 року обвинуваченим повністю відшкодовано не лише матеріальну, а і моральну шкоду, завдану ним потерпілому, в зв`язку з чим потерпілий не заперечує проти застосування до обвинуваченого більш м`якого покарання, ніж обмеження волі, а також відмовляється від заявленого ним цивільного позову (а. с. 76).

Згідно копії наказу № 05/04-01 від 05 квітня 2016 року обвинувачений ОСОБА_7 прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фруктопія" на посаду менеджера (управителя) зі збуту (а. с. 56)

З урахуванням викладеного вище колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе пом`якшити обвинуваченому призначене вироком суду першої інстанції покарання з обмеження волі до виправних робіт.

Згідно норм п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На думку колегії суддів апеляційного суду, вимоги апеляційної скарги в частині вирішення цивільного позову потерпілого задоволенню не підлягають, оскільки питання відшкодування моральної шкоди вирішене сторонами в позасудовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А :
Вимоги апеляційної скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції прокурора Томаківського відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року в частині призначеного покарання змінити та вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 128 КК України до покарання у виді виправних робіт за місцем роботи на строк 1 рік 6 місяців із відрахуванням із суми заробітку в дохід держави 15%.

Строк покарання відраховувати з дня звернення вироку до виконання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: