АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0009629 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, на вирок Деснянського районного суду від 15 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , посилаючись на неповноту та однобічність судового розгляду, просить вирок Деснянського районного суду від 15 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд.

За доводами обвинуваченого поза увагою суду залишились його твердження про те, що потерпілому ОСОБА_8 він лише заподіяв тілесні ушкодження, а належні останньому речі забрав його товариш ОСОБА_9 , коли потерпілий втратив свідомість. І при цьому питання щодо відповідальності ОСОБА_9 за вчинення злочину судом вирішено не було.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , посилаючись на невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

За доводами прокурора судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не дано належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставинам його вчинення, наслідкам, що настали, ставленню обвинуваченого до скоєного злочину, відсутності обставин, що пом`якшують покарання.

При цьому прокурором не оспорюється відповідність висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність юридичної кваліфікації його дій.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено.

Потерпілий ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважні причини свого неприбуття не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вироком Деснянського районного суду від 15 лютого 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк призначеного покарання термін попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 7 жовтня 2015 року по 15 лютого 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_8 13307 грн. 92 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

Вироком суду першої інстанції визнано доведеним, що 16 серпня 2015 року приблизно о 02 год. 30 хв. ОСОБА_5 , знаходячись на території парку «ДШК», що розташований напроти будинку №42 по вул. Червоноткацькій у м. Києві, умисно, переслідуючи корисливий мотив, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, скоїв напад на потерпілого ОСОБА_8 з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого, при наступних обставинах.

Так, діючи умисно, з метою подолання волі потерпілого до опору, невстановлена досудовим розслідуванням особа нанесла один удар кулаком в обличчя ОСОБА_8 , від чого останній впав на землю. Після чого ОСОБА_5 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою нанесли потерпілому декілька ударів ногами в область тулуба та голови, ОСОБА_5 дерев`яною палицею, яку підняв з землі, наніс потерпілому ОСОБА_8 один удар в область голови, внаслідок чого потерпілий втратив свідомість. Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_5 та невстановлена досудовим розслідуванням особа спричинили потерпілому ОСОБА_8 легке тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що потягло короткочасний розлад здоров`я, та заволоділи майном останнього, а саме: сумкою на пояс вартістю 200 грн.; мобільним телефоном «Хіаоmі Redmi Note 4G white» вартістю 4199 грн. з чохлом-накладкою «Nillkin» вартістю 399 грн., сім-картою оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 15 грн., на рахунку якої знаходилось 50 грн.; грошима в сумі 1200 грн.; карткою «ПриватБанку», з якої було знято гроші в сумі 2300 грн.; навушниками «Koss» вартістю 500 грн.; посвідченням інваліда 2-гої групи на ім`я ОСОБА_8 , яке не представляє собою матеріальної цінності для потерпілого, всього майном на загальну суму 8863 грн.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, ретельно та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні та наведеними у вироку.

Обвинувачений ОСОБА_5 під час судового провадження стверджував про те, що він не вчиняв напад на ОСОБА_8 з метою заволодіння його майном, а лише захищався він дій останнього, внаслідок чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження.

Зокрема, за твердженнями обвинуваченого, його знайомий ОСОБА_9 запропонував раніше незнайомому ОСОБА_8 викликати одне таксі, і коли вони знаходились на території парку біля заводу «ДШК», ОСОБА_9 вдарив потерпілого, і між ними почалася бійка. Він, ОСОБА_5 підійшов їх рознімати, а коли ОСОБА_8 став кидатись на нього, то він палицею наніс удар потерпілому по голові. Після цього він з ОСОБА_11 залишили місце події, а в подальшому він на прохання ОСОБА_9 заклав в ломбарді мобільний телефон, який зі слів останнього йому не належав.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, такі твердження обвинуваченого про те, що він захищався від неправомірних дій та не мав наміру заволодіти майном ОСОБА_8 , були ретельно перевірені під час судового провадження та не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, суд заслухав показання потерпілого ОСОБА_8 , згідно яких 16 серпня 2015 року близько 2 год. він знаходився на зупинці громадського транспорту, де намагався викликати таксі. В цей час до нього підійшов раніше незнайомий чоловік, який запропонував їхати разом, а потім обвинувачений ОСОБА_5 з дівчиною. Через деякий час чоловік повідомив, що йому зателефонував таксист, і необхідно підійти до парку біля супермаркету «Ашан». Вони направились до парку, де він сів на лавку, і в цей час до нього хтось підійшов позаду, приклали кляп, підставили ніж під горло, наказали мовчати. При цьому хтось наніс йому удар в обличчя, обвинувачений ОСОБА_5 наніс йому сильний удар в область голови зліва. Він втратив рівновагу та скотився з лавки, після чого ОСОБА_5 та інший чоловік наносили йому удари по різним частинам тіла, від застосованого насильства він втратив свідомість. Коли прийшов до тями, то виявив, що у нього відсутня сумка, в якій знаходились 1200 грн., мобільний телефон, навушники «Koss», картка «ПриватБанку», з якої в подальшому було знято 2300 грн., а також посвідчення інваліда 2-гої групи на його ім`я.
При цьому потерпілий ОСОБА_8 наполягав на тому, що ОСОБА_5 та інший чоловік, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, діяли спільно та узгоджено, оскільки разом наносили йому удари, в результаті чого йому було спричинено тілесні ушкодження, він втратив свідомість, та було викрадено належне йому майно.

Поряд з цим показання потерпілого ОСОБА_8 об`єктивно підтверджуються іншими дослідженими судом доказами.

Так, суд дослідив показання свідка ОСОБА_11 , яка зазначила, що у нічний час 16 серпня 2015 року ОСОБА_9 , який разом з нею та ОСОБА_5 знаходився в кафе, повідомив, що познайомився з ОСОБА_8 , якому було з ними їхати по дорозі. ОСОБА_9 викликав таксі, яке вони чекали в парку. Через деякий час, коли вона відійшла від вказаних осіб, почалася бійка.

Згідно з даними дослідженого судом висновку судово-медичної експертизи №2091/е від 23.11.2015 у ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження закрита черепно-мозкова травма: крововиливи під оболонки головного мозку (над лобною часткою зліва нашарування крові товщиною 0,8 см, довжиною 7 см), струс головного мозку, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Судом було проаналізовано інші докази у провадженні, а саме: протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 22.09.2015, згідно якого потерпілий ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка з іншими невстановленими особами вчинила щодо нього кримінальне правопорушення; а також довідку ПТЗТ «Скарбниця», згідно якої в той же день, 16.08.2015, о 05 год. 18 хв. обвинувачений ОСОБА_5 заклав мобільний телефон «Хіаоmі Redmi Note 4G white» до відділення ломбарду «Скарбниця», розташованого по бульвару Перова, 34/2 у м. Києві, тобто розпорядився ним на власний розсуд.
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано поставився критично до показань свідка ОСОБА_11 в частині того, що, коли вона забирала ОСОБА_5 з місця події, то потерпілий ОСОБА_8 стояв на ногах, а телефон потерпілого під ранок за місцем проживання ОСОБА_5 приніс ОСОБА_9 з проханням закласти його до ломбарду, оскільки вони спростовуються вищенаведеним дослідженими судом доказами, а також суперечать як поясненням обвинуваченого про те, що потерпілий в результаті застосованого до нього насильства впав, і після падіння йому також наносились удари, так і його твердженням про те, що ОСОБА_9 передавав йому телефон в приміщенні кафе, де він перебував зі свідком ОСОБА_11 після вчинення злочину.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом не було вирішено питання відповідальності іншої особи, яка брала участь у вчиненні злочину щодо ОСОБА_8 , то, як вбачається з матеріалів судового провадження, постановою прокурора прокуратури Деснянського району м. Києва від 27.11.2015 матеріали досудового розслідування щодо вчинення невстановленою особою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, виділено з матеріалів досудового розслідування №0009629 та зареєстровано їх в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0014104 від 27.11.2015, і вказане процесуальне рішення було предметом дослідження судом першої інстанції, про що зазначено у вироку суду.

І таке виділення в окреме провадження матеріалів щодо іншої особи не вплинуло на повноту досудового розслідування та судового розгляду провадження щодо ОСОБА_5 та не перешкодило встановити дійсні обставини справи та роль ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_8 , що підтверджується і доводами обвинуваченого, викладеними в апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив обставини кримінального провадження, дав оцінку доказам відповідно до положень ст. 94 КПК України, своє рішення належним чином вмотивував та обґрунтував, правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, кваліфікувавши дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України.

Порушень кримінального процесуального закону, які б вплинули на законність вироку та давали підстави для його скасування, колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання, то з ними колегія суддів також не погоджується.

Так, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем реєстрації.

Судом взято до уваги і те, що обвинувачений має на утриманні малолітню дитину, його батько є інвалідом 2-ї групи.

Також судом не встановлено обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання.

Всі інші обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, були судом першої інстанції враховані та відображені у вироку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За наведених підстав колегія суддів визнає апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, необґрунтованими.

В той же час, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у разі засудження особи до позбавлення волі їй зараховується строк попереднього ув`язнення, застосованого в межах того самого кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Оскільки вирок суду першої інстанції набирає чинності після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_5 в строк призначеного покарання час попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 16 лютого 2016 року по 30 травня 2016 року включно відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року у кримінальному провадженні №0009629 відносно ОСОБА_5 залишити без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк призначеного за цим вироком покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_5 в межах цього кримінального провадження з 16 лютого 2016 року по 30 травня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3