АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1426/2016 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду

м. Києва від 07 червня 2016 року у кримінальному провадженні № 0011455 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

14 червня 2002 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185,

ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

24 грудня 2002 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187, ч. 3

ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років та 18 листопада 2009 року звільнений умовно достроково на невідбутий строк покарання 2 роки 3 місяці 13 днів,

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, та на нього покладені обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_7 20 грудня 2015 року приблизно о

19 год. 40 хв., перебуваючи на неохоронюваній парковці по вул. Харківське шосе, 168 в

м. Києві, підійшов до автомобіля марки «Черрі», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник через незачинені задні ліві дверцята до салону автомобіля, звідки таємно викрав відеореєстратор марки «Циклон», вартістю 800 грн., в якому знаходилася карта пам`яті «Кінгтон», вартістю 100 грн., а всього майна, яке належить ОСОБА_9 на загальну суму 900 грн., після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник.

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3

ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину і правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

За доводами апеляційної скарги прокурор не погоджується з рішенням суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України та стверджує, що суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, бо не надав належної і достатньої оцінки обставинам справи, об`єкту злочинного посягання, який не можна віднести до предметів першої необхідності, а також даним про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення корисливих злочинів проти власності і відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі, а тому скоєння злочину повторно свідчить про те, що він на шлях виправлення не став та належні висновки не зробив, отже виправлення ОСОБА_7 , як вважає прокурор, неможливе без ізоляції від суспільства.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року, як обґрунтований та законний, залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_9 , хоч і не прибула в судове засідання суду апеляційної інстанції, але в письмовій заяві зазначила, що жодних претензій до обвинуваченого не має і просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 , пояснення обвинуваченого, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам провадження та узгоджуються з наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КК України, і ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин правова кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно є вірною.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, застосування положень

ст. 75 КК України, які, за твердженням апелянта, не могли бути застосовані до обвинуваченого, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

За положеннями ст. 75 КК України у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення має бути належним чином умотивовано.

Суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, дотримав зазначені вимоги закону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та слідує з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, за який передбачені законом альтернативні види покарання, та звільняючи його від відбування цього покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який є злочином середньої тяжкості, фактичні обставини його вчинення, добровільне повернення викраденого майна та відсутність тяжких наслідків, відношення обвинуваченого до своїх дій та їх засудження, визнавши при цьому обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття, та обставиною, яка його обтяжує рецидив злочинів, проаналізував суд і дані про особу ОСОБА_7 , який хоча раніше і судимий, але характеризується виключно позитивно, працює, має сім`ю та малолітню дитину на утриманні, не перебуває на спеціальних медичних обліках, отже, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 заслуговує покарання у виді позбавлення волі та його виправлення можливе без реального відбування цього покарання, належним чином умотивувавши таке своє рішення.

Доводи прокурора щодо фактичного неврахування судом попередніх судимостей ОСОБА_7 , який повторно вчинив злочин проти власності, тобто, на думку прокурора, не бажає стати на шлях виправлення, є непереконливими, оскільки судом при призначенні покарання було враховано, що ОСОБА_7 раніше судимий, водночас зазначене було оцінено в сукупності з іншими даними про особу винного та фактичними обставинами вчиненого ним злочину, при цьому предмет посягання, на що звертає увагу в апеляційній скарзі прокурор, не має в даному випадку вирішального значення для прийняття рішення про можливість чи неможливість застосування вимог ст. 75 КК України.

Крім того, необхідно зазначити, що після звільнення з місць позбавлення волі у листопаді 2009 року ОСОБА_7 досить тривалий час протиправних дій не вчиняв і в матеріалах провадження відсутні відомості, які б характеризували його за цей час негативно, а тому колегія суддів вважає, що твердження прокурора про те, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення і його перевиховання можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства є лише припущенням.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не допущено, підстав для висновку про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та вважати призначене ОСОБА_7 покарання несправедливим внаслідок його м`якості колегією суддів не встановлено, а наведені судом у вироку висновки щодо покарання, всупереч доводів прокурора, достатньо обґрунтовані, апеляційна скарга прокурора має бути залишена без задоволення, а вирок суду щодо

ОСОБА_7 без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4