Справа № 138/872/16-к
Провадження №11-кп/772/1195/2016 Категорія: крим.
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 листопада 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08 липня 2016 року, яким

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка

та жителька

АДРЕСА_1 ,

громадянка України, не працююча,

раніше судима 16.02.2016 року Могилів-Подільським

міськрайонним судом Вінницької області

за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 год. громадських робіт,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та засуджена до покарання у виді 4-х років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі, зарахувавши в строк даного покарання повністю відбуте нею покарання за попереднім вироком у виді 80 годин громадських робіт з розрахунку: один день позбавлення волі відповідає 8 год. громадських робіт, згідно ч. 1 ст. 72 КК України.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік шість місяців, з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України, що зазначені у вироку.

Вирішено долю речових доказів та питання про судові витрати.

Згідно вироку 31.01.2016 року, близько 22 години ОСОБА_8 , в час притягнення її до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, маючи умисел на викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, з корисливою метою, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де мешкає її знайомий ОСОБА_10 та до якого вона прийшла в гості разом з подругою ОСОБА_11 , діючи повторно, відкрито, шляхом вільного доступу, в присутності ОСОБА_11 , заволоділа мобільним телефоном марки «Sony Xperia» модель ST 21 І-2, в комплекті з сім картою оператора мобільного зв`язку «Лайф», на рахунку якої грошових коштів не було, після чого розпорядилась ним на власний розсуд. Даний телефон знаходився в кімнаті квартири на тумбочці та належить ОСОБА_12 , який також перебував в гостях у ОСОБА_10 .

За висновком експерта № 139 від 09.02.2016 року вартість мобільного телефону марки «Sony Xperia» модель ST 21 І-2 станом на 31.01.2016 року могла складати 550 гривень. Вартість бувшої в користуванні сім карти оператора мобільного зв`язку «Лайф», згідно довідки вартості, становить 10 гривень.

Своїми діями ОСОБА_8 спричинила ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 560 гривень.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Вінницької області ОСОБА_9 , неоспорюючи правильності юридичної кваліфікації вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та доведеності її винуватості, вважає вирок незаконним, який підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_8 суд дійшов вірного висновку про необхідність застосування ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення обвинуваченій покарання за сукупністю злочинів, однак, не врахував положень ст. 75 КК України та роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких звільнення від відбування покарання з випробуванням допускається лише щодо тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше 5 років. Отже особа, засуджена до такого виду покарання як громадські роботи, не може бути звільнена з випробуванням від відбування покарання. Таким чином, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_8 від відбування призначеного остаточного покарання, фактично переглянув попередній вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду від 16.02.2016 року, яким її засуджено до громадських робіт, які вона відбувала реально. Прокурор просить вирок, в частині призначеного покарання, змінити, виключивши з його резолютивної частини при призначенні покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, посилання на призначення остаточного покарання ОСОБА_8 шляхом поглинення менш сурового покарання більш суворим. Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 4 роки. Згідно ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, поклавши на неї обов`язки, передбачені п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України покарання у виді громадських робіт, призначене ОСОБА_8 за вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду від 16.02.2016 року, виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін.

Захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 подала заперечення з доповненнями на апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 в яких просила скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, виступи в дебатах: прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора області та просив її задовольнити, обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В частині юридичної кваліфікації дій обвинуваченої, встановлення фактичних обставин та доведеності вини вирок не оскаржується.

Згідно ст. 370 КПК України вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Ці вимоги Закону судом першої інстанції при постановленні вироку не були дотримані в повній мірі.

Відповідно до ст. 75 КК України та роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», звільнення від відбування покарання з випробуванням допускається лише щодо тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше 5-ти років.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 16.02.2016 року була засуджена вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання по даній справі ОСОБА_8 за сукупністю злочинів, на підставі ч.4 ст. 70 КК України, в подальшому застосував положення ст.ст. 76 75 КК України, фактично звільнивши ОСОБА_8 від відбування призначеного за сукупністю злочинів остаточного покарання, що суперечить вимогам ст. 75 КК України.

Разом з тим, згідно довідки Державної пенітенціарної служби України, ОСОБА_8 , яка була засуджена вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16.02.2016 року до покарання у виді 80-ти годин громадських робіт, 04.05.2016 року знята з обліку кримінально-виконавчою інспекцією у зв`язку з відпрацюванням призначених їй 80-ти годин громадських робіт (а.с. 85).

Отже, вказаний вирок стосовно ОСОБА_8 був виконаний ще до постановлення щодо неї нового оскаржуваного вироку, а тому, на переконання колегії суддів, немає необхідності допускати його до самостійного виконання, як просить в апеляційній скарзі прокурор.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає за потрібне виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку вказівку про призначення винної остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, як зайву, змінивши вирок стосовно ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08 липня 2016 року стосовно ОСОБА_8 , - змінити. Виключити з його мотивувальної та резолютивної частин вказівку про призначення винної остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

В іншій частині вирок - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді:
З оригіналом вірно: