ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/1240/16-к
Провадження № 1-в/210/1016/16

"02" березня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представник КВК-80 ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання ОСОБА_6 , який відбуває покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.12.2012 року, яким засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-

В С Т А Н О В И В :
До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 336 КПК України судове засідання здійснювалось в режимі відеоконференції.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_6 зазначає, що у нього на даний час відсутні діючи стягнення, за час відбування покарання працював в промисловій зоні колонії, тим самим доказав ступінь свого виправлення.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав заявлене клопотання та просив суд його задовольнити.

Прокурор та представник колонії, кожен окремо просили суд відмовити у задоволенні заяви про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, пославшись на те, що засуджений ОСОБА_6 не став на шлях виправлення.

Суд, вислухавши думку прокурора, представника колонії, засудженого, вивчивши надані матеріали особової справи дійшов наступних висновків

Вимогами ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як слідує зі змісту кримінального закону, положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.

Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст. 82 КК України є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його сумлінна поведінка і ставлення до праці.

В ході судового засідання відомості щодо того, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення матеріалами та документами особової справи не підтверджено, в матеріалах особової справи №205-К-13 наявні відомості про те, що засуджений протягом строку відбування покарання мав чотири стягнення, які погашені, заохочень немає.

Дані факти не можуть свідчити, що засуджений став на шлях виправлення. Інших даних на підтвердження вказаного факту засуджений ОСОБА_6 не навів та не надав при розгляді клопотання.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На думку суду, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, більш ніж на 3 роки, з огляду на тяжкість злочину, скоєного ОСОБА_6 , не буде гарантувати такої цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст.ст. 50, 65 КК України.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, а саме: злочин за ч.2 ст. 187 КК України є тяжким злочином, наявні відомості про порушення засудженим за період відбування покарання вимог режиму (який мав 4 стягнення), відсутність заохочень, суд приходить до висновку, що надані матеріали не свідчать про те, що засуджений на даний час став на шлях виправлення та щодо нього може бути прийнято рішення щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку, визначеному ст.82 КК України, а тому у задоволенні заяви засудженого необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання ОСОБА_6 , який відбуває покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.12.2012 року, яким засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,- відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення прокурор та засуджений можуть подати апеляції до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя: ОСОБА_1