В И Р О К
іменем України
"14" січня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0015364 від 08.10.2015 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бровари, Київської обл., українки, громадянки України, не заміжньої, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , 2013 р.н., працює ТОВ «Ютекс», швея, з середньою спеціальною освітою, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима: 15.04.2010 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:
Суд визнав доказаним, що ОСОБА_5 , маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та знову вчинила новий умисний злочин при наступних обставинах.

Так, 07.10.2015 року у нічний час доби ОСОБА_5 , перебуваючи у Дитячій клінічній лікарні № 2, що за адресою: м. Київ, вул. Алішера Навої, 1, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, біля 00 години 40 хвилин зайшла до палати № 11 на третьому поверсі, де помітила мобільний телефон, що знаходився на тумбі. Впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, оскільки власник мобільного телефону ОСОБА_7 відпочивала, ОСОБА_5 підійшла до тумби, звідки повторно таємно викрала мобільний телефон марки «Леново А650» білого кольору, вартістю 2 000 грн, ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім карткою Київстар НОМЕР_3 , вартістю 10 грн., на рахунку якої грошових коштів не було, що належить ОСОБА_7 та заховала його собі в кишеню.

Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зникла, а викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 2 010 гривень.

Допитана в судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_5 винною себе за ч. 2 ст. 185КК України визнала повністю, дала покази про обставини скоєння кримінального правопорушення.

Так, ОСОБА_5 показала, що дійсно 07.10.2015 року в нічний час, перебуваючи у палаті № 11 в Дитячій клінічній лікарні № 2, викрала мобільний телефон, що лежав на тумбочці; вийшла з палати і її затримали працівники лікарні і потерпіла.

Покази обвинуваченої ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції. Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням письмових доказів щодо особи обвинуваченої.

Вина обвинуваченої ОСОБА_5 повністю підтверджується її показами, щирим каяттям у скоєному.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, так як вона своїми умисними діями вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, дані про обвинувачену, яка маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та знову вчинила новий умисний злочин, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, хворіє на тяжку хворобу.
Пом`якшуючою покарання обставиною відносно обвинуваченої ОСОБА_5 суд визнає щире каяття в скоєному.

Обтяжуючих покарання обставин відносно обвинуваченої ОСОБА_5 судом не встановлено.

При визначенні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд вважає за вірне обрати їй покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, але враховуючи її щире каяття та особу обвинуваченої, суд одночасно приходить до висновку про можливість звільнення її від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК України, з покладенням на неї обов`язків згідно п.п. 2-4 ст. 76 КК України.

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки, ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176-179, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

з а с у д и в:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяці.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від покарання, якщо вона протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , до вступу вироку у законну силу, обрати у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на неї наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого СВ Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві за першою вимогою;
- не відлучатися із м. Бровари Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути покладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Контроль за виконанням ОСОБА_5 особистого зобов`язання покласти на Дніпровське управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві та Київську місцеву прокуратуру № 4.
Речові докази: мобільний телефон марки «LenovoА650» ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 з сім-карткою Київстар НОМЕР_3 , що переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_7 , - залишити у її власності.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, захиснику та прокурору.

Суддя: