Справа № 1/2207/119/11
Провадження № 1/1933/11
ВИРОК

ІМЯМ УКРАЇНИ

"15" липня 2011 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Матвійця Я.С.

при секретарі Самборській Л.А.

за участю прокурора Кудли В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяславі справу про обвинувачення:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, українки, гр-ки України, одруженої, ІНФОРМАЦІЯ_3, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимої,

в скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ч. та ч. 2 ст. 172 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Підсудна ОСОБА_1 з 22 жовтня 2003 року є зареєстрованою підприємцем як фізичною особою. В з вязку з цим будучи наділеною організаційно-розпорядчими обов'язками, маючи право прийняття та звільнення з роботи працівників, являючись службовою особою, відповідальною за додержання трудового законодавства під час здійснення підприємницької діяльності, умисно допустила грубі порушення законодавства про працю.

Так, з листопада 2008 року і по 24.06.2011 року ОСОБА_1, здійснюючи підприємницьку діяльність у сфері ресторанного господарства в кафе Сангушко, розташованого по вул. Заславській, 31 м. Ізяслав Хмельницької області, в порушення вимог ст. ст. 43, 46, Конституції України, які встановлюють гарантії для реалізації прав громадян на працю та соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості і в інших випадках, передбачених законом, ст. ст. 24, 24-1 Кодексу законів про працю України, які передбачають обов'язковість укладення письмового трудового договору між фізичною особою-підприємцем та найманими працівниками з його подальшою реєстрацією у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи у державній службі зайнятості за місцем свого проживання, ст. 48 Кодексу законів про працю України, ч. 2 ст. 30 Закону України Про оплату праці, з метою грубого порушення законодавства про працю, ухиляючись від сплати страхових внесків до фондів соціальної спрямованості та від сплати податків з доходів фізичних осіб із заробітної плати найманих працівників і єдиного податку, умисно не уклала в установленому порядку трудових договорів із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які, згідно з усних домовленостей з вказаним приватним підприємцем, фактично працювали у неї барменами, отримуючи заробітну плату без відображення її у бухгалтерській звітності.

Умисно не укладаючи трудової угоди з вищевказаними найманими працівниками, приватний підприємець ОСОБА_1, всупереч вимогам Законів України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Податкового кодексу України і Про податок з доходів фізичних осіб, не сплачувала податки з доходів фізичних осіб і страхові внески до фондів соціальної спрямованості.

Зокрема, приватний підприємець ОСОБА_1, використовуючи без належного оформлення найману працю ОСОБА_2 у період з 01.11.2008 року і по 24.06.2011 року не перерахувала обов'язкових платежів до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на суму 425,01 грн., Пенсійного фонду України - 6873,5 грн., Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України - 135,58 грн. і Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності України - 371,01 грн. У порушення ст. ст. 4, 7 Закону України Про податок з доходів фізичних осібі ст. ст. 162, 167, 168 Податкового кодексу України роботодавцем не відраховано за використання найманої праці ОСОБА_2 до бюджету податку з доходів з фізичних осіб з її заробітної плати на суму 3471,17 грн.

У порушення ст. ст. 4, 7, 9 Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхуванняприватний підприємець ОСОБА_1, використовуючи без належного оформлення найману працю ОСОБА_2 у період з 01.11.2008 року і по 24.06.2011 року, не перерахувала до фондів соціальної спрямованості єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 2166,38 грн.

Також, фізична особа - підприємець ОСОБА_1, використовуючи у період з 01.01.2011 року і 24.06.2011 року час без належного оформлення найманої праці ОСОБА_4, у порушення ст. ст. 4, 7 Закону України Про податок з доходів фізичних осібі ст. ст. 162, 167, 168 Податкового кодексу України роботодавцем не відраховано за використання найманої праці ОСОБА_3 до бюджету податку з доходів фізичних осіб з її заробітної плати на суму 841,8 грн.

У порушення ст. ст. 4, 7, 9 Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхуванняприватний підприємець ОСОБА_1, використовуючи без належного оформлення найману працю ОСОБА_3 у період з 01.01.2011 року по 24.06.2011 року, не перерахувала до фондів соціальної спрямованості єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 2166,38 грн.

У результаті не укладення письмових трудових угод з найманими працівниками ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та виплати заробітної плати в конвертахОСОБА_2 з 01.11.2008 року і по 24.06.2011 року, а з ОСОБА_3 з 01.01.2011 року і по 24.06.2011 року, фізична особа підприємець останніх користуватись передбаченими законодавством про працю правами, та унеможливила контроль з боку державних органів за дотриманням їх реалізації.

Крім того, зазначені працівники втратили право на зарахування їм відпрацьованого за вказаний період робочого часу в трудовий і пенсійний стаж, а також на гарантований державою за рахунок сплати роботодавцем загальнообов'язкових страхових внесків соціальний захист.

Окрім цього, ОСОБА_1, являючись службовою особою відповідальною за додержання трудового законодавства, умисно допустила порушення вимог трудового законодавства, зокрема:

- ст. ст. 95, 115 КЗпП України, ст. ст. 24, 33 Закону України Про оплату праціі ст. 4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, якими, між іншим, передбачено виплату не рідше двох разів на місяць працівникам заробітної плати не нижче мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством, і проведення її індексації;

- ст. ст. 106, 107 КЗпП України, якими, між іншим передбачено, що надурочно відпрацьований час і робота у вихідні та святкові дні оплачуються у подвійному розмірі;

Так, ОСОБА_1 всупереч вказаним нормам умисно встановила режим роботи ОСОБА_2, згідно з яким остання працювала у зазначений вище період позмінно з 10 год. до 24 год. по два дні підряд, із послідуючими двома вихідними днями та ОСОБА_3, яка працювала один раз на тиждень з 10 год. до 24 год. При цьому роботодавець ОСОБА_1 виплачувала заробітну плату для ОСОБА_2 та ОСОБА_3 один раз на місяць нижче встановленої законодавством мінімальної заробітної плати у розмірі 700 - 800 грн. на місяць без проведення індексації доходів найманих працівників.

Крім того, ОСОБА_1, будучи приватним підприємцем, зареєстрованим 22.10.2003 року Ізяславською районною державною адміністрацією, наділеним організаційно-розпорядчими обов'язками, маючи право прийняття та звільнення з роботи працівників, являючись службовою особою відповідальною за додержання трудового законодавства під час здійснення підприємницької діяльності, умисно допустила грубі порушення законодавства про працю.

Так, з 01.11.2009 року по 24.06.2011 року ОСОБА_1, здійснюючи підприємницьку діяльність у сфері ресторанного господарства в кафе Сангушко, що по вул. Заславській, 31м. Ізяслав, в порушення вимог сі. ч,і. 43, 46, Конституції України, які встановлюють гарантії для реалізації прав громадян на працю та соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості і в інших випадках, передбачених законом, ст. ст. 24, 24-1 Кодексу законів про працю України, які передбачають обов'язковість укладення письмового трудового договору між фізичною особою-підприємцем та найманими працівниками з його подальшою реєстрацією у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи у державній службі зайнятості за місцем свого проживання, ст. 48 Кодексу законів про працю України, ч. 2 ст. ЗО Закону України Про оплату праці, з метою грубого порушення законодавства про працю, ухиляючись від сплати страхових внесків до фондів соціальної спрямованості та від сплати податків з доходів фізичних осіб із заробітної плати найманих працівників і єдиного податку, умисно не укладала в установленому порядку трудового договору з громадянкою ОСОБА_5, яка має дитину віком до 14 років і згідно з усних домовленостей з вказаним приватним підприємцем, фактично працювала у неї офіціантом, отримуючи заробітну плату без відображення її у бухгалтерській звітності.

Не уклавши трудової угоди з вищевказаною найманою працівницею, приватний підприємець ОСОБА_1, всупереч вимогам Законів України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Податкового кодексу України і Про податок з доходів фізичних осібне сплачувала податки з доходів фізичних осіб та страхові внески до фондів соціальної спрямованості.

Зокрема, приватний підприємець ОСОБА_1, використовуючи у період з 01.11.2009 року і по 24.06.2011 року без належного оформлення найману працю ОСОБА_5, яка має неповнолітню дитину віком до 14 років ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5, не перерахувала обов'язкових платежів до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на суму 267,26 грн., Пенсійного фонду України - 4275,74 грн., Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві т професійних захворювань України - 83,85 грн. і Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності України - 230,79 грн. В порушення ст. ст. 4, 7 Закону України Про податок з доходів фізичних осібі ст.ст. 162, 167, 168 Податкового кодексу України роботодавцем не відраховано за використання найманої праці ОСОБА_5 до бюджету податку з доходів з фізичних осіб з її заробітної плати на суму 2361,90 грн.

У порушення ст. ст. 4, 7, 9 Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхуванняприватний підприємець ОСОБА_1, використовуючи без належного оформлення найману працю ОСОБА_5 у період з 01.11.2009 року і по 24.06.2011 року, не перерахувала до фондів соціальної спрямованості єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 2166,38 грн.

У результаті не укладення письмових трудових угод з найманим працівником ОСОБА_5, яка має дитину віком до 14 років, та виплати заробітної плати в конвертахз 01.11.2009 року по 24.06.2011 року, приватний підприємець ОСОБА_1, умисно, грубо порушуючи законодавство про працю, позбавила можливості останню користуватись передбаченими законодавством про працю правами, та унеможливила контроль з боку державних органів за дотриманням їх реалізації.

Крім того, зазначена працівниця втратила право на зарахування їй відпрацьованого за вказаний період робочого часу в трудовий і пенсійний стаж, а також на гарантований державою за рахунок сплати роботодавцем загальнообов'язкових страхових внесків соціальний захист.

Окрім цього, ОСОБА_1, являючись службовою особою відповідальною за додержання трудового законодавства, умисно допустила порушення вимог трудового законодавства, зокрема:

- ст. ст. 50, 62, 65 КЗпП України, якими, крім іншого, передбачено, що нормальна тривалість робочого часу працівника не може перевищувати 40 годин на тиждень, а надурочні роботи дозволяються лише у виключних випадках і не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік;

- ст. ст. 95, 115 КЗпП України, ст. 33 Закону України Про оплату праціі ст. 4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, якими, між іншим, передбачено виплату не рідше двох разів на місяць працівникам заробітної плати не нижче мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством, і проведення її індексації;

- ст. 80 КЗпП України, якою встановлено заборону на надання працівнику щорічної відпустки повної тривалості протягом двох років підряд;

- ст. 45 Конституції України, ст. 70 КЗпП України, якими забезпечується надання щотижневого безперервного відпочинку не менш як сорок дві години;

- ст. ст. 106, 107 КЗпП України, якими, між іншим передбачено, що надурочно відпрацьований час і робота у вихідні та святкові дні оплачуються у подвійному розмірі;

- ст. ст. 83, 116 КЗпП України, якими передбачено виплату працівнику у день звільнення усіх належних йому сум, у тому числі грошової компенсації за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Так, ОСОБА_1 всупереч вказаним нормам умисно встановила режим роботи офіціанту ОСОБА_5, яка має малолітню дитину, згідно з яким остання працювала у період з 01.11.2009 року і по 24.06.2011 року, позмінно з 10 год. до 24 год. два дні підряд, в послідуючими двома вихідними днями. При цьому роботодавець виплачував заробітну плату для ОСОБА_5 один раз на місяць нижче встановленої законодавством мінімальної заробітної плати у розмірі 600 грн. на місяць без проведення індексації доходів найманих працівників.

Підсудна ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 та ч. 2 ст.172 КК України винною себе визнала повністю і суду пояснила, що інкримінований їй в провину злочин, вона скоїла за обставинами як це встановлено судом вище в вироку. У скоєних злочинах вона щиросердно розкаюється.

У зв'язку з цим відповідно до ч. 3 ст. 299 КПК України обсяг дослідження доказів у справі в судовому засіданні був обмежений.

Винність підсудної, ОСОБА_1 крім визнання її вини, підтверджується даними матеріалів справи: актом перевірки додержання законодавства про працю ПП ОСОБА_1 від 10.06.2011 року /а.с. 20-23/, свідоцтвом про народження дитини ОСОБА_5 /а.с. 16/, копією свідоцтва про реєстрацію ПП ОСОБА_1, /а.с. 89-97/.

Тому суд вважає, що винність підсудної ОСОБА_1, в:

- в грубому порушенні законодавства про працю,

- в грубому порушенні законодавства про працю, вчиненому щодо матері, яка має дитину віком до чотирнадцяти років,

в судовому засіданні найшла своє підтвердження і дії підсудної вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 та ч. 2 ст. 172 КК України

При призначенні покарання підсудній ОСОБА_1., суд враховує характер, ступінь суспільної небезпеки скоєних нею злочинів, даних матеріалів справи, що характеризують її виключно позитивно, щире розкаяння в скоєних злочинах, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, що суд вважає обставинами, що пом'якшують покарання підсудної, відсутність обтяжуючих її покарання обставин. Тому суд вважає, що підсудній може бути вибрано покарання у вигляді штрафу ближче до мінімальної межі, встановлених санкціями даного закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 323,324 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_1 винною у скоєнні злочинів передбачених ч.1 та ч. 2 ст. 172 КК України та призначити їй покарання:

- за ч. 1 ст. 172 КК України 510 грн. штрафу в доход держави,

- за ч. 2 ст. 172 КК України 850 грн. штрафу в доход держави,

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, по сукупності злочинів, остаточне покарання ОСОБА_1 шляхом часткового складання призначених покарань, призначити у вигляді штрафу в доход держави в сумі 1020 грн.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишити попередньою підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений учасниками до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд в строк 15 діб з дня його проголошення.

Суддя: