АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/810/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/515/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 30 вересня 2015 року апеляційну скаргу прокурора на вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2015 року, у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, якого визнано винним та засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.70 КК України, ОСОБА_6 призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Питання з речовими доказами вирішене.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7

обвинувачений - ОСОБА_6

захисник - ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, зазначивши в його вступній частині відомості про не погашену та не зняту судимість обвинуваченого від 27.05.2015 року, за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст..75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2015 року застава ОСОБА_9 було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , 10.03.2015 року, близько 07:00 год., діючи умисно, за попередньою вою з ОСОБА_10 , маючи злочинний умисел, спрямований таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, шляхом злому навісного замка з приміщення літньої кухні, яка розташована в АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_11 , де скориставшись відсутністю сторонніх осіб, здійснили крадіжку кухонного посуду, а саме двох сковорідок металевих діаметром 28 см. вартістю 48 грн. кожна на суму 96 грн., двох алюмінієвих каструль ємністю 5,0 л. з кришками вартістю 82 грн. кожна на суму 164 грн., двох алюмінієвих каструль ємністю 4,0 л. з кришками вартістю 75 кожна на суму 150 грн., двох алюмінієвих каструль ємністю 3,0 л. з кришками вартістю 63 грн. кожна на суму 126 грн., однієї алюмінієвої підставки для сковорідки вартістю 10 грн. та три алюмінієві форми для випічки хлібу ємністю 1,5 л. вартістю 38 грн. кожна на суму 114 грн., після чого з місця скоєння злочину зникли, обернувши викрадене на свою користь, чим спричинили гр. ОСОБА_11 , згідно висновку експерта № 14 від 17.03.2015 року, матеріальну шкоду на загальну суму 660 грн.

Окрім того, ОСОБА_6 , 24.03.2015 року близько 09:00 год. діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом злому навісного замка з приміщення домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_3 , яке на праві власності належить громадянину ОСОБА_12 , де скориставшись відсутністю сторонніх осіб, здійснили крадіжку домашніх курячих яєць, білого кольору в кількості 40 штук, вартість однієї штуки -1,5 грн., загальною вартістю 60 грн., бензокосу ТМ «Vitals EZT» 124 vs чорного та червоного кольорів, загальною вартістю 1298 грн., алюмінієві вироби вагою 7 кг., загальною вартістю 84 грн., мідні вироби, вагою 8 кг., загальною вартістю 720 грн., після чого з місця скоєння злочину зникли, обернувши викрадене на свою користь, чим спричинили гр. ОСОБА_12 , згідно висновку експерта № 28 від 24.05.2015 року, матеріальну шкоду на загальну суму 2162 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на ті обставини, що судом першої інстанції, в резолютивній частині вироку належним чином не конкретизовано призначене обвинуваченому покарання за вимогами ч.4 ст.70 КК України. Крім того, в порушення вимог ст..374 КПК України, суд у вступній частині вироку не зазначив відомості про непогашену та не зняту судимість обвинуваченого від 27.05.2015 року.

В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просив задовольнити її в повному обсязі.

В судовому засіданні, при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 , кожен окремо, не заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, покладалися на розсуд суду при вирішенні поставлених в ній питань.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій за ч.3 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

З вироку суду також вбачається, що при призначенні кримінального покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу, обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, і обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в розмірі та з урахуванням меж санкцій ч. 3 ст. 185 КК України.
При цьому, колегія суддів вважає правомірними доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом закону України про кримінальну відповідальність при визначенні ОСОБА_6 остаточної міри кримінального покарання.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, суд повинен призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань у випадку, коли після постановлення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Так, з мотивувальної частини оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, визначив обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання з урахуванням не відбутого ним покарання за попереднім вироком, на підставі ст.70 КК України. Тобто, фактично судом застосовано положення частини ч. 4 ст.70 КК України.
Згідно з роз`ясненням, що міститься у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку`від 29.06.1990 року № 5, резолютивна частина обвинувального вироку повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникло сумнівів щодо виду і розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.
Разом з тим, в резолютивній частині вироку, суд не зазначив який вирок відносно ОСОБА_6 враховує при обранні останньому остаточного покарання, який принцип визначення остаточного покарання за сукупністю застосував, частину статті, яка регламентує можливість зарахування покарання за попереднім вироком.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не конкретизував призначене ним обвинуваченому остаточне покарання, чим порушив загальні засади призначення кримінального покарання, визначені ст.65 КК України та вимоги ст.70 КК України.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 було також засуджено вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2015 року, за ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст..75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, який набув законної сили та фактично був врахований судом першої інстанції при призначенні остаточного кримінального покарання обвинуваченому.
З огляду на наведене, та приймаючи до уваги те, що кримінальне правопорушення за оскаржуваним вироком ОСОБА_6 вчинив до ухвалення зазначеного вище судового рішення, колегія суддів вважає, що остаточне покарання останньому має бути визначено за положеннями ч.4 ст.70 КК України.
Таким чином, на підставі ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_6 необхідно призначити покарання за сукупністю злочинів за даним вироком та за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2015 року, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При цьому, колегія суддів вважає неправомірними вимоги апеляційної скарги прокурора про необхідність зазначення у вступній частині оскаржуваного вироку судимості обвинуваченого ОСОБА_6 від 27.05.2015 року та врахування правових наслідків цієї судимості для обвинуваченого.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальні правопорушення за оскаржуваним вироком ОСОБА_6 вчинив 10.03.2015 року та 24.03.2015 року, тобто до ухвалення відносно нього вироку Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року.
Судимість - це певний правовий стан особи, зумовлений обвинувальним вироком, яким за вчинений нею злочин призначається покарання і настають у зв`язку з цим відповідні правообмеження.
Особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання обвинувальним вироком законної сили і до погашення або зняття судимості (ч. 1 ст. 88 КК).
Таким чином, на момент скоєння кримінальних правопорушень за даним вироком ОСОБА_6 визнається таким, що не мав судимостей.
Однак, колегія суддів вважає, що інформація про вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року відносно ОСОБА_6 має бути занесена до вступної частини вироку, оскільки має значення для справи, насамперед для правильного визначення покарання обвинуваченому за ч.4 ст.70 КК України.
За таких обставин, вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області 03 липня 2015 року стосовно ОСОБА_6 підлягає зміні, у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, на підставі ст.413 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 413 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст..75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, покаранням за даним вироком та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді позбавлення строком на 3 (три) роки.
Зазначити у вступній частині вироку, що вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за за ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст..75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням, строком на 1 рік .
В решті вирок суду залишити без змін.
На судові рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4