справа № 201/7847/14к
провадження № 1кс/201/3261/14
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2014 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна та зобов`язання старшого слідчого з ОВС ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області ОСОБА_4 вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська звернулась ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту майна та зобов`язання старшого слідчого з ОВС ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області ОСОБА_4 вчинити певні дії. В обґрунтування клопотання зазначила, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27.05.2014 року було надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обшуку було тимчасово вилучено майно, а саме грошові кошти, але до теперішнього часу кошти не повернуто ОСОБА_3 .

Заявник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, по час та місце розгляду клопотання повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Слідчий надав суду заяву про розгляд клопотання без його участі, проти задоволення даного клопотання заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Статтею 167 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 КПК України; 4) у разі скасування арешту.

Статтею 171 КПК України передбачено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. У клопотанні цивільного позивача, слідчого, прокурора про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, іншої особи для забезпечення цивільного позову повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Статтею 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, яке підлягає арешту; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі; 4) заборону розпоряджатися або користуватися майном у разі її передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали. Ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено. Копія ухвали надсилається слідчому, прокурору, підозрюваному, обвинуваченому, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27.05.2014 року було надано дозвіл співробітникам СУ ФР Міндоходів у Дніпропетровській області на проведення обшуку, що підтверджується копією вказаної ухвали наявної в матеріалах справи клопотання про арешт тимчасово вилученого майна по кримінальному провадженню №00000045. Під час обшуку було тимчасово вилучено майно, а саме грошові кошти, які заявник просить їй повернути, шляхом винесення рішення про зобов`язання слідчого вчинити ці дії. Слідчий у встановленому законом порядку звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпроптеровська з клопотанням про накладання арешту на спірне майно. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2014 року клопотання було задоволено та накладено арешт на спірне майно, що підтверджується копією відповідної ухвали в матеріалах справи клопотання про арешт тимчасово вилученого майна по кримінальному провадженню №00000045.

Оцінивши фактичні обставини справи суд приходить до висновку про те, що заявник не надала суду належних та достатніх доказів того, що арештовані та вилучені у інших осіб кошти належать саме їй, тому підстави для зняття з них арешту відсутні. При цьому суд критично, у сукупності з іншими доказами та обставинами справи оцінює надані заявником ксерокопії відомостей по депозитному договору , оскільки, по перше, вказані ксерокопії не завірені належним чином, тому не можуть бути використані в якості належних доказів у справі, а по друге, дані, які містяться в даних відомостях не містять у собі необхідних відомостей, які б дозволили суду ідентифікувати їх з коштами, які були вилучені при обшуку та на які було накладено арешт у вищевказаному кримінальному провадженні. Крім того, згідно наданих слідчим пояснень, досудове слідство у даному провадженні ще триває і має великий обсяг, що унеможливлює у невеликий термін перевірити походження коштів вилучених при проведенні обшуку, і зняття на даній стадії арешту з цих коштів унеможливить встановлення правомірності їх походження і прийняття відповідного рішення.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання в зв`язку з його безпідставністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 132, 167, 169, 171,173 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відмовити у повному обсязі.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1