Справа № 1313/1-32/11/12 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 11/1390/474/12 Доповідач: Гончарук Л. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Гончарук Л.Я.

суддів Партики І.В., Грищука В.О.

потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2

виправданого ОСОБА_3

захисника-адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

кримінальну справу за апеляцією ОСОБА_1, ОСОБА_2 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 27 січня 2012 року та постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 27 січня 2012 року ,

встановила:

цим вироком

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, неодруженого, ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, раніше не судимого,

виправдано за ст. 126 ч.1 КК України у звязку з не встановленням події злочину.

Зазначеною постановою звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності, кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 за ст. 125 ч.1 КК України закрито та скасовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Згідно вироку суду, ОСОБА_3 обвинувачувався в тому, що 05 червня 2009 року о 19 год. в с. Більче Миколаївського району Львівської області, на межі між своїм домогосподарством і господарством ОСОБА_5, на ґрунті особистих неприязних відносин, під час суперечки, умисно схопив ОСОБА_2 за одяг, шарпав, звалив на землю, наносив удари кулаками по голові та копав ногами. Після того, як на крик матері прибіг ОСОБА_1, схопив останнього за футболку, розірвав її та наніс удари кулаками в груди та по голові. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді саден на ногах, фізичну біль та вчинив фізичне насильство над ОСОБА_1

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 05 червня 2009 року о 19 год. в с. Більче, Миколаївського району Львівської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, під час суперечки, умисно наніс декілька ударів рукою потерпілому ОСОБА_3 спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синців і саден на ногах.

В апеляції ОСОБА_1, ОСОБА_2 покликаються на те, що з даним вироком та постановою не погоджуються, оскільки такі не відповідають вимогам ст.ст. 323, 324, 282, КПК України та постановлені з невірним аналізом та тлумаченням доказів і з ігноруванням вимог, викладених в ухвалі колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 29 жовтня 2010 року, якою скасовано в цій же справі вирок Миколаївського районного суду від 10 червня 2010 року.

Вважають, що, суд дав невірну оцінку доказам та спотворив їх суть, так як вони в судових процесах пояснили та це підтверджено свідками ОСОБА_6, ОСОБА_7, дільничним інспектором Михальським В.О. про те, що 05 червня 2009 року біля 20 год. корова ОСОБА_3 повертаючись з пасовища загнала їх гусей в підїздну дорогу подвір'я ОСОБА_3 і за ними вийшла ОСОБА_2, щоб забрати їх в своє господарство. В цей момент до неї підбіг ОСОБА_3, схопив за одяг, почав трясти та звалив з ніг на кучу цегли, наносячи руками удари. На її крик про допомогу до нас підбіг з метою захисту ОСОБА_1, якого ОСОБА_3 схопив за груди, наніс удар та розірвав футболку. ОСОБА_1 не наносив ударів ОСОБА_3, а лише намагався забрати матір, яка лежала на землі, додому. В цей момент вулицею надійшов ОСОБА_8 і ця сутичка була припинена. ОСОБА_3 в своїй скарзі до суду та суд в оскаржуваному вироку та постанові зазначають, що нібито ОСОБА_1 наніс йому удар в щелепу та в грудну клітку, проте з висновку з судово-медичної експертизи видно, що нібито у ОСОБА_3 виявлено синяк на ногах, що суперечить показам ОСОБА_3 та висновкам суду про нанесення ОСОБА_3 даного тілесного ушкодження. Проте суд, давши неправомірну оцінку ситуації та доказам, що він ОСОБА_1 діяв підбігаючи на крик матері, не з метою нападу на ОСОБА_3, а з метою захисту матері від насильницьких дій ОСОБА_3, який систематично і відкрито твердить, що нібито їхня сім'я знущалась над його батьками та нібито порушено його право на земельну ділянку, щодо якої ще в 1995 році Верховний Суд України постановив рішення про відмову ОСОБА_3 в безпідставних вимогах на земельну ділянку. Будучи незадоволеним цим судовим рішенням ОСОБА_3 систематично провокує їх сім'ю на скандальні ситуації.

Він ОСОБА_1, не маючи умислу та не наносячи побоїв ОСОБА_3, підбіг до місця насильницьких дій, вчинених ним над його матірю, діяв в межах необхідної оборони своєї матері, що відповідно ст. 36 КК України виключає кримінальну відповідальність.

Зазначають, що судом не вірно в оскаржуваних вироку та постанові зазначено, що нібито між ними та ОСОБА_3 існують постійні неприязні відносини на ґрунті суперечки за земельну ділянку, чого фактично з 1995 року не існує.

З показів дільничного інспектора Михальського В.О., який розглядав скаргу ОСОБА_3 та відбирав письмове пояснення від неї ОСОБА_2, в судових засіданнях неодноразово підтвердив, що в момент відібрання пояснення в 2009 році, вона знаходилось в хворобливому стані, лежала в ліжку з підвищеним тиском та ОСОБА_9 бачив подряпини і садна на ногах спричинені ОСОБА_3 та порвану ним футболку і рекомендував поїхати на експертизу, але за станом здоров'я вона від цього відмовилась, бажаючи жити в злагоді з сусідом ОСОБА_3

Для постановлення виправдувального вироку щодо ОСОБА_3 суд не мав ніяких підстав, його вина в нападі та насильницьких діях над ОСОБА_2 повністю доведена, як і доведено нанесення удару та рвання футболки на ОСОБА_1

Просять скасувати вирок і постанову Миколаївського районного суду від 27 січня 2012 року та постановити щодо ОСОБА_1 виправдувальний вирок і щодо ОСОБА_3 обвинувальний про визнання його винним за ст. 126 ч.1 КК України з звільненням від відповідальності за спливом строку давності.

Заслухавши суддю доповідача, апелянтів на підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 та його адвоката, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає. що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Згідно вироку Миколаївського районного суду Львівської області від 27 січня 2012р. ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ст.. 126 ч.1 КК України виправдано у звязку з не встановленням події злочину.

Разом з тим, в мотивувальній частині вироку зазначено, що 05.06.2009р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбувся конфлікт з вини останнього, в ході якого до них підбіг ОСОБА_1П який схопив ОСОБА_3 наніс декілька ударів та спричинив останньому легкі тілесні ушкодження. При цьому, як зазначено в мотивувальній частині вироку « у суду виникають сумніви, щодо вчинення ОСОБА_3 злочину передбаченого ст..126 ч.1 КК України.

Виправдовуючи за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, суд повинен у мотивувальній частині вироку вмотивувати неспроможність, невірогідність тих доказів, які стали підставою для предявлення обвинувачення і складання обвинувального висновку, з наведенням доказів, що спростовують обвинувачення підсудного у вчиненні злочину. Наводяться мотиви, з яких відкидаються у справі обвинувальні докази. Враховуючи, що недоведеність участі підсудного у вчиненні злочину дорівнює доведеності його неучасті, а недоведеність наявності події злочину доведеності відсутності такої події, з метою забезпечення визначеності та категоричності виправдувального вироку, і щоб уникнути залишення на підсудному хоча б щонайменшої підозри, суд повинен прямо вказати в описовомотивувальній частині на непричетність підсудного до вчинення злочину або на невстановлення події злочину, проте судом першої інстанції цього зроблено не було і наведено два мотиви з яких слід виправдати ОСОБА_3

Відповідно до розяснень даних у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005р. № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатись, що діяння яке поставлене особі за провину мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК і лише після цього має бути постановлено (ухвалене) відповідне судове рішення у визначеному КПК порядку. При цьому ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідних підстав.

Отже, рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності може бути прийняте тільки за порушеною кримінальною справою за умови дотримання наведених вимог закону.

Крім цього, постанова про звільнення від кримінальної відповідальності може бути прийнята до проведення судових дебатів. Проте, відповідно до протоколу судового засідання від 27 січня 2012р. (а.с191 ) після судових дебатів було проголошено виправдальний вирок та постанова про звільнення ОСОБА_1 за ст.125 ч.1 КК України в звязку з закінченням строків давності.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності судом першої інстанції не зясовано згоду ОСОБА_1 на звільнення від кримінальної відповідальності з наведеної підстави.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про істотне порушення судом першої інстанції вимог закону, за наявності встановлених протиріч по справі , необхідність скасування вироку та постанови Миколаївського районного суду Львівської області та скерування справи на новий судовий розгляд, під час якого вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного, обєктивного дослідження обставин справи з метою прийняття в ній законного і обґрунтованого рішення.

Керуючись ст.ст.362,365,366, 379 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вирок та постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 27 січня 2012р. задовільнити частково.

Вирок та постанову від 27 січня 2012р. Миколаївського районного суду Львівської області скасувати, кримінальну справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд іншим складом.

Головуючий :

Судді :