АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11/790/237/14 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 1/631/2/15
Категорія: ч. 5 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

засуджених ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальну справу за апеляцією прокурора на вирок Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 квітня 2015 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козіївка Краснокутського району Харківської області, громадянина України, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має неповнолітню дитину, з середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців 13 днів;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Костянтинівка Краснокутського району Харківської області, громадянина України, одруженого, працює в ТОВ «Полтава-Сад» водієм, має неповнолітню дитину, з середньо-спеціальною освітою, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців 19 днів;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Козіївка Краснокутського району Харківської області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 19 днів;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Костянтинівка Краснокутського району Харківської області, громадянина України, одруженого, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, має неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , мешкає за адресою: АДРЕСА_7 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 19 днів.
На підставі п.3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України та ч. 6 ст. 7 КПК України 1960 року, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 81 КПК України.
Цивільний позов ВАТ «Укрнафта» залишено без розгляду .
Стягнуто судові витрати на проведення хімічної експертизи в сумі 2 233 грн. 21 коп. солідарно на користь держави з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 .
Як зазначено у вироку, згідно обвинувального акту слід, що ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 маючи умисел спрямований на розкрадання чужого майна, а саме крадіжки нафти, біля села Пархомівка Краснокутського району Харківської області на 11 кілометрі нафтопроводу «Козіївка - Сидоричи», що належить НГДУ «Ахтирканафтогаз» зробили врізку і приєднали шланг, а край відведення обладнали краном на відстані 100 метрів від дороги зі знаком «Заповідник Козиевский» № 1 між селами Козіївка та Пархомівка Краснокутського району Харківської області.
Раніше в 2009 році ОСОБА_8 було придбано два авто марки «ЗІЛ-131», які він обладнав для перевезення нафти - були виготовлені металеві ємкості на ці автомобілі.
Попередньо було визначено місце зберігання викраденої нафти, а саме територія тваринницької ферми в селі Полкова Микитівка Богодухівського району Харківської області.
16 лютого 2010 року ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , керуючи автомобілем ЗІЛ-131 у вечірній час після 18 години, маючи умисел на крадіжку нафти, прибули в лісову місцевість, розташовану в 100 метрах від дороги з дорожнім знаком «Заповідник «Козиевский - 1», між селами Козіївка та Пархомівка Краснокутського району Харківської області, де із раніше зробленого та замаскованого ними відводу з врізкою в немагістральний нафтопровід «Козіївка-Сидоричи», належного ВАТ «Укрнафта» наповнили нафтою в кількості 14559 літрів ємкості двох вантажних автомобілів «ЗІЛ-131» заздалегідь придбаних ОСОБА_8 восени 2009 року з метою скоєння крадіжки та перевезення краденого.
Таким чином скоїли крадіжку 14559 літрів нафти , вартістю 2,80 грн. належної ВАТ «Укрнафта», на загальну суму 40765,20 грн., на яку і заподіяли збиток.
Керуючи вказаними-автомобілями ОСОБА_8 і ОСОБА_9 викрадену нафту для подальшого її зберігання перевезли до ємкостей на території тваринницької ферми с. Полкова Микитівна Богодухівського району Харківської області.
16 лютого 2010 року продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на викрадення чужого майна, ОСОБА_12 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , а також з ОСОБА_13 та ОСОБА_9 у вечірній час викрали з того ж відводу з врізкою в немагістральний нафтопровід нафту в кількості 14559 літрів. При цьому, з метою безперешкодного здійснення крадіжки ОСОБА_8 керуючи автомобілем ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , використовуючи засоби зв`язку, дистанційно координував дії інших учасників злочину. ОСОБА_14 та ОСОБА_15 керуючи автомобілями «ЗІЛ-131», спільно з ОСОБА_10 прибули до місця відводу з немагістрального нафтопроводу «Козіївка - Сидоричи», розташованому в 100 метрах від дороги з показником «Заповідник «Козіївський - 1» між селами Козіївка-ПархомівкаКраснокутського району Харківської області, де ОСОБА_10 наповнив ємкості автомобілів нафтою, після чого ОСОБА_14 та ОСОБА_15 перевезли нафту до місця її зберігання на територію тваринницької ферми розташованої в с. Полкова Микитівка Богодухівського району Харківської області.
Таким чином ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_9 17.02.2010 року таємно викрали 14559 літрів нафти, вартістю 2,80 грн. за 1 л., на загальну суму 40765 грн. 20 коп., а ОСОБА_12 і ОСОБА_9 прийняли участь у скоєнні крадіжок 16.02.2010 року і 17.02.2010 року. Всього таємно викрали нафти належної ВАТ «Укрнафта», в кількості 29118 літрів, на загальну суму 81530,40 грн.
ВАТ «Укрнафта» заподіяно збиток на з суму 44525,86 грн., на яку заявлено цивільний позов.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також суттєвим порушенням кримінально-процесуального законодавства, постановити новий вирок, яким визнати винними ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, та призначити їм наступне покарання: ОСОБА_8 - 11 років позбавлення волі, з конфіскацією майна; ОСОБА_9 - 11 років позбавлення волі, з конфіскацією майна; ОСОБА_9 - 10 років позбавлення волі, з конфіскацією майна; ОСОБА_10 - 10 років позбавлення волі, з конфіскацією майна. В своїх апеляційних доводах державний обвинувач зазначає про те, що матеріали кримінальної справи містять беззаперечні докази, які були в повній мірі вивчені в ході судового слідства та дозволяють стверджувати, що провина підсудних в пред`явленому обвинуваченні знайшла своє повне підтвердження, але данні докази судом при постановленні вироку до уваги взяті не були. Крім того, судом невмотивовано не покладені в основу вироку визнавальні показання засуджених, що надавалися ними добровільно під час досудового слідства при проведенні допитів, очних ставок та відтворення обстановки та обставин події, а в оскаржуваному вироку не зазначено за яких підстав суд не бере до уваги вказані показання. Таким чином, апелянт вказує на те, що суд, в порушення вимог ст.323 КПК України, одностороннє, не в повному обсягу та не об`єктивно розглянув всі обставини справи, не дав оцінку всім доказам в їх сукупності, а також необґрунтовано перекваліфікував дії обвинувачених з ч.5 на ч.2 ст. 185 КК України та виправдав засуджених за частиною пред`явленого обвинувачення.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора про необхідність задоволення апеляції прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, а також думку засуджених та їх захисників, які заперечували проти задоволення апеляції та скасування вироку, дослідивши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляції, перевіривши вирок, згідно з нормами ст. 365 КПК України (в ред. 1960 року), колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 323, 327 КПК України (в ред. 1960 року), вирок повинен бути законним і обґрунтованим, належним чином мотивований. Суд зобов`язаний забезпечити відповідність вироку вимогам процесуального і матеріального закону, а висновків, викладених в ньому, - фактами, що мали місце в дійсності і встановленим сукупністю доказів, здобутих у справі, безпосередньо досліджених і перевірених у ході судового слідства.

При цьому в силу ст. 67 КПК України (в ред. 1960 року) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, заснованим на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Аналізу підлягають всі зібрані по справі фактичні дані, які як підтверджують пред`явлене обвинувачення, так і спростовують його; вони отримують оцінку з точки зору їх належносності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, передбачених ст. 324 КПК України (в ред. 1960 року).

Між тим суд, який постановив вирок стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , не приділив достатньої уваги згаданим вимогам закону.

Апеляційні доводи прокурора в частині наявності істотних порушень КПК України (в ред. 1960 року), неповноти та однобічності судового розгляду, на думку колегії суддів, не позбавлені правових та фактичних підстав.

Зокрема, суд, вирішуючи питання щодо обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за епізодом крадіжки нафти 16.02.2010 року (т.8 арк.175), не дотримався вимог ст.335 КПК України (в ред. 1960 року), оскільки безпідставно, тобто не маючи певних процесуальних повноважень, - виключив цей епізод з обвинувачення, про що вказав у мотивувальній частині вироку, але резолютивна частина не містить будь-яких рішень суду з цього приводу. Вказане свідчить на користь апеляцій них доводів прокурора щодо істотних процесуальних порушень КПК України (в ред. 1960 року) при виправданні обвинувачених, тобто без ухвалення певного рішення, що за таких обставин є процесуально неприпустимим.

Крім того, обґрунтованими є апеляційні доводи прокурора щодо невідповідності вироку фактичним обставинам справи, оскільки при наявності суперечливих доказів, тобто показань обвинувачених в суді та низки доказів сторони обвинувачення, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Отже, як слушно вказує прокурор у своїх апеляційних доводах, вирок містить лише формальну незгоду суду щодо вилучення телефонів та інших предметів 18 лютого 2010 року на місці затримання обвинувачених (т.8 арк.175), оскільки такі висновки суду не ґрунтуються на доказах, які безпосередньо досліджувалися в суді, після призначення ухвалою Апеляційного суду Харківської області нового судового розгляду, а докази обвинувачення щодо інформації ВАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» про вхідні та вихідні з`єднання абонентів та їх дислокацію на місцевості, певний час з`єднання саме 16 лютого 2010 року взагалі не оцінювалися судом у вироку в точки зору спростування версії обвинувачення.

Разом з цим, суд першої інстанції встановив у вироку щодо наявності за епізодом 17 лютого 2010 року такої кваліфікуючої ознаки як попередня змова групою осіб, але при цьому, всупереч норм ст.27 КК України, не зазначив фактично обставини цієї події, тобто за чиєю пропозицією та на яких умовах вона відбулася, мотиви та роль кожного зі співучасників (т.8 арк.177), роблячи на цій підставі висновок про відсутність злагодженого зв`язку всіх обвинувачених.

Вказане свідчить про неналежне виконання вказівок суду апеляційної інстанції, що містяться в ухвалі від 03 квітня 2014 року (т.7 арк. 230) про те, що висновки про відсутність ознак організованої групи не переконливі, оскільки суд не з`ясував відповідно до ч.3 ст.28 КК України з якою метою об`єдналися обвинувачені, чи зорганізувалися вони з метою вчинення злочину, чи були вони обізнані про таке об`єднання, як злочинне, чи входила їх участь у вчиненні злочину як в організованій злочинній групі або чи мало місце одинична участь без обізнаності щодо дій інших осіб. С цією метою необхідно було дослідити не тільки показання підсудних в судовому засіданні, але і всі, раніше наданими ними показаннями у сукупності з іншими, наявними в справі доказами, дати оцінку діям, які передували безпосередньому вилученню нафти з чужого володіння попередні домовленості, підшукування засобів для транспортування викраденого, засобів зв`язку та інше.

Суд першої інстанції зробив висновок про те, що дії обвинувачених не відповідають вимогам, передбаченими ч.3 ст. 28 КК України, зазначенні питання вирішив, виходячи із недостатньо перевірених показань підсудних в судовому засіданні.

Більш того, обґрунтовуючи перекваліфікацію дій обвинувачених з ч.2 на ч.2 ст.185 КК України суд послався у вироку на вчинення «тривалого» злочину без посилання на будь-яку норму КК України, тоді як чинний КК України не містить такого поняття у частині 2 статті 35, що робить неможливим встановити чіткий зміст обґрунтування таких висновків суду.

Поряд з цим, колегія суддів дійшла висновку щодо порушення судом вимог КПК України (в ред. 1960 року), оскільки за наслідками судового розгляду було ухвалено обвинувальний вирок, але при цьому, всупереч вимог ст.328 КПК України (в ред. 1960 року), цивільний позов ВАТ «Укрнафта» було залишено без розгляду.

Колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора в частині того що вказані процесуальні порушення, з урахуванням перекваліфікації дій обвинувачених, шляхом зменшення обсягу обвинувачення, належить вважати істотними, тобто такими, які перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований та справедливий вирок, що обумовлює скасування оскаржуваного вироку та повернення справи на новий судовий розгляд.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на численні описки (т.8 арк.175) у мотивувальній частині вироку стосовно дій та умислу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що значно ускладнює з`ясування фактичного змісту цих висновків суду.

Разом з цим, оцінюючи доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання, колегія суддів вважає, що тяжкість злочинів та фактичні обставини їх вчинення, якщо вони, згідно пред`явленого обвинувачення, будуть встановлені при новому судовому розгляді - свідчить про необхідність призначення покарання обвинуваченим в межах вказаних прокурором.

Оскільки внаслідок скасування оскаржуваного вироку призначається новий судовий розгляд в суді першої інстанції, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості розгляду решти апеляційних вимог прокурора, що обумовлює часткове задоволення поданої ним апеляційної скарги.

При новому судовому розгляді, в силу вимог ч.7 ст.374 КПК України (в ред. 1960 року), суду першої інстанції належить взяти до уваги мотиви та висновки суду апеляційної інстанції щодо встановлених порушень норм матеріального та процесуального законодавства, з метою ретельного дослідження версій та доказів сторін і всіх обставин справи, для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Керуючись ст. ст. 362, 365, 366, 367 ч. 1 п.п. 3,4; 369 ч.1 п.1,2,3; 368 ч. 2 п.2; 369 ч. 1 п.п. 2,3,4; 370 ч. 1; 374 ч.ч. 3, 4, 5, 7; 377 та п. 15 «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляцію прокурора - задоволити частково.

Вирок Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 квітня 2015 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до того самого суду, але в іншому складі.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вигляді підписки про невиїзд залишити без змін.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3