АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/1634/15 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Справа № 639/8848/13-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.388 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2015 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

потерпілої - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000236, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 , на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 24 червня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з середньою освітою, працюючий ФО-П, зареєстрований та проживаює за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

визнанний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України, з призначенням покарання у вигляді штрафу в сумі 3400 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди 895 023 гривень. В іншій частині позов залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_8 судові витрати за експертні послуги, 978 гривень.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення при слідуючих обставинах. 3 вересня 2010 року, згідно акту опису та арешту майна серії АА №794348, державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_10 . ОСОБА_8 було передано на відповідальне зберігання косметичні препарати ОСОБА_11 , на які ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2010 року було накладено арешт.

Згідно п. 2 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження - «зберігач має право користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення або зменшення цінності внаслідок користування, але не розпоряджатися таким майном». ОСОБА_8 був попереджений про кримінальну матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, про що особисто розписався в вищевказаному акті.

Згідно п. 1 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження - «майно, на яке накладено арешт, передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Передачу майна, на яке накладено арешт, іншим особам без участі державного виконавця Законом не передбачено».

4 вересня 2012 року ОСОБА_8 самостійно, без участі державного виконавця, передав на відповідальне зберігання фізичній особі, ОСОБА_12 , ввірену йому косметичну продукцію згідно договору відповідального зберігання №4/09 від 4 вересня 2012 року, яке зберігалось у ОСОБА_12 в багажнику його автомобіля ВАЗ -2106 та 22 травня 2013 року було викрадене. Про передачу майна на відповідальне зберігання іншій особі ОСОБА_8 повідомив Ленінський ВДВС Харківського міського управління юстиції 15 листопада 2012 pоку, тобто лише через два місяці після передачі.

Згідно висновків судово-економічної експертизи, вартість вищезазначеного майна становить 136 138 гривень 81 коп. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 5 березня 2013 року було знято арешт з косметичної продукції ОСОБА_13 , але на теперішній час дане майно останній не повернуто внаслідок його розтрати ОСОБА_8 , чим ОСОБА_14 спричинено матеріальні збитки на 136 138 гривень 81 коп.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_7 , в поданій апеляційній скарзі просить про скасування вироку та закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального провапорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України. В обгрунтування доводів вказує на невчинення обвинуваченим вказаного злочину, оскільки ввірене йому майно на зберігання ОСОБА_15 він передав після отримання офіційного документу про звільнення майна боржника з-під арешту. Процесуальних документів про відновлення виконавцем на період передачі майна потерпілої третій особі статусу арестованого майна він не отримував. Вважає, що судом не встановлений мотив злочину а приведені у вироку докази не підтверджують винуватість ОСОБА_16 у вчиненні злочину.

Прокурор у кримінальному провадженні в поданій апеляційній скарзі із зміненими доводами просить вирок суду змінити. В частині засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст 388 КК України, керуючись вимогами п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закрити в зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності /трьох років з дати вчинення злочину/. На підставі ст.49 КК України, звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 , який підтримував доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, який підтримував змінені доводи скарги, обвинуваченого, який не заперечував проти закриття кримінального провадження за ст.49 КК України, потерпілу ОСОБА_9 , яка покладалась на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга захисника - частковому задоволенню з таких підстав.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних вимог стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив обставини справи, дав їм правильну юридичну оцінку. Обвинувачення, визнане судом доведеним стосовно фактичних обставин кримінального правопорушення, суд обгрунтував сукупністю належних та допустимих доказів, навівши відповідні мотиви в обгрунтування таких висновків, та мотиви, за якими суд не погодився з доводами обвинуваченого та його захисника, які обгрунтовано відхилив та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_8 за ч.1 ст.388 КК України.

Суд обгрунтовано встановив, що обвинувачений при передачі майна іншій особі порушив вимоги п.1 та п. 2 ст.59 Закону України Про виконавче провадження» про те, що майно, на яке накладено арешт, передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним державним виконавцем. 4 вересня 2012 року ОСОБА_8 самостійно передав на відповідальне зберігання ОСОБА_12 ввірену йому 3 вересня 2010 року косметичну продукцію, таким чином незаконно розпорядився ввіреним майном, будучи під розпис попереджений про кримінальну та матеріальну відповідальність за розтрату чи відчуження описаного майна.

Такі висновки суд обгрунтував наведеними у вироку належними та допустимими доказами: показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_17 про те, що відповідальний зберігач / ОСОБА_8 / не вправі був самостійно розпоряджатись описаним та арештованим майном потерпілої без повідомлення та участі державного виконавця, поясненнями потерпілої ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 про обставини конфіскації косметичних виробів, передачі їх на відповідальне зберігання, свідченнями експерта ОСОБА_21 про ринкову вартість арештованого товару, даними доворору №1410 від 3 квітня 2010 року, товарних чеків, накладної №127 від 12 квітня 2010 року, даними судових рішень різних інстанцій про відсутність порушень при придбанні та розпорядженні потерпілою косметичними препаратами, даними виконавчого провадження державного виконавця ОСОБА_10 про проведені ним виконавчі дії, договору відповідального зберігання №4/09 від 4 вересня 2012 року про передачу ОСОБА_8 майна ОСОБА_15 та актом прийому передачі майна ОСОБА_11 , в яких відсутні дані про зняття арешту на майно, заявою ОСОБА_22 про неможливість зберігання майна, поданою після його передачі ОСОБА_23 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які у будь-якому разі тягнуть скасування судового рішення, не встановлено.

Згідно вимог ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

В змінених доводах апеляційної скарги сторони обвинувачення ставиться питання про зміну вироку Жовтневого районного суду м.Харкова від 24 червня 2015 року стосовно ОСОБА_8 та закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, за збігом строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Як передбачено п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності. Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло три роки. За статтею 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.388 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , згідно ч.2 ст.12 КК України, відноситься до категорії невеликої тяжкості. Події, які інкримінуються обвинуваченому у провину, мали місце 4 вересня 2012 року. На даний час минуло більше трьох років з дня вчинення ним злочину тому, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності.

При таких обставинах, вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 24 червня 2015 року підлягає скасуванню, в тому числі і в частині вирішення цивільного позову, кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 закриттю. Апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга захисника частковому задоволенню в частині скасування вироку та закриття кримінального провадження з наведених вище підстав. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди підлягає вирішенню в порядку цивільного та цивільно-процесуального судочинства, оскільки порядок вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні при його закритті в наведених вище підстав не врегульоване КПК України /ч.5 ст.128 КПК України/.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на недостатню мотивованність вироку при вирішенні судом цивільного позову про відшкодування заподіяної потерпілій матеріальної шкоди, та відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ч.2 ст.284, ст.ст.286, 405, 407, 417, 419 КПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 , задоволити частково.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задоволити.

Вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 24 червня 2015 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати.

На підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України закрити, звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

_____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_24 ОСОБА_4