Справа № 353/1817/13-к
Провадження № 11/779/6/2016
Категорія ч.3 ст.358 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого-виправданого ОСОБА_6 на вирок Тлумацького районного суду від 24 липня 2014 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корнів Городенківського району Івано-Франківської області, жителя с.Воронів Городенківського району, з вищою освітою, розлученого, працюючого головою правління сільськогосподарського виробничого кооперативу «Корнів» (далі СВК «Корнів»), відповідно до ст. 89 КК України не судимого, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 358 КК України та ч. 2 ст. 367 КК України та призначено покарання

- за ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції ч. 3 ст. 358 КК України від 05.04.2001 року) 3 місяці арешту;

- за ч. 2 ст. 367 КК України (в редакції ч. 2 ст. 367 КК України від 07.04.2001 року) 2 роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням ним адміністративно-господарських і організаційно-розпорядчих функцій в підприємствах, установах, організаціях різних форм власності строком на два роки без сплати штрафу.

На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного та додаткового покарання за ч. 3 ст. 358 КК України та ч. 2 ст. 367 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цим же вироком ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, та виправдано за відсутністю в його діянні складу злочину.

Скасовано арешт, накладений на майно ОСОБА_6 та застосований щодо нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, повернуто йому речовий доказ автомобіль ВАЗ-2102 номерний знак НОМЕР_1 та ухвалено стягнути з нього судові витрати в сумі 328, 44 грн. в дохід держави.

в с т а н о в и л а :
За вироком суду ОСОБА_6 засуджено ч.3ст358 КК України (в редакції ч.3 ст.358 КК України від 05.04.2001 року) до 3 місяців арешту, а на підставі ст.49 КК України звільнено від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Судом першої інстанції було встановлено, що за те, що літом 2007 року ОСОБА_6 , придбав для власних потреб автомобіль марки ВАЗ 2102 (без документів), яким в подальшому без відповідної та належної реєстрації в органах ДАІ МВС України користувався на підставі завідомо підробленого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль марки ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 , яке в літку цього же року придбав у невстановленої слідством особи.

15.12.2009 року в м. Городенка у вечірній час ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 2102 номерний знак НОМЕР_1 , використав підроблене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , пред`явивши його працівникам ВДАІ по обслуговуванню Городенківського району УМВС в Івано-Франківській області, які його зупинили для перевірки документів . в якості справжнього.

При цьому вказана в свідоцтві марка автомашини ВАЗ-2103 не співпадала з маркою автомобіля, яким керував підсудний.

В апеляції засуджений ОСОБА_6 просить вирок суду в частині засудження скасувати та постановити виправдувальний вирок, оскільки вважає, що суд першої інстанції, спираючись на сфальсифіковані та суперечливі докази, прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого.3 ст.358 КК України. Вважає, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.334 КПК України, постановлений без всебічного та об`єктивного врахування всіх обставин справи, є невмотивованим, побудованим всупереч принципу презумпції невинуватості, упередженим та неправдивим. Посилається на істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону під час розгляду справи в судовому засіданні суду першої інстанції, які не дозволили його належним чином захистити свої інтереси та довести свою невинуватість у вчиненні вищевказаного злочину. Зазначає, що визнаючи його винуватим за ч.3 ст. 358 КК України, судом не дано належної оцінки письмовим доказам та суперечливим показанням свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не враховані показання свідка ОСОБА_10 , який стверджував в судовому засіданні, що 15.12.2009 року не міг підписувати протокол, оскільки в період з 30.11.по 21.12.2009 року знаходився на стаціонарному лікуванні в м. Івано-Франківську. Вважає, що судом не встановлено фактичних обставин вилучення у нього свідоцтва про реєстрацію автомобіля. Вважає, що суд не звернув уваги, що наявні у письмових доказах дані свідчать про фальсифікацію справи органом досудового слідства. Вказує, що суд безпідставно залишив поза увагою його клопотання у судовому засіданні про допит свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , показання яких він вважає важливими для правильного встановлення обставин справи. Вважає, що судом не усунуто суперечностей у показаннях свідків, не наведено мотивів, з яких суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Вказує, що судом не було надано належної оцінки зібраним у справі доказам, не проаналізовано їх у сукупності та взаємозв`язку. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не надав йому слово в судових дебатах, чим порушив його право на захист.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляції засудженого ОСОБА_6 , просив апеляцію засудженого залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

- засуджений ОСОБА_6 підтримав доводи апеляції, просив вирок суду в частині засудження його за ч.3 ст.358 КК України скасувати та постановити виправдувальний вирок.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта ОСОБА_6 , думку прокурора, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи і мотиви апеляції та заперечення проти її задоволення, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляції засудженого ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Ст. 323 КПК України 1960 року передбачає, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 324 КПК України 1960 року суд, постановляючи вирок, повинен вирішити в тому числі такі питання: чи мало місце діяння у вчиненні якого обвинувачується підсудний, чи має це діяння склад злочину і якою статтею кримінального закону він передбачений, чи винен підсудний у вчиненні цього злочину.

Відповідно до змісту ст. 334 КПК України 1960 року мотивувальна частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину.

Крім того, відповідно до вимог ст. 334 КПК України в мотивувальній частині обвинувального вироку суд повинен надати аналіз всім зібраним по справі доказам щодо їх допустимості, достовірності та достатності, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини засудженого конкретними доказами і вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину та навести мотиви за якими суд не бере до уваги докази, які спростовують обвинувачення.

Згідно з вимогами ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів звертає увагу на те , що ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2015 року вирок Тлумацького районного суду від 24 липня 2014 року в частині засудження ОСОБА_6 за ч.2 ст. 367 КК України скасовано, а кримінальну справу в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст. 367 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України закрито за відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України .

Вказаним судовим рішенням вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_6 за ч.3ст358 КК України (в редакції ч.3 ст.358 КК України від 05.04.2001 року) та звільнення його від відбування покарання на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності залишено без змін.

При цьому, колегія суддів вказала на те, що визнаючи ОСОБА_6 винуватим у вчиненні використання завідомо підробленого документу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, суд першої інстанції послався на показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , працівників ДАІ, які в суді підтвердили, що 15 грудня 2009 року ввечері біля автозаправки в м. Городенка під час патрулювання ними було зупинено автомобіль ВАЗ-2102 під керуванням ОСОБА_6 , який на їх вимогу пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль ВАЗ 2103, з явними ознаками підробки, оскільки не співпадала марка автомобіля, також відрізнявся від стандартного зовнішній вигляд цього свідоцтва, в якому власником значився ОСОБА_6 , тому воно було вилучене у водія, автомобіль доставлений на штрафмайданчик; на показання свідка ОСОБА_14 , який був понятим при вилученні даного документу, показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 щодо обставин придбання автомобіля ОСОБА_6 .

Ці показання суд оцінив в сукупності з іншими доказами, зокрема висновком експерта №09/07-5 від 19.01.2010 року, відповідно до якого спосіб нанесення зображення та первинні елементи захисту на бланку свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 не відповідають способу нанесення зображення та первинним елементам захисту, які є на бланках свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, що знаходяться в офіційному обігу, всі зображення бланку цього свідоцтва виконані струминним способом друку за допомогою засобів оперативної поліграфії; даними облікових карт Коломийського ВРЕР ВДАІ УМВС України в Івано-Франківській області, довідок Центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів від 18.07.2014 року та від 22.07.2014 року про відсутність реєстрації за ОСОБА_6 транспортних засобів.

Колегією суддів було вказано на те , що судом першої інстанції належним чином досліджені й інші докази показання свідків ОСОБА_17 , письмові докази - дані, які містяться в протоколах огляду місця події, огляду автомобіля (а.с.3-15, т.5), яким дана вмотивована оцінка в сукупності з вищенаведеними доказами по справі. Суд першої інстанції визнав дані докази належними та допустимими і дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності вини підсудного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції Закону від 05 квітня 2001 року), тобто у використанні завідомо підробленого документа.

Колегія суддів вказала на те, що доводи апеляції засудженого про залишення поза увагою його клопотання про допит свідка ОСОБА_11 не свідчать про незаконність вироку суду, оскільки що показання вказаного свідка, не є такими важливими у даній справі, що могли привести до порушення фундаментальних засад справедливого судочинства.

Колегія суддів послалась на рішення Європейського суду з прав людини і «Енгель та інші проти Нідерландів» (Engel and others v Netherlands) від 8 червня 1976 року в якому суд вказав, що пункт 3 (d) статті 6 Конвенції «… не вимагає присутності і допиту всіх свідків зі сторони обвинуваченого. ЇЇ головною метою, як це випливає зі слів «на тих самих умовах», є у даному випадку повна «рівність сторін». За цієї умови стаття надає компетентним державним органам право вирішувати питання, які саме показання свідків є необхідними в даній справі, аби забезпечити справедливий судовий розгляд - головну вимогу статті 6».

Разом з тим, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2015 року вищевказане рішення апеляційної інстанції було скасовано в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 3 ст.358 КК України та звільнення його від відбування покарання на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Скасовуючи ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2015 року та направляючи справу на новий апеляційний розгляд Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що згідно зі ст. 377 КПК України 1960 року в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені суть апеляцій із наведенням усіх наведених в них доводів, вони повинні бути проаналізовані та жоден із них не повинен залишитися без відповіді, мають бути наведені докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляцій без задоволення підстави, через які їх визнано необґрунтованими.

Таким чином, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ фактично вказав на те, що вищевказані доводи суду апеляційної інстанції не спростовують доводи засудженого ОСОБА_6 щодо безпідставності висновків суду про доведеність його вини у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 399 КПК України 1960 року вказівку суду, який розглянув справу в касаційному порядку Вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції

при повторному розгляді справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не навів в мотивувальній частині обвинувального вироку доводи, які спростовують твердження ОСОБА_6 щодо його непричетності до кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України.

Зокрема, суд першої інстанції встановив, що завідомо підроблене свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль марки ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_18 придбав в літку 2007 року у невстановленої слідством особи. Однак, в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції не навів докази, які підтверджують правильність встановлених судом фактів і спростовують доводи ОСОБА_18 про те, що він отримав документи на реєстрацію автомобіля в законному порядку .

Так , в своїх показаннях ОСОБА_6 вказує на те, що придбав автомобіль у ОСОБА_19 , якому сплатив аванс в сумі 150 доларів США та віддав йому копію свого паспорта , ідентифікаційного коду та 2460 грн. за оформлення документів на машину, які отримав разом з машиною через два тижні.

Таким чином, зі змісту показань ОСОБА_18 вбачається, що він вважає що користувався свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на законних підставах і не вважав його підробленим.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, характеризується прямим умислом з метою використати підроблений документ для отримання певних суб`єктивних прав або звільнення від юридичних обов`язків.

Суд першої інстанції не навів в мотивувальній частині вироку докази, які свідчать про те, що підсудний ОСОБА_6 , використовуючи підроблене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, знав що воно підроблене і намагався таким чином отримати певні права або звільнитися від обов`язків.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що судом першої інстанції не встановлено фактичних обставин вилучення у нього свідоцтва про реєстрацію автомобіля, оскільки показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 носять суперечливий характер, а зі змісту показань свідка ОСОБА_14 вбачається , що він не міг підписувати протокол 15.12.2009р. , оскільки в період з 30.11.по 21.12.2009 року знаходився на стаціонарному лікуванні в м. Івано-Франківську і підписав протокол пізніше в райвідділі міліції.

Крім того, в своїй апеляції ОСОБА_6 вказує на те,що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою його клопотання про допит свідка ОСОБА_11 , яким було складено протокол огляду місця події від 15.12.2009р. та допит свідка ОСОБА_12 ,будучи працівником Надвірнянського РВ УМВС України , був присутнім при продажу автомобіля та отриманні документів на нього.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду справи в суду першої інстанції суду необхідно прийняти відповідні заходи для перевірки вищевказаних доводів ОСОБА_6 з метою усунення протиріч і правильного встановлення фактичних обставин.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказує на те , що суд першої інстанції фактично не надав йому слово в судових дебатах, чим порушив його право на захист.

Зі змісту протоколу судового засідання вбачається , що під час проведення дебатів , після виступу прокурора, підсудний ОСОБА_6 просив надати йому час для підготовки для виступу в дебатах.

Однак, суд першої інстанції, не враховуючи великий обсяг та складність обвинувачення ОСОБА_18 за ст.382 ч.2, ст.358 ч.3, ст.367 ч.2 КК України,та докладність виступу прокурора щодо аналізу та оцінки доказів, які були дослідженні в судовому засіданні, доведеності вини підсудного та правильності кваліфікації його дій, призначення йому міри покарання, відсутність у підсудного юридичної освіти та необхідність організації захисту без допомоги професійного захисника, прийшов до неправильного висновку про неможливість надання підсудному певного часу достатнього для підготовки до виступу в дебатах, чим фактично порушив право підсудного на захист.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції Закону від 05 квітня 2001 року) підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, під час якого зберігаючи об`єктивність та неупередженість , створити сторонам необхідні умови для реалізації ними своїх процесуальних прав та виконання обов`язків, більш ретельно перевірити доводи ОСОБА_18 щодо його непричетності до злочину, повно дослідити зібрані по справі докази, дати їм належну правову оцінку і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 367, 379 КПК України 1960 року, п. 15 розділу ХI «Перехідних положень» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляцію ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Тлумацького районного суду від 24 липня 2014 року в частині засудження ОСОБА_6 за ч.3 ст. 358 КК України скасувати, а кримінальну справу направити в той же суд на новий судовий розгляд іншим складом суду.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4