АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/298/16 Справа № 195/690/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі
головуючого: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь при розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_6 , засудженої ОСОБА_7 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Барково Томаківського району Дніпропетровської області, працюючої бібліотекарем Преображенської ЗОШ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

засуджена за ч.2 ст.137 КК України до трьох років обмеження волі, з позбавленням права обіймати посаду вчителя на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком один рік.

На підставі п.п.2,3,4 ст.76 КК України на неї покладені обов`язки:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у сумі 5000(пятьтисяч)грн.
За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 , засудженої ОСОБА_7 , законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційних скаргах:

прокурор, який приймав участь при розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_6 не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації скоєного ОСОБА_7 , вважає вирок суду таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального-процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Мотивувальна частина вироку потребує зміни шляхом уточнення виду покарання. Суд застосував закон, який не підлягав застосуванню та безпідставно звільнив обвинувачену від додаткового покарання, оскільки даний вид покарання підлягає реальному виконанню. Резолютивна частина вироку щодо обрання ОСОБА_7 покарання у вигляді обмеження волі суперечить мотивувальній частині вироку, в якій суд вказав про необхідність призначення покарання у вигляді позбавлення волі.

Просить вирок суду скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.137 КК України у вигляді обмеження волі строком на три роки з позбавленням права обіймати посаду вчителя строком на один рік. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків передбачених п.п.2-4 ст.76 КК України.

В мотивувальній частині вироку змінити вид покарання з позбавлення волі на обмеження волі, в іншій частині вирок залишити без змін.

засуджена ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та несправедливим. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, в її діях відсутній склад злочину, оскільки в момент отримання потерпілим травми вона знаходилася у керівництва. Суд не взяв до уваги її показання та показання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про те, що вона звернулася до ОСОБА_13 з проханням нагляду за класом, в зв`язку з необхідності прибути на нараду за розпорядженням керівництва. Вважає, що в її діях не міститься ні об`єктивної сторони, ні суб`єктивної сторони даного кримінального правопорушення. У судовому засіданні було встановлено, що її відсутність біля дітей на перерві була зумовлена необхідністю прибути за розпорядженням вишестоячого керівництва на нараду, де вона і знаходилася в момент отримання потерпілим травми. Медичні документи не досліджувались належним чином. Крім цього, посадовою інструкцією завуча навчального закладу, на посаді якої перебуває ОСОБА_14 , передбачено, що відповідальнсть за безпечну організацію навчально-виховного процесу закладу несе саме завуч. Медична допомога потерпілому нею була надана кваліфіковано, що підтверджується показаннями свідків. Судом не взято до уваги, що вона ніколи взагалі не підписувала наказ директора про чергування вчителів початкових класів та відвідний графік і підпис на наказі напроти її прізвища зроблено не нею. Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок.

Вироком суду ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що 03 лютого 2015 року близько 10.30 год. в приміщенні Преображенської загальноосвітньої школи, розташованої в с. Преображенка, будучи класним керівником 1 класу, перебуваючи на робочому місці та виконуючи свої посадові обов`язки по здійсненню навчально-виховного процесу з учнями, в порушення вимог п.2.6 наказу Міністерства освіти і науки України №434 від 06.09.2000 року «Про затвердження положення класного керівника навчального закладу системи загальної середньої освіти», та п.4.6.1, 4.6.5 наказу Міністерства освіти і науки України №563 від 01.08.2001 року «Про затвердження положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і навчальних закладах» проявляючи злочинну недбалість, неналежно виконуючи свої обов`язки, достовірно знаючи про обов`язок постійного нагляду за малолітніми учнями, в тому числі під час відпочинку між заняттями, маючи реальну можливість передбачити можливість настання суспільно небезпечних наслідків, не прийнявши вичерпних заходів, спрямованих на відвернення їх настання, залишила піднаглядних учнів 1 класу без нагляду, що спричинило тяжкі наслідки.
Так, 03 лютого 2015 року, близько 10 год. 50 хв., під час відпочинку між заняттями, ОСОБА_8 який під час гри підійшов до дверей класу та поклав свою ліву руку на лутку, які раптом зачинив один з учнів знаходячись з іншої сторони, отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому нігтьової фаланги 5-го пальця лівої кисті. Згідно висновку судово-медичної експертизи №56-Е від 06.03.2015 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні, тобто спричинили тяжкі наслідки.
Заслухавши доповідь судді, засуджену ОСОБА_7 , яка з вироком суду погодилася та просила залишити його без змін, думку прокурора, який просив вирок суду скасувати, постановити новий вирок, в мотивувальній частині вироку змінити вид покарання з позбавлення волі на обмеження волі, та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.137 КК України у вигляді обмеження волі строком на три роки з позбавленням права обіймати посаду вчителя строком на один рік. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п.2-4 ст.76 КК України, в іншій частині вирок залишити без змін, законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_8 підтримав апеляцію прокурора та просив задовольнити, проаналізувавши доводи, викладені в апеляційних скаргах та в судовому засіданні, співставивши їх з наявними в справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду, щодо винності ОСОБА_7 у скоєнні злочину, за який її засуджено, повністю відповідають матеріалам справи та підтверджені ретельно дослідженими у судовому засіданні доказами, та є правильними.

Судом правильно зроблено висновок про доведеність вини ОСОБА_7 в неналежному виконанні професійних обов`язків, щодо охорони життя та здоров`я неповнолітніх внаслідок недбалого ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, який відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами по справі.

Довід ОСОБА_7 , стосовно того, що вона просила приглянути за дітьми ввіреного їй класу вчительку ОСОБА_13 і що у школі існує такий звичай, ніяких првових наслідків для ОСОБА_13 не несе, та не звільняє ОСОБА_7 від відповідальності.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, щодо порушення її права, щодо відмови у задоволенні клопотання про призначення додаткової експертизи щодо тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого, які заявлялися під час судового провадження, так як в судовому засіданні були допитані лікар-хірург ОСОБА_15 , експерт ОСОБА_16 , які надали пояснення стосовно виду травми, яку отримав потерпілий, та у суду не було сумнівів у допустимості та належності доказів по справі, зокрема висновку судово-медичної експертизи №56-В від 06.03.2015 року.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд дав правильну кваліфікацію фактичним обставинам справи, розглянув всі заявлені доводи та клопотання в судовому засіданні, а при винесенні вироку, керувався вимогами чинного законодавства, і будь-яких даних, які б свідчили про його незаконність, не вбачається, тому відповідний довід ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, є необґрунтованим.

Колегією суддів перевірені доводи в апеляційній скарзі прокурора щодо істотних порушень вимог кримінального-процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, щодо обрання ОСОБА_7 покарання у вигляді обмеження волі, яке суперечить мотивувальній чистині вироку, в якій суд вказав про необхідність призначення покарання у вигляді позбавлення волі, та в частині призначення їй додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати посаду вчителя на строк один рік, і приходить до висновку, що дані доводи підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Призначене вироком покарання ОСОБА_7 у вигляді обмеження волі відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої та не виходить за межі, встановлені ч.2 ст.137 КК України.

Разом з тим, резолютивна частина вироку щодо обрання ОСОБА_7 покарання у вигляді обмеження волі суперечить мотивувальній частині вироку, в якій суд вказв про необхідність призначення покарання у вигляді позбавлення волі.

Отже, суд у мотивувальній частині вироку, наводячи мотиви призначення покарання ОСОБА_7 неправильно зазначив вид покарання, який необхідно призначити обвинуваченій. Таким чином, мотивувальна частина вироку потребує зміні шляхом уточнення виду покарання, зазначеного судом у мотивувальній частині вироку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 скоїла злочин середньої тяжкості, і злочин скоєний вперше, за місцем проживання та роботи вона характеризується позитивно, раніше не судима. Разом з тим враховуючи, наявність обтяжуючих покарання обставин не встановлено. Крім того, дійсно після нещасного випадку ОСОБА_7 надала першу допомогу потерпілому, та повідомила матері дитини, щоб вона приїхала до школи.

Також встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_7 не визнає себе винною саме в тому, що свій клас вона залишила не з своєї волі, а за вказівкою завуча школи. Крім того, після цього випадку вона декілька разів намагалася врегулювати ситуацію з батьками дитини мирним шляхом, але їй це не вдалося. На сьогодні вона працює бібліотекарем у цій же школі.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення додаткового покарання у вигляді позбавленням права обіймати посаду вчителя, є явно несправедливим через суворість, і відповідно до вимог ст. 414 КПК України, вирок суду у вказаній частині підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь при розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити:

В мотивувальній частині вироку змінити вид покарання з позбавлення волі на обмеження волі.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку суду на призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посаду вчителя на строк 1 рік.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

-------------------- ------------------- -------------------

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4