АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 10-86/2010Головуючий у 1-й інстанції Бойко М.В.
Провадження № 10-86/2010 Доповідач - Кунець І.М.
Категорія - ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2010 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - Демченко О.В.

Суддів - Галіян Л. Є.,

з участю :

прокурора - Матієка Т.В.

слідчого - Гожія А.І.

обвинуваченого - ОСОБА_1

захисника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому засіданні в М.Тернополі матеріали за апеляцією старшого помічника прокурора Монастириського району Миколюка О.М. на постанову судді Монастириського районного суду від 09 липня 2010 року, -

встановила:

Цією постановою відмовлено в обранні запобіжного заходу у виді взяття під варту і обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд з постійного місця проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю ІНФОРМАЦІЯ_2 з середньою освітою, не працюючому, не одруженому, раніше не судимому

Органом досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні хуліганства, скоєшюго групою осіб, пов'язаного із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, а також в спричиненні тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_3, що мало місце 11 квітня 2010 року біля 23 години в коридорі клубу с.Бортники Монастириського району Тернопільської області.

В апеляції старший помічник прокурора Монастириського району Миколюк О.М., який брав участь у розгляді подання судом першої інстанцї, просить цю постанову суду скасувати, а матеріали справи направити па новий судовий розгляд, оскільки судом не враховано обставини та характер вчинених ОСОБА_1 злочинів, передбачених ч.І ст.121, ч.4 ст.296 КК України, даних про його особу (не працює, не одружений, немає на утриманні дітей та перестарілих батьків) та не визнання ним вини в вчиненні вказаних злочинів.

Заслухавши суддю доповідача, міркування прокурора Матієка Т.В., який підтримав подану по справі апеляцію, пояснення слідчою ОСОБА_4, що розслідує дану кримінальну справу, який підтримав подане ним подання і апеляційну скаргу прокурора, пояснив, що па даний час досудове слідство по справі завершено і справа направляється прокурору для затвердження обвинувального висновку, в справі немає даних, що будучи на волі ОСОБА_1 буде ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі, або продовжувати злочинну діяльність, а також ухилятися від виконання процесуальних рішень, пояснення ОСОБА_1 та йото захисника ОСОБА_2, які просять в задоволенні апеляції прокурора відмовити, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо мети та підстав, передбачених ст. 148 KПК України для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу як взяття під варту, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.І ст. 148 КПК України запобіжний захід застосовується до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. При цьому відповідно до вказаної статті, такі заходи застосовуються при наявності достатніх підстав вважати, що зазначені особи намагатимуться ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Відповідно до ст.ст. 149, 155 КПК України взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв'язку з чим повинен обиратися лише за наявності підстав вважати, шо інші запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов'язків і його належної поведінки.

В поданні слідчий вказує, що ОСОБА_1 може перешкоджати встановленню істини у справі, але нічим це не мотивує. Висновок про те, шо ОСОБА_1 може уникнути від слідства і суду слідчий мотивує даними, які характеризують особу ОСОБА_1, що вій не працює, не одружений, не має на утриманні дітей та перестарілих батьків, що є домислом.

Як пояснив слідчий в суді апеляційної інстанції, в матеріалах справи немає даних, які б підтверджували це, що будучи на волі ОСОБА_1 може ухилитися від слідства або суду чи перешкоджати встановленню істини у справі.

Невизнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину не може бути підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді арешту, тому посилання на це апелянта колегією суддів не береться до уваги.

Враховуючи наведене та те, що час розгляду справи в суді апеляційної інстанції досудове слідство закінчено і будь-яких нових підстав для застосування до обвинувачного ОСОБА_1 запобіжного заходу в виді арешту ні слідчим, ні прокурором не наведено, то вважаю немає підстав скасовувати постанову суду і направляти справу на новий судовий розгляд, як про це просить апелянт.

Вирішуючи подання по суті, суд першої інстанції врахував всі обставини справи, в тому числі і ті, на які вказано в апеляції, що випливає із змісту постанови судді.

Керуючись ст. ст. 362, 365, 366, 382 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію старшого помічника прокурора Монастириського району Тернопільської області ОСОБА_5залишити без задоволення, а постанову Монастириського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2010 року про відмову в обранні ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді взяття під варту та застосування до нього запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд - без зміни.

Головуючий- підпис

Судді- два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6