Справа №: 398/5199/15-к
ВИРОК
Іменем України
"11" грудня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участі прокурора ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , секретаря ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії кримінальне провадження № 0002851 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрії Кіровоградської області, громадянина України, не одруженого, маючого повну загальну середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , вважається таким, що не має судимості

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Підсудний ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) при наступних обставинах.

В період часу з 08 по 10 липня 2015року, більш точної дати судом не встановлено приблизно о 3-4 год. 00 хв. ОСОБА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу з балкону квартири АДРЕСА_2 , користуючись відсутністю господаря та сторонніх осіб таємно викрав майно, що належить ОСОБА_5 , а саме дитячий велосипед марки «Azimut» вартістю 960 грн. Після цього підсудний з місця події зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, у вчиненому розкаявся та показав, що в період часу з 08 липня по 10 липня 2015 року приблизно о 3-4 год. 00 хв. він в зв`язку з раптовим умислом на вчинення крадіжки , шляхом вільного доступу з балкону квартиру АДРЕСА_2 , користуючись відсутністю господаря та сторонніх осіб рукою витягнув дитячий велосипед рожевого кольору, який в подальшому забрав додому.

Суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України з урахування думки учасників судового розгляду визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються .

Враховуючи показання обвинуваченого щодо обставин вчинення злочину та пред`явлене стороною обвинувачення, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із
застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання;
шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за
допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти
майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
Під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для
постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира,
дача, номер у готелі тощо). До житла прирівнюються також ті його
частини, в яких може зберігатися майно (балкон, веранда, комора
тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних
безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо).
Враховуючи вказані роз`яснення, суд дійшов висновку, що дії підсудного слід було кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ч.2 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Беручи до уваги зазначені норми закону, а також те , що прокурор не скористався правом змінити обвинувачення, суд, вважає вину ОСОБА_3 за ч.1 ст. 185 КК України доведеною та кваліфікує його дії як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненного злочину, який являється злочином середньої тяжкості, особу винного, який по місцю проживання характеризуються посередньо, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває тому покарання у виді позбавлення волі для нього є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання у виді позбавлення волі, враховуючи особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, суд дійшов висновку про те, що його виправлення можливе без відбування покарання.

Речові докази у справі, які були передані на зберігання потерпілому, суд вважає за необхідне залишити останньому.

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 124, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

Ухвалив :

ОСОБА_3 визнати винним та призначити покарання:

за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один ) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати засудженого: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінальновиконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.

Речовий доказ: велосипед фірми «Azimut» рожевого кольору, який було передано на зберігання потерпілому ОСОБА_5 - залишити останньому.

На вирок може бути подана апеляція протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області.

Суддя: ОСОБА_1