Справа № 11-819/11 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 11/1390/3868/11 Доповідач: Данко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2011 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Данка В.В.,

суддів Михалюка В.О., Пайонкевича Т.Т.,

з участю прокурора Нижника М.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.1 ст.304, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за ч.2 ст.296 КК України за апеляціями державного обвинувача, засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх захисників ОСОБА_4, ОСОБА_5 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2010 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець АДРЕСА_1, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працюючий, допризовник, раніше не судимий

засуджений:

за ч.1 ст.304 три роки позбавлення волі;

за ч.2 ст.296 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання призначено три роки позбавлення волі.

Відповідно до ст..75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком два роки.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_5, не одружений, не працюючий, раніше судимий

засуджений за ч.2 ст.296 КК України на один рік позбавлення волі.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженець і мешканець с. Ралівка, вул. Дружби,18 Самбірського району Львівської області, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_5, не одружений, не працюючий, раніше судимий

засуджений за ч.2 ст.296 КК України на один рік позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком один рік.

На підставі ст.76 КК України ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 зобовязано:

повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання;

періодично з"являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід засудженим підписку про невиїзд залишено без зміни до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 1689 грн. 90 коп. майнової шкоди та 3000 грн. морального відшкодування.

ОСОБА_1 у групі осіб із неповнолітніми ОСОБА_2, ОСОБА_3 01 грудня 2009 року, о 14 год., в місті Самборі Львівської області по вул. Стуса,9 у коридорі приміщення ПТУ-інтернату професійної реабілітації дітей-інвалідів, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 обидва, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, за ініціативи ОСОБА_1 безпричинно грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та нехтуючи загальноприйнятими нормами поведінки в громадських місцях, усі троє об'єднані спільним мотивом і єдині в усвідомленні свого діяння нанесли побої неповнолітньому потерпілому ОСОБА_6, принижуючи його честь та гідність, внаслідок чого останній отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я.

На вирок суду подав апеляцію державний обвинувач, в якій просить вирок скасувати а справу скерувати на новий судовий розгляд. Свої вимоги він мотивує тим, що призначене засудженим покарання не відповідає тяжкості злочину, та особам засуджених. Призначаючи покарання, суд порушив вимоги ч.2 ст.65 КК України, де зазначено, що покарання повинно бути необхідне й достатнє для виправлення особи та попередження нових злочинів. Підозрювані протягом усього досудового слідства та в судовому засіданні змінювали покази з метою уникнення кримінальної відповідальності. ОСОБА_3 та ОСОБА_2І, вини у скоєнні злочину не визнали, щиро не розкаялися, не відшкодували завдані збитки потерпілому. ОСОБА_1 вину в інкримінованому йому злочині визнав частково. Таким чином, відсутня будь-яка підстава для застосування до ОСОБА_3, ОСОБА_2 1.1., ОСОБА_1 ст.65 КК України.

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_1 подала апеляцію, в якій просить скасувати вирок, а справу повернути на новий розгляд в цей же суд в іншому складі суддів. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що вирок суду є незаконним, необ'єктивним, цивільний позов задоволено без представлення належних доказів. Між засудженим та потерпілим склались неприязні відносини. Отже, конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 виник на грунті особистих неприязних відносин, а не з мотивів явної неповаги до суспільства хуліганських мотивів. Метою його дій не було порушення громадського порядку, а з'ясування особистих неприязних відносин з потерпілим. Тілесні ушкодження, були нанесені ним потерпілому, на грунті особистих неприязних відносин. В судовому засіданні він визнав свою вину у нанесенні потерпілому побоїв і тим самим спричинення йому тілесних ушкоджень в чому щиро розкаявся. Отже, дії ОСОБА_1 невірно судом кваліфіковані як хуліганство. Згідно зі ст.296 КК України хуліганство є грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про хуліганство" від 22.12.2006 року № 10 дії, що супроводжувались заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім'ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проходив в приміщенні коридору навчального закладу. Даний конфлікт не привернув уваги учнів, викладачів. Ні навчальний процес, ні процес обіду в їдальні зірвані не були. Про даний конфлікт викладачі закладу дізнались лише на наступний день. Із пояснень свідків відомо, що цей конфлікт був короткотривалим, тривав близько 3-5 хв. і грубого порушення громадського порядку не було. Крім того, ОСОБА_1 поставлено у вину втягнення у злочинну діяльність неповнолітніх. Згідно зі ст.304 КК України втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність визнається застосування для цього будь-яких засобів переконання, підкуп, залякування, обману, обіцянки, пропозиції, тощо. З пояснень ОСОБА_1 та з пояснень ОСОБА_3, ОСОБА_2, вбачається, що він жодних дій спрямованих на втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність не вчиняв. З матеріалів досудового слідства відомо, що неповнолітній ОСОБА_2, з власної ініціативи, вчиняв неправомірні дії, що свідчить про те, що ОСОБА_1 не втягував його у злочинну діяльність, а тому, за ст.304 КК України він повинен бути виправданий. Вирок суду в частині задоволення цивільного позову також підлягає скасуванню з наступних підстав. Згідно з висновком судово-медичної експертизи відомо, що у ОСОБА_6 було виявлено черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку та три синці, отже, тільки на лікування струсу головного мозку і трьох синців повинні були відшкодувати збитки ОСОБА_6 Крім того, ОСОБА_6 не надав підтвердження своїх позовних вимог, не представив суду листок призначення ліків.

Адвокат ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_2, подав апеляцію, в якій просить скасувати вирок, а справу повернути на новий розгляд в цей же суд в іншому складі суддів. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що вирок суду є незаконним, необ'єктивним, не відповідає фактичним обставинам справи. ОСОБА_2, в даний конфлікт не втручався, а лише був його очевидцем, що підтверджується показами свідка ОСОБА_7 У ОСОБА_8 з потерпілим склались неприязні стосунки, а тому потерпілий оговорює ОСОБА_2 Також в частині цивільного позову вирок підлягає скасуванню. Оскільки його задоволено без представлення належних доказів.

Адвокат ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_3 подав апеляцію, в якій просить скасувати вирок, а справу повернути на новий розгляд в цей же ж суд в іншому складі суддів. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що вирок суду є незаконним, необ'єктивним, не відповідає фактичним обставинам справи. ОСОБА_9 не наносив потерпілому побоїв, а лише розбороняв ОСОБА_1 з потерпілим, в даний конфлікт не втручався, що стверджується показами свідка ОСОБА_7 Також у частині цивільного позову вирок підлягає скасуванню, оскільки його задоволено без представлення належних доказів, рецепта лікаря, товарних чеків про оплату ліків.

Засудженим ОСОБА_1 подано апеляцію, в якій викладені апеляційні вимоги аналогічні з вимогами його захисника ОСОБА_4

Засуджений ОСОБА_2 подав апеляцію, в якій викладені апеляційні вимоги аналогічні з вимогами його захисника ОСОБА_5

Засуджений ОСОБА_3 подав апеляцію, в якій викладені апеляційні вимоги аналогічні з вимогами його захисника ОСОБА_5

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляцію державного обвинувача та просить її задовольнити, а апеляції засуджених та їх захисників задовольнити частково, перевіривши доводи апеляцій, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність залишити вирок суду без змін, а апеляцій без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1С, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 в інкримінованих їм злочинів при встановлених у вироку обставинах відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим в судовому засіданні доказам, кваліфікація дій засуджених в апеляції прокурора не оспорюється.

Твердження засуджених та їх захисників про те, що вказаний вирок є незаконним, та підлягає скасуванню оскільки він постановлений на доказах, які викликають сумніви, є неспроможними і не беруться до уваги колегією суддів. Адже судом першої інстанції було всесторонньо і об'єктивно досліджено і перевірено зібрані по справі докази і дано правильну юридичну оцінку діянням засуджених.

Так, висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 злочинів, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.304 КК України, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України ґрунтується на доказах, яким дано оцінку у вироку:

показаннями засудженого ОСОБА_1С, даними в судовому засіданні про те, що у коридорі приміщення ПТУ-інтернату він побив потерпілого ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 участі в бійці не брали, не порушували громадського порядку, а відтак не визнає вини про втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність. 01 грудня 2009 року він разом з ОСОБА_3, ОСОБА_2І, та іншими товаришами на Комсомольському озері в м. Самборі пригощались, в тому числі вживали спиртне. Близько 13 год. 00 хв. вони пішли в їдальню ПТУ-інтернату пообідати. Він з ОСОБА_3 при виході з приміщення їдальні, де неподалік за столиком сидів та обідав ОСОБА_6 разом із ОСОБА_10, ОСОБА_7 та ОСОБА_11, підійшов та плюнув ОСОБА_6 в тарілку. Таке вчинив через те, що останнього неполюбляв та мав суперечки з ним. О 14.00 год. вийшов у коридор, куди пізніше вийшов і сам ОСОБА_6 Він останнього вдарив кулаком в голову. У свою чергу потерпілий у відповідь копнув його, і тоді він вдарив його знову по голові рукою, після чого вони почали шарпати один одного, притискались до стіни, тиснули руками один другого за шию та спину. Поряд були ОСОБА_3, який їх розбороняв, також були інші учні, в тому числі ОСОБА_2, ОСОБА_7, та дівчата. Бійка тривала протягом однієї хвилини. Після цього вони розійшлись і на подвір'ї біля ПТУ йому заступник директора сказала повернутись та написати пояснення;

показаннями засудженого ОСОБА_2, даними в судовому засіданні про те, що 01 грудня 2009 року, о 14 год., він бачив у коридорі ПТУ-інтернату шарпанину між ОСОБА_1С та ОСОБА_6, а також, що неподалік також знаходились ОСОБА_7, ОСОБА_3, з яких останній кричав щоб припинили бійку та розійшлися. ОСОБА_2 суду ствердив, що ударів потерпілому не наносив та не є винним у пред'явленому йому злочині;

показаннями засудженого ОСОБА_3, даними в судовому засіданні про те, що конфлікт о 14 год. 01 грудня 2009 року відбувся між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, а він лише їх розбороняв. Того дня після першого уроку ОСОБА_1 та ОСОБА_12 запропонували йому піти та відмітити свято "Романа". На території біля озера вони розпивали спиртне, а біля 13 год. 00 хв. всі разом повернулись в ПТУ, в їдальню пообідати. У приміщенні їдальні ОСОБА_1 про щось перемовився із ОСОБА_6 та плюнув ОСОБА_6 в тарілку. Після цього він вийшов із приміщення їдальні разом із ОСОБА_1С, який попросив його побути поруч. Із приміщення кабінету-перукарні вийшов ОСОБА_2, якому ОСОБА_1 також сказав постояти неподалік. А коли із приміщення їдальні вийшов ОСОБА_6 та проходив повз них, то ОСОБА_1, нічого не говорячи наніс потерпілому удар кулаком в обличчя. У відповідь ОСОБА_6 відштовхнув ОСОБА_1, який у свою чергу наніс потерпілому другий удар в обличчя, після цього вони повісились один на одного, зчепились і вперлися в стіну. При цьому були також присутні ОСОБА_2, ОСОБА_7, які стояли в стороні та спостерігали за подіями. Тоді він почав обох ОСОБА_1 і ОСОБА_6 розбороняти;

показаннями потерпілого ОСОБА_6 даними в судовому засіданні про те, що 01 грудня 2009 року, зранку, батько відвіз його до навчального закладу, де він перебував на уроках до 13 год. 30 хв. Того ж дня після занять пішов у їдальню пообідати з одногрупниками. За столом обідав разом з ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_7, а у сусідньому ряді за іншим столом обідав ОСОБА_3 та його одногрупник ОСОБА_1С, з яких останній, віднісши брудний посуд, плюнув йому в тарілку із другою стравою та запропонував вийти і поговорити в коридорі ПТУ-інтернату. Через декілька хвилин він попрямував на вихід із їдальні та в цей момент ОСОБА_3 із кабінету-перукарні покликав у коридор ОСОБА_1С, з яким вийшов також ОСОБА_2 У коридорі ОСОБА_1 кулаком вдарив його в район правого ока, відповідно він почав захищатися і у відповідь вдарив ОСОБА_1 ногою в стегно, відштовхуючи його від себе. У цей момент підбіг ОСОБА_3 з правого боку і ОСОБА_2 з лівого, які також кілька разів ударили його: ОСОБА_3 по спині та в поперек, ОСОБА_2 ззаду по голові. ОСОБА_1 найбільше наніс ударів у область обличчя. При цьому був присутній ОСОБА_7, кінець бійки бачили дівчата з групи кравців другого курсу, однак, хто конкретно, не пригадує. Коли надійшли сторонні дівчата, то ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 його відпустили і він швидко попрямував до виходу із інтернату. ОСОБА_1 ще продовжував його переслідувати, але, побачивши через вікно багато незнайомих хлопців, відповів що розбереться сам;

показаннями ОСОБА_14, даними в судовому засіданні, про те, що у день події злочину її син повідомив, що його побили усі троє ОСОБА_1С, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після чого вона разом із чоловіком відразу звернулись до Самбірського МВ із заявою;

показаннями свідка події злочину ОСОБА_10 про те, що 01 грудня 2009 року він був на заняттях в ПТУ, а о 13 год. 30 хв. пішов пообідати в їдальню. Сидів за одним столом із ОСОБА_7, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 Коли ОСОБА_1 відніс брудний посуд і проходив повз їх стіл, то навмисно, нічого не говорячи, плюнув ОСОБА_6 в тарілку. Після цього ОСОБА_1 вийшов із приміщення їдальні. ОСОБА_6 забрав свій посуд, відніс на мийку і теж вийшов із приміщення їдальні, а за ним також вийшов ОСОБА_7 Закінчивши обідати, він вийшов у коридор біля їдальні, але там нічого не відбувалось, а через кілька хвилин ОСОБА_10 побачив ОСОБА_6 у присутності заступника директора з виховної роботи ОСОБА_15;

показаннями свідка ОСОБА_16, даними в судовому засіданні, про те, що 01 грудня 2009 року він обідав разом з одногрупниками ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 Коли відносили посуд після обіду, то, повертаючись, ОСОБА_1 проходив біля їхнього столика і раптово, нічого не говорячи, плюнув ОСОБА_6 в тарілку з другою стравою, яку він в цей час споживав. ОСОБА_6 звернув увагу ОСОБА_1 на негідну його поведінку і вони між собою про щось перемовились. Із приміщення їдальні він вийшов із всіх товаришів останнім та побачив, що ОСОБА_1 неподалік приміщення їдальні наносив удари кулаком в обличчя ОСОБА_6, зокрема два удари в обличчя. Потім вони обидва зчепились, стали шарпатися та наносити один другому удари по тілу. При цьому були присутні ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які спостерігали; потім ще проходили дівчата із іншого курсу. Даний конфлікт в коридорі тривав 3-5 хвилин. Під час шарпанини ОСОБА_1 та ОСОБА_6 підійшов ОСОБА_3 та став відтягати їх, а також ОСОБА_2 їх розбороняв. Дорогою додому, коли він разом із потерпілим повертався, ОСОБА_6 запитав чи немає в нього синців на обличчі, на що він відповів, що в нього було почервоніння під двома очима. По дорозі додому ОСОБА_6 нічого не говорив, що його побили ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а лише був обурений діями ОСОБА_1;

показаннями під час судового засідання та аналогічних показів на досудовому слідстві неповнолітніх свідків ОСОБА_12, ОСОБА_17, ОСОБА_18 у присутності соціального педагога ОСОБА_19, безпосередніх пояснень останньої у суді про те, що їм відомо про конфлікт у коридорі біля їдальні між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, а також про те, що були присутні при цьому ОСОБА_6 1.1, та ОСОБА_3;

показаннями свідка ОСОБА_15 про те, що мала розмову із ОСОБА_1 ще 01 грудня 2009 року, якому запропонувала наступного дня прийти в ПТУ з батьками. Про те, що була бійка в коридорі між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 вона довідалась від працівників міліції.

Аналізуючи докази досудового слідства, показання обвинувачених у судовому засіданні, суд вірно критично оцінив поведінку ОСОБА_2 1.1, та ОСОБА_3 і не надає віри їх поясненням про відсутність винності у вчиненні кримінально-караних дій, оскільки таке спростовується показами потерпілого, свідків та іншими матеріалами справи, які здобуті досудовим слідством та перевіреними в судовому засіданні під час розгляду кримінальної справи. Суд вірно вважає, що обидва підсудні своїм поясненням мають намір уникнути відповідальності. Суд прийшов до висновку про доведеність вини в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства на підставі зібраних доказів досудовим слідством та перевірених в судовому засіданні.

Суд надав віри поясненню потерпілого та вважає найбільш близькою до істини подію злочину, що участь в порушенні громадського порядку брали всі троє обвинувачені, оскільки потерпілий ОСОБА_6 постійно, із часу вчинення злочину, вказував на ОСОБА_1С, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як на таких, що його безпричинно побили в приміщенні коридору ПТУ-інтернату професійної реабілітації учнів інвалідів в присутності інших учнів, пояснював послідовно та однаково (а.с.6, 14, 19-21, 44-47). Дані пояснення потерпілий підтвердив під час проведення ставок віч-на-віч із ОСОБА_1 та неповнолітніми тоді ОСОБА_2 та ОСОБА_3

у присутності своїх батьків - законних представників (а.с.84-85, 88-89, 90-91) та при відтворенні обстановки та обставин події (а.с.168-173).

При проведенні дослідчої перевірки ОСОБА_1, під час відібрання пояснення вказував, що під час бійки ОСОБА_6 також наносив удари ОСОБА_3 При проведенні досудового слідства ОСОБА_1 свої покази змінив і всю провину взяв на себе, вигороджуючи неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою уникнення ними покарання та применшення своєї участі у злочинно-караному діянні як такому, що було вчинене не в групі осіб, відтак, що разом з тим не було втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність.

Судом проаналізовано зазначені вище показання свідків і суд прийшов до висновку про винність ОСОБА_1С, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Із об'єктивної сторони дії ОСОБА_1С, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грубо порушили громадський порядок, спричинили істотну шкоду інтересам потерпілого. Суд констатує, що обвинувачені проявили нахабне поводження до потерпілого, поєднане з насильством, що спричинило легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров'я. Дане характеризує особливу зухвалість, тобто одну із ознак грубого порушення громадського порядку.

Із суб'єктивної сторони ОСОБА_1С, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинили злочин з прямим умислом і з мотивів явної неповаги до суспільства. Як потерпілий так і решта присутніх громадян проводили час на свій розсуд і за своїм бажанням, тривав навчальний процес у навчальному закладі, однак, в той час обвинувачені, усвідомлюючи, що порушують громадський порядок, виразили явну неповагу до суспільства і бажали цього, зневажливо поставилися до існуючих в суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 567/09 від 29.12.2009 року відомо, що у потерпілого ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 виявлено закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, синець на спинці носа, синець на правій гомілці та синець в лівій поперековій ділянці, які утворились від дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах вказаних в постанові про скерування на експертизу за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я (а.с.69-70).

Аналізуючи раніше наведене та матеріали кримінальної справи в їх сукупності, суд вірно прийшов до переконання в доведенні вини ОСОБА_1С, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганстві), вчиненому в групі осіб, що передбачено ч.2 ст.296 КК України. Дії обвинувачених, досудовим слідством, вірно кваліфіковані за вказаною нормою Кримінального Закону і за це вони повинні нести відповідальність.

Разом з тим правильною є кваліфікація дій ОСОБА_1 у втягненні неповнолітніх у злочинну діяльність, що передбачено ч.1 ст.304 КК України.

Призначаючи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 покарання, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, особи винних, їх характеристики, молодий вік, обставини вчинення злочину хуліганства.

Обставини, які пом'якшують покарання обвинуваченим, окрім вчинення9

злочину ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неповнолітніми, у суді не встановлено, оскільки за час судового розгляду ОСОБА_1С, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 винними, по суті, себе фактично не визнали, по закінченню судового слідства ОСОБА_1 висловлював каяття у зв'язку із участю в бійці з ОСОБА_6, однак, не повідомив про нові обставини, які мають істотне значення для справи.

Неточні показання обвинувачених на досудовому та судовому слідстві суд розцінює, як намір уникнути відповідальності, ОСОБА_1С, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не усвідомили протиправності своїх дій, суспільну небезпеку вчиненого злочину в групі осіб, відверто не осудили свою поведінку стосовно потерпілого, який суду однозначно заявив, що має претензії до усіх трьох. Суд у тому числі переконаний, що ОСОБА_1 частковим визнанням вини критично не оцінив свою злочинну поведінку і не показав готовності понести кримінальну відповідальність.

Обтяжуючою обставиною покарання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 є вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, що встановлено досудовим слідством та знайшло підтвердження в судовому засіданні.

Розглядаючи кримінальну справу в межах пред'явленого обвинувачення підсудним, із врахуванням наведеного і загальних засад призначення покарання, суд призначив ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покарання необхідне і достатнє для їх виправлення та попередженню нових злочинів. Суд прийшов до переконання у необхідності призначити їм покарання у виді позбавлення волі щодо кожного, а стосовно ОСОБА_1 призначив покарання за сукупністю злочинів також у виді позбавлення волі за кожен вчинений ним злочин. Із урахуванням цього, аналізуючи матеріали досудового слідства в сукупності із поясненнями підсудних, позиції потерпілого, із врахуванням осіб ОСОБА_1С, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позитивних характеристик, їх поведінки під час та після вчинення злочину, суд прийшов до висновку, що слід застосувати щодо кожного звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, що в підсумку є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчиненню ними нових злочинів для реалізації принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Судом не встановлено обставин і підстав для призначення більш м'якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України за вчинене.

Цивільний позов ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню в частині відшкодування матеріальних збитків в розмірі 1689 грн. 90 коп. та моральної (немайнової) шкоди у розмірі 3000 грн., що відповідає ступеню тяжкості моральних страждань неповнолітнього потерпілого, принципу справедливості і розумності.

Потерпілим ОСОБА_6 у позовній заяві зазначено про витрати на лікування, про що подано суду підтверджуючі документи. Виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом, їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи пояснення учасників судового розгляду, суд вважав, що позов у частині стягнення матеріальних збитків слід повністю задовольнити в заявленому позивачем розмірі. Під час провадження у справі обвинуваченими не подано суду клопотань про доказування і про звільнення від доказування зазначеної суми матеріального збитку, не спростовано поданих ОСОБА_6, як позивачем доводів, які б підтверджували кожну обставину, наведену в позовній заяві. Потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я. Виходячи з пояснень учасників судового розгляду в судовому засіданні, аналізуючи матеріали кримінальної справи, - підлягає присудженню до стягнення з ОСОБА_1С, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі трьох тисяч гривень. При визначенні даної суми і підстав її присудження суд виходив з наступних міркувань:

згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Судом проаналізовано вищенаведені сторонами пояснення і суд вважав за необхідне присудження грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі трьох тисяч гривень. Також судом враховано стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення стану здоров'я, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом з'ясовано факт заподіяння потерпілому моральних страждань та втрати немайнового характеру, обставини, дії, внаслідок яких вони заподіяні. Суд вважає заявлену в позові вимогу про стягнення 50-ти тисяч гривень значно завищеною грошовою сумою, яку потерпілий разом із матір'ю оцінює як заподіяну йому моральну шкоду, - вказану нереальною і нічим не доведеною в такому розмірі. У частині цивільного позову ОСОБА_14 (а.с.259) про стягнення моральної шкоди слід відмовити, оскільки вона може бути заявленою та підлягає відшкодуванню в разі смерті фізичної особи.

Тому, аналізуючи матеріали кримінальної справи, пояснення учасників судового розгляду, у тому числі допитаних як свідків ОСОБА_10, ОСОБА_7, які ствердили про нормальне самопочуття свого товариша ОСОБА_6 відразу після події злочину; експерта ОСОБА_20, який підтвердив висновок та показав суду, що вроджене серцеве захворювання потерпілого "пролапс мітрального клапана" не виникло та не могло ускладнитись в результаті бійки 01 грудня 2009 року, а наслідки якої найбільш охарактеризовані лікарем невропатологом - діагноз: черепно-мозкова травма, струс головного мозку і в результаті суд вважав за необхідне і достатнє частково задовольнити позов ОСОБА_6 до повнолітніх вже на даний час ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і присудити стягнути як відшкодування моральної шкоди на його користь трьох тисяч гривень, враховуючи в сукупності негативні наслідки, які настали для позивача.

Отже, при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди судом вірно враховано характер правопорушення, вчиненого ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ступінь їх вини, матеріальне та сімейне становище, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, погіршення здібностей ОСОБА_6, позбавлення можливостей реалізувати здібності потерпілим внаслідок скоєного злочину.

За таких обставин, коли суд першої інстанції прийняв рішення відповідно до чинного законодавства, підстав для задоволення апеляцій учасників процесу.

Колегія суддів вважає за потрібне згідно зі ст.365 КПК України привести у відповідність до вимог ст.76 КК України назву контролюючих органів за поведінкою засуджених, оскільки судом першої інстанції вони названі органами кримінально-виконавчої системи. А відповідно до змін до ст.76 КК України, внесених згідно із Законом № 1254-від 14.04.2009 р. їх назва кримінально-виконавча інспекція.

Керуючись ст.ст.365, 366, 367 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2010 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляції ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх захисників ОСОБА_4 і ОСОБА_5 без задоволення.

У резолютивній частині вироку слова "органи кримінально-виконавчої системи" у всіх відмінках замінити словами "кримінально-виконавча інспекція" у відповідних відмінках.

Головуючий:

Судді: