АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарях ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
з участю прокурорів ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0004228 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Каїри Горностаївського району Херсонської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 11.11.2008 року Слов`яносербським районним судом Луганської області за ст. 297 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 10.12.2010 року Сімферопольським районним судом АР Крим за ч. 1 ст. 289 КК України на 1 рік 9 місяців позбавлення волі;
- 21.03.2012 року Стаханівським міським судом Луганської області за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України на 2 роки 3 місяці позбавлення волі;
- 19.08.2013 року Сакським міськрайонним судом АР Крим за ч. 2 ст. 185 КК України на 5 місяців арешту;
- 30.04.2014 року Слов`яносербським районним судом Луганської області за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України на 1 рік позбавлення волі, звільненого 08.07.2014 року згідно Закону
_________________________________________________________________
Справа №11-кп/796/1826/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_1
України «Про амністію»;
- 18.09.2014 року Горностаївським районним судом Херсонської області за ч. 1 ст. 185 КК України на 100 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Шпола Черкаської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року:

- ОСОБА_9 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Горностаївського районного суду Херсонської області від 18.09.2014 року і остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 5 років 3 днів позбавлення волі.

- ОСОБА_11 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановив суд у вироку, 12.04.2015 року приблизно о 02 год. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за попередньою змовою між собою, перебуваючи по вул. Кіото, 2 в м. Києві, переслідуючи корисливу мету, підійшли до потерпілого ОСОБА_14 . Після чого, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а саме, ОСОБА_13 наніс один удар ОСОБА_15 кулаком в обличчя, після чого повторно ОСОБА_13 та ОСОБА_12 відкрито викрали чуже майно, що належало ОСОБА_15 , а саме, мобільний телефон «Сіеменс А57», вартістю 100 грн., та з місця вчинення злочину втекли, а викраденим розпорядились на власний розсуд.
В апеляційній скарзі зі змінами до неї обвинувачений ОСОБА_9 , вважаючи вирок суду незаконним, просить його скасувати та перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції не розібрався в даній кримінальній справі та не врахував того, що свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а також ОСОБА_11 та потерпілий ОСОБА_15 дають неправдиві показання щодо обставин події, що підтверджується протоколом затримання, з якого видно, що він був одягнутий в білий з капюшоном реглан, чорні спортивні штани без білих смужок, а не так, як вказують свідки, стверджуючи, що ця особа щось викидала, хоча й не вказують, що саме, і у нього працівники міліції нічого не вилучали, а мобільний телефон знайшли на землі. При цьому також, всупереч їх тверджень, ніякої бійки не було, що підтверджує і сам потерпілий, вказуючи чітко та ясно, що його вдарили один раз.

Крім того, в судовому засіданні не було доведено, що у потерпілого забирали телефон, оскільки на ньому не було виявлено ніяких відбитків пальців, крім потерпілого, що підтверджується висновком експертизи.

Щодо інкримінованого йому злочину за ч. 2 ст. 186 КК України, то допитаний ОСОБА_11 підтвердив його показання, що ніякої змови між ними на вчинення цього чи іншого злочину не було, а тому він готовий понести покарання лише за те, що зробив, а саме - що вдарив потерпілого.

Також звертає увагу, що судом не було враховано, що в Луганській області у нього знаходиться малолітня донька та мати пенсійного віку, яким потрібна його допомога, так як він єдиний годувальник в сім`ї.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який, підтримуючи апеляційну скаргу, вказав, що не забирав мобільного телефону у потерпілого, а лише наніс йому легкі тілесні ушкодження, вдаривши кулаком в голову, та просив змінити вирок суду і перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 125 КК України, захисника на підтримку доводів апеляційної скарги обвинуваченого, а також прокурора, котрий заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Зокрема, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який він засуджений, підтверджується:

- показаннями потерпілого ОСОБА_15 про те, що 12.04.2015 року приблизно о 02 год., коли він знаходився в парку по вул. Кіото, 2 в м. Києві, де збирав пляшки, до нього підійшли ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , і ОСОБА_13 запитав, чи є у нього гроші, після чого вдарив його рукою в голову, і став обшукувати кишені, звідки забрав мобільний телефон «Сіеменс А57», вартістю 100 грн., а ОСОБА_12 в цей час знаходився поруч. В подальшому ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пішли від нього і в цей час під`їхали працівники міліції, побачивши якихОСОБА_13 викинув мобільний телефон, після чого вони були затримані.

Зазначені показання потерпілого ОСОБА_15 є логічними і послідовними та об`єктивно підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які є працівниками патрульно-постової служби міліції іна службовому автомобілі здійснювали патрулювання в районі парку по вул. Кіото, 2 в м. Києві, та котрі вказали, що під час патрулювання побачили трьох чоловік та замахування руками, і як двоє з хлопців почали тікати. Коли вони на службовому автомобілі стали їх наздоганяти, то побачили, що один з хлопців, а саме - ОСОБА_13 щось викинув. Приблизно через тридцять метрів від того місця були затримані ці хлопці - ОСОБА_13 та ОСОБА_19 . Потім до них підійшовпотерпілий ОСОБА_15 , який повідомив, що ці люди його побили та пограбували, при цьому у ОСОБА_15 були видимі тілесні ушкодження в лобній частині. Під час огляду місцевості біля місця затримання було виявлено мобільний телефон «Сіеменс А57», після чого було викликано слідчо-оперативну групу.
Ці обставини також підтверджуються даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 12.04.2015 року, згідно якого в ході огляду ділянки місцевості в парку Кіото навпроти центрального входу КНЕТУ по вул. Кіото,2 в м. Києві на траві було виявлено мобільний телефон «Сіеменс», який мав подряпини біля динаміку зверху, та там знаходилось двоє осіб, які назвались, як ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , і пояснили, що вказаний телефон вони відібрали у чоловіка(а.п. 40-41).
При цьому даний протокол був підписаний і ОСОБА_9 , і ОСОБА_11 без будь-яких зауважень.
Як він був підписаний і понятим ОСОБА_20 , котрий, будучи допитаним в судовому засіданні, підтвердив, що був присутнім при проведенні огляду місця події, в ході якогобув вилучений мобільний телефон «Сіеменс». Крім цього вказав, що при проведенні вказаної дії він бачив потерпілого ОСОБА_15 у якого були видимі тілесні ушкодження в лобній частині.
Оскільки показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які, будучи працівниками міліції, безпосередньо спостерігали за діями обвинувачених по відношенню до потерпілого та приймали участь у їх затриманні, об`єктивно узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_15 , котрий при цьому категорично стверджував, що саме ОСОБА_9 забрав у нього мобільний телефон, який в подальшому викинув, побачивши працівників міліції, то певна невідповідність в описі ними одягу ОСОБА_9 , як на тому наголошує останній в апеляційній скарзі, не спростовує правильності висновків суду щодо винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину відносно потерпілого ОСОБА_21 .

Крім того, і обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні вказав на те, що він разом з ОСОБА_9 підходили до ОСОБА_15 , який сидів на лавочці в парку по АДРЕСА_3 , та ОСОБА_13 запитав, чи є цигарки та гроші, а після повідомлення потерпілого про їх відсутність бачив, як ОСОБА_13 замахнувся в бік потерпілого правою рукою, однак чи вдарив він ОСОБА_15 не бачив. В подальшому вони були затримані працівниками міліції.

При цьому в суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 , змінивши свою позицію порівняно з тією, що мав під час судового розгляду в суді першої інстанції, не заперечував тієї обставини, що завдав потерпілому ОСОБА_15 один удар кулаком в голову, у зв`язку з чим висловив прохання про перекваліфікацію його дій на ч. 1 ст. 125 КК України.

І, відповідно до висновків судово-медичної експертизи №1063 від 14.04.2015 року, у ОСОБА_15 було виявлено синець в лобній ділянці зліва з переходом на верхню повіку лівого ока; садно - в лобній ділянці зліва. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом, могли утворитись 12.04.2015 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я (а.п. 59-60).

Разом з тим, під час розгляду справи місцевим судом і ОСОБА_11 , і ОСОБА_9 вказували на те, що жоден з них не забирав в потерпілого ОСОБА_15 мобільний телефон.
Проте, на переконання колегії суддів, та обставина, що потерпілий одразу та чітко вказав на ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , як на осіб, які вчинили відносно нього злочин, та зокрема, що саме ОСОБА_9 за участі ОСОБА_11 вдарив його та забрав мобільний телефон «Сіеменс», який в подальшому викинув, побачивши працівників міліції, і цей мобільний телефон був виявлений на землі неподалік від місця затримання обвинувачених, переконливо свідчать про незаконне заволодіння ОСОБА_24 та ОСОБА_25 мобільним телефоном, який належав ОСОБА_15 , незважаючи навіть на відсутність на мобільному телефоні слідів пальців рук ОСОБА_9 , на чому акцентує увагу останній, оскільки, відповідно до висновку експертизи №402 від 28.04.2015 року, на ньому взагалі не було виявлено будь-чиїх слідів, в тому числі і потерпілого, а його належність потерпілому підтверджується наявним матеріалах провадження гарантійним талоном, що був наданий потерпілим, та ніким з учасників провадження і не оспорювалась.

Отже, суд першої інстанції, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши всі обставини кримінального правопорушення, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_9 повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинив відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_15 , поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
За вказаними ознаками суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 в його апеляційній скарзі на неправильну кваліфікацію його дій, оскільки він лише спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження та не мав наміру викрасти майно потерпілого і не викрадав його, з огляду на сукупність доказів, що приведені вище та які свідчать про протилежне, колегія суддів вважає необґрунтованими та надуманими, а, відтак, підстави для задоволення прохання обвинуваченого ОСОБА_9 про перекваліфікацію його дій з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 125 КК Українивідсутні.

Призначене покарання ОСОБА_9 відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 71 КК України, і є необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання і попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи всі зазначені вище обставини, колегія суддів, визнаючи вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_9 законним та обґрунтованим, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року відносно ОСОБА_9 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

______________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3