Провадження № 11-кп/780/18/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 13.01.2016

УХВАЛА
Іменем України
13 січня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
з участю: прокурора: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:
В.о. начальника Білоцерківської виправної колонії № 35 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування невідбутої частини строку покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2012 року ОСОБА_8 , мотивуючи тим, що згідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване після фактичного відбуття не менше 2/3 строку покарання. Відбута частина покарання засудженого, станом на 14.09.2015 року становить 3 роки 8 місяців 10 днів. Відбуваючи покарання ОСОБА_8 зарекомендував себе позитивно, до роботи відноситься добре, має 4 заохочення. Порушень вимог режиму утримання засуджений не допускає, стягнень немає, відвідує заходи виховного характеру та робить для себе позитивні висновки. Засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.10.2015 року в задоволенні клопотання відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що клопотання задоволенню не підлягає, оскільки поведінка засудженого ОСОБА_8 протягом всього періоду відбування ним покарання не була сумлінною, що не дозволяє суду дійти висновку, що він виправився.

Так, засуджений ОСОБА_8 відбуваючи покарання в місцях позбавлення волі за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2012 року, неодноразово 07.02.2013 року, 05.04.2013 року та 30.08.2013 року допускав порушення умов утримання та відбування покарання, тобто у період відбування покарання допускав несумлінну поведінку, за що на нього було накладено 3 стягнення.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 81 КК України.

На думку апелянта, ухвала ґрунтується лише на формальних підставах, оскільки врахування судом стягнень отриманих засудженим в період відбування покарання у Білоцерківській ВК № 35 є необґрунтованим, так як всі стягнення погашені у встановленому законом порядку, а тому їх врахування при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення є неприпустимим.

Також, при винесенні ухвали судом не враховано, що засуджений ОСОБА_8 за період відбування покарання має 4 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Дані заохочення заробив на ділянці пошиву мішків, а саме за дострокове та якісне виконання замовлення та за якісне виконання та перевиконання робіт на продовольчих складах господарського двору БВК-35. Вказані заохочення засуджений отримав за реальну працю, а не за роботи по благоустрою місць позбавлення волі.

Крім цього, судом не взято до уваги, що рішенням адміністративної комісії від 10.06.2014 року засудженого ОСОБА_8 , в порядку ст. 101 КВК України, переведено до дільниці соціальної реабілітації, де засуджений при послабленому режимі перебував 1 рік 3 місяці, що свідчить про позитивну спрямованість засуденого та бажання останнього ставати на шлях виправлення.

В зв`язку з цим, прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання Білоцерківської ВК № 35 щодо умовно-дострокового звільнення від невідбутої частини покарання засудженого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо не виправлення засудженого ОСОБА_8 зроблений без всебічного та повного врахування даних про поведінку засудженого, його ставлення до праці, сімейного стану та його стану здоров`ю, ставлення до вчиненого злочину.

Захисник посилається на те, що заходи стягнення, які були застосовані до засудженого в 2013 році та на які суд першої інстанції послався як на підставу у відмовленні в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_8 , стосувалися ведення ним телефонних розмов по мобільному телефону не в порядку, встановленому Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань та не дотримання санітарно-гігієнічних норм. Дані порушення, на думку апелянта, є не суттєвими і не злісними. Крім цього, ці порушення достроково зняті в установленому законом порядку. Також, потрібно врахувати, що після накладення зазначених стягнень пройшов значний час за який засуджений не був підданий будь-якому новому стягненню, а навпаки, в подальшому до ОСОБА_8 було застосовано 4 заохочення.

В зв`язку з цим, захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання Білоцерківської ВК № 35 щодо умовно-дострокового звільнення від невідбутої частини покарання засудженого ОСОБА_8 .

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, думку, прокурора та захисника, які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення апеляційною інстанцією є зокрема невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно п.2 ч.1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Статті 81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим передбаченого частиною третьою цієї статті відповідного строку покарання, при цьому якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до вимог ч.2, п.2 ч.3 ст.81 КК України та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2012 року за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. На час розгляду справи судом першої інстанції, ОСОБА_8 відбув дві третини строку призначеного покарання (а.с. 4).

Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_8 та довідки про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень ОСОБА_8 за період перебування у СІЗО м. Києва та тимчасовому СІЗО БВК-85 смт. Гостомель характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. В Білоцерківській виправній колонії №35 відбуває покарання з 12.01.2013 року. За час відбування покарання характеризувався позитивно, дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений 1 раз. Мав 3 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку. Постановою начальника Білоцерківської ВК-35 19.06.2014 року був переведений на дільницю соціальної реабілітації, що при колонії. За час відбування покарання на зазначеній дільниці характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок установи, за що був заохочений 3 рази (а.с. 2-3).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що на даний час ОСОБА_8 довів своє виправлення і до нього можливе застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Посилання суду першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення на те, що поведінка засудженого ОСОБА_8 протягом всього періоду відбування ним покарання не була сумлінною, оскільки він неодноразово допускав порушення умов утримання та відбування покарання за що на нього було накладено три стягнення, що не дозволяє суду дійти висновку, що він виправився не є підставою для відмови в умовно-достроковому звільненні, оскільки як вбачається з матеріалів справи, всі отримані засудженим стягнення під час відбування покарання у БВК № 35 погашені у встановленому законом порядку (а.с. 3).

За таких обставин, ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення апеляційним судом, яким слід задовольнити клопотання в.о. начальника Білоцерківської виправної колонії № 35 про умовно-дострокове звільнення від відбування невідбутої частини строку покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2012 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого згідно вироку Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2012 року.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537 КПК України, колегія суддів;-

у х в а л и л а:
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2015 року, якою в задоволенні подання в.о. начальника Білоцерківської виправної колонії № 35 про умовно-дострокове звільнення від відбування невідбутої частини строку покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2012 року ОСОБА_8 , відмовлено скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання в.о. начальника Білоцерківської виправної колонії № 35 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 , засудженого вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2012 року, від відбування невідбутої частини строку покарання, задовольнити.
Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування покарання, призначеного вирокомСвятошинського районного суду м. Києва від 15.11.2012 року, умовно-достроково з Білоцерківської виправної колонії № 35 на невідбуту частину строку.
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4