Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/1466/15-к
Провадження по справі № 1-кс/514/221/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2015 року смт Тарутине

Слідчий суддя Тарутинського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні внесене в кримінальному провадженні № 0000311 від 22 липня 2015 року прокурором прокуратури Тарутинського району Одеської області ОСОБА_3 клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Тарутине Одеської області, громадянина України, зареєстрованого і мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, освіта неповна середня, постійного місця роботи не має, раніше судимого за вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 10 травня 2011 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; за вироком Арцизького районного суду Одеської області від 15 червня 2012 року за ч. 1 ст. 122, ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі; за Тарутинського районного суду Одеської області від 13 липня 2012 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років шести місяців позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И В :
22 липня 2015 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України за ознаками: відкрите викрадення майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно та із проникненням до житла.

2 вересня 2015 року ухвалою слідчого судді Тарутинського районного суду Одеської області ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30 жовтня 2015 року включно.

Враховуючи, що строк дії зазначеної ухвали слідчого судді спливає 30 жовтня 2015 року, прокурор ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням про продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою на шістдесят днів.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що необхідністю продовження строку тримання під вартою є ризики, встановлені в ході досудового розслідування, зокрема те, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу, продовжити свою злочинну діяльність.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання в повному обсязі, просила його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні клопотання.

Вислухавши учасників розгляду клопотання, перевіривши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25 квітня 2003 року № 4 звернуто увагу судів, що при вирішенні питань, пов`язаних із обранням запобіжного заходу у вигляді взяття під варту і продовженням строків тримання під вартою суди мають додержувати вимог ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), далі - Конвенції) і норм КПК, відповідно до яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою.

За ч.ч. 1, 5, 6 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, пов`язане із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню.

Згідно ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно, окрім іншого, відповідати вимогам ст. 184 КПК України.

У такому клопотанні обов`язково повинно бути зазначено: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як встановлено в судовому засіданні і не оспорюється сторонами, ОСОБА_4 постійно перебуває під вартою з 1 вересня 2015 року.

13 жовтня 2015 року за вироком Тарутинського районного суду Одеської області ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі. До набрання вироком законної сили ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин після спливу 30 жовтня 2015 року строку дії попередньої ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_4 буде перебувати під вартою на підставі вироку Тарутинського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2015 року, а отже перебуваючи під арештом об`єктивно ніяким чином не зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу, продовжити свою злочинну діяльність.

Судове рішення стосовно продовження застосування запобіжного заходу має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання (продовження), так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК). Необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі "Белевитський проти Росії", пункти 111 - 112 рішення від 1 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Відповідно до п. 84 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року п. 4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (правова позиція ЄСПЛ у справі «Буткевічус проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

В даному випадку прокурор обґрунтував доводи клопотання лише формальним переліком ризиків та не довів, що вони насправді існують, зокрема не повідомив слідчому судді, яким чином ОСОБА_4 , перебуваючи під вартою на підставі вироку Тарутинського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2015 року, зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу, продовжити свою злочинну діяльність.

З огляду на вищевикладене, «автоматичне» продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тільки тому, що спливає строк дії попередньої ухвали слідчого судді про тримання під вартою є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі "Белевитський проти Росії", пункти 111 - 112 рішення від 1 березня 2007 року; п.п. 84, 85 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 193, 199 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання прокурора прокуратури Тарутинського району Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1