Справа № 515/2000/15-к
Провадження № 1-кп/515/13/16

Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

15 січня 2016 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника служби у справах дітей

Татарбунарської райдержадміністрації ОСОБА_4

захисника-адвоката ОСОБА_5

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6

законного представника н/л обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Надеждівка Арцизького району Одеської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

02 вересня 2014 року, приблизно о 12.00 годині, неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи на території станції шиномонтажу, розташованої по АДРЕСА_2 , де він працював за вільним наймом, при раптово виниклому умислі, направленому на крадіжку чужого майна, що належить його роботодавцю ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, умисно, шляхом вільного доступу, з салону автомобіля марки «Mercedes 240 D» реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору, таємно викрав грошові кошти в сумі 500 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_8 матеріальний збиток на вказану суму.

Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, 12 вересня 2014 року, приблизно о 14.00 годині, неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи на території станції шиномонтажу, розташованої по АДРЕСА_2 , де він працював за вільним наймом, з метою крадіжки чужого майна, що належить його роботодавцю ОСОБА_8 , повторно, з корисливих мотивів, умисно, шляхом вільного доступу, з салону автомобіля марки «Mercedes 240 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору, таємно викрав грошові кошти в сумі 500 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_8 матеріальний збиток на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, не оспорював фактичних доказів по справі, у вчиненому розкаявся і прохав його суворо не карати та пояснив суду, що дійсно, на початку вересня 2014 року, перебуваючи на території станції шиномонтажу, розташованої по АДРЕСА_2 , де він працював за вільним наймом у ОСОБА_8 , з салону автомобіля марки «Mercedes 240 D», належного потерпілому, двічі скоїв крадіжки грошових коштів в сумі по 500 гривень щоразу, якими розпорядився на власний розсуд. В подальшому він частково повернув кошти останньому в сумі 500 гривень.

Крім визнання вини самим обвинуваченим, його вина також підтверджується поясненнями законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , яка пояснила суду, що неповнолітній ОСОБА_6 є її сином, який постійно проживає біля неї. Про обставини скоєння останнім крадіжок у потерпілого ОСОБА_8 їй не відомо, однак вона завіряє суд, що син щиро кається у скоєному, про що свідчить його поведінка.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованих йому діяннях, ніхто з учасників провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміє зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, обмежившись лише показаннями обвинуваченого, законного представника неповнолітнього обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо характеризуючих даних на обвинуваченого.

Таким чином, суд повно, усестороннє, об`єктивно аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні докази, приходить до висновку, що умисні дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч.2 ст.185 КК України за ознаками викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Також суд враховує повне визнання вини обвинуваченим в судовому засіданні, його щире каяття у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, активне сприяння розкриттю злочинів, вчинення неповнолітнім ОСОБА_6 кримінальних правопорушень вперше, посередню характеристику на нього за місцем мешкання, неповнолітній вік обвинуваченого ОСОБА_6 , як на час скоєння кримінального правопорушення, так і на час розгляду справи.

Обставин, що обтяжують покарання неповнолітнього обвинуваченого, суд не виявив.

При визначенні покарання, судом враховуються відношення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 до вчиненого та наслідки вчинених ним кримінальних правопорушень, мотив, мета та спосіб вчинення злочинних діянь, визначене законом покарання за вчинені протиправні діяння, посередню характеристику на неповнолітнього обвинуваченого, соціально-побутові умови проживання неповнолітнього відповідно до звіту, наданого Службою у справах дітей Татарбунарської райдержадміністрації.

А тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 слід застосувати покарання, яке суд вважає доцільним і достатнім для його виправлення, у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінуємої йому ч.1 статті 185 КК України, з урахуванням вимог ст.102 КК України та в межах санкції ч.2 ст.185 КК України. При визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів, суд керується нормами ч.1 ст.70 КК України.

Крім того, враховуючи те, що неповнолітній обвинувачений щиро розкаявся у вчиненні кримінальних правопорушень, активно сприяв їх розкриттю, вперше притягуються до кримінальної відповідальності, суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд, на підставі ст. ст.75,104 КК України, вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України. Підстав для застосування до обвинуваченого ст.69 КК України з призначенням іншого, більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією інкримінуємої йому ч.2 ст.185 КК України, суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.369, 370, 371, 373, 374,376 КПК України, суд - У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 185 КК України 6(шість) місяців позбавлення волі;

- за ч.2 ст.185 КК України 1(один) рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Згідно ст.ст.75,104 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням на 1 (один) рік.

Іспитовий строк ОСОБА_6 обчислювати з 15 січня 2016 року відповідно до ч.1 ст.165 КВК України.

Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за виконанням вироку покласти на Арцизький РВ КВІ УДПтСУ в Одеській області.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено впродовж 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Суддя Семенюк