АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1394/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2, 3 ст. 309 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора прокуратури Подільського району м. Києва ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року у кримінальному провадженні № 0002248 щодо обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 309 КК України,

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року ОСОБА_7

визнана винуватою та засуджена за:

- ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч. 3 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки, та на неї покладені обов`язки, передбачені п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_7 у невстановлений час, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , у невстановленої особи незаконно придбала без мети збуту психотропну речовину амфетамін у великих розмірах, яку незаконно зберігала при собі без мети збуту, 04 квітня 2015 року на громадському транспорті незаконно перевезла до будинку № 37 по вулиці Нижній Вал в м. Києві, де в цей же день близько 17 години була затримана працівниками міліції, котрі виявили та вилучили у неї 7 поліетиленових пакетів з порошкоподібною речовиною, яка містить психотропну речовину амфетамін, загальною масою амфетаміну у речовині 5,497 г, що є великим розміром.
Крім того, ОСОБА_7 у невстановлений час, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , у невстановленої особи повторно незаконно придбала без мети збуту психотропну речовину амфетамін в особливо великих розмірах, яку продовжила незаконно повторно зберігати без мети збуту в квартирі АДРЕСА_3 . 04 квітня 2015 року в період часу з 21 години 45 хвилин до 22 годину 20 хвилин під час огляду зазначеної квартири працівниками міліції було виявлено та вилучено пластиковий стаканчик, заповнений порошкоподібною речовиною, яка містить психотропну речовину амфетамін, масою амфетаміну в речовині 22,606 г, що є особливо великим розміром.

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3

ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор прокуратури Подільського району м. Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченої у вчиненні злочинів і правильність кваліфікації її діянь, посилаючись на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину й особі обвинуваченої внаслідок м`якості,просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 3 ст. 309 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначити ОСОБА_7 покаранняу виді позбавлення волі на строк 5 років.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що, призначаючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи від його відбування з випробуванням, суд недостатньо врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєних злочинів, вік обвинуваченої та ту обставину, що вона, будучи працездатною особою, суспільно-корисною працею не займалася, офіційно не працевлаштована та витратила значну суму грошей на придбання психотропної речовини. До того ж, добровільно пройшовши лікування від вживання психотропних речовин з 14 квітня 2015 року по 05 травня 2015 року, ОСОБА_7 на шлях виправлення не стала, оскільки продовжила вчиняти злочини, пов`язані з незаконним придбанням та зберіганням наркотичних засобів і вказані обставини вкрай негативно характеризують обвинувачену, як особу, котра може продовжити злочинну діяльність за умови призначення покарання з випробуванням.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник вважає доводи прокурора безпідставними, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора прокуратури Подільського району м. Києва ОСОБА_6 , заперечення обвинуваченої та її захисника, які просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання і перевезення психотропної речовини у великих розмірах без мети збуту, а також за ч. 3 ст. 309 КК України, як незаконне придбання і зберігання психотропної речовини в особливо великих розмірах без мети збуту, вчинене повторно є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час судового провадження колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченій м`якого покарання та неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, зокрема, положень ст. 75 КК України, які, за твердженням апелянта, не могли бути застосовані до ОСОБА_7 , то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, положеннями ст. 75 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, дотримав зазначені вимоги закону.

З матеріалів кримінального провадження та змісту вироку вбачається, що, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 309 КК України, остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільняючи від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції, дотримавшись вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які віднесені до категорії тяжкого і злочину середньої тяжкості, фактичні обставини їх вчинення; щире каяття ОСОБА_7 , визнавши це обставиною, яка пом`якшує покарання; відсутність обставин, що покарання обтяжують; особу винної, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності, проживає з батьками і стан їх здоров`я є незадовільний, оскільки батько є інвалідом 2-ої групи, стан здоров`я ОСОБА_7 , бо вона з дитинства має істотні вади слуху.

Сукупність цих обставин, а також відомості про те, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування добровільно з 14 квітня 2015 року по 05 травня 2015 року пройшла курс лікування від вживання психотропних речовин, свідчать про обґрунтованість висновку суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з випробуванням зі встановленням їй іспитового строку на 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

До того ж в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 надала документи про те, що вона з 27 липня 2015 року по теперішній час проходить курс духовно-психологічної реабілітації від наркозалежності в Центрі реабілітації стаціонарного відділення закритого типу для алко- та нарко залежних жінок «Дає життя», де зарекомендувала себе як людина, котра стала на шлях виправлення та допомагає у цьому іншим, приймає активну участь у діяльності Центру і займається волонтерською діяльності.

Зазначене, як вважає колегія суддів, також доводить правильність висновку суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, а твердження апеляційної скарги прокурора, що ОСОБА_7 , пройшовши курс лікування від вживання психотропних речовин, продовжила вчиняти злочини, пов`язані з незаконним придбанням та зберіганням наркотичних засобів, а тому є соціально-небезпечною особою, являються надуманими, оскільки в матеріалах провадження відсутні жодні докази того, що ОСОБА_7 притягувалася до кримінальної відповідальності за будь-які злочини, вчинені після 05 травня 2015 року.

Посилання ж прокурора на те, що ОСОБА_7 не займалася і не займається суспільно-корисною працею, але витрачала значні гроші на придбання психотропних речовин, тобто не зможе виправитися без реального відбування покарання, не заслуговують на увагу, бо суд першої інстанції, хоч і вказав у вироку, що ОСОБА_7 не працює, але фактично прийняв до уваги її ж показання про те, що вона тривалий час працювала перукарем, тобто постійно займалася суспільно-корисною працею. В той же час подальша волонтерська діяльність ОСОБА_7 дає підстави вважати непереконливими доводи прокурора в частині можливості продовження обвинуваченою злочинної діяльність.

Є необґрунтованими і твердження прокурора про те, що судом не в повній мірі враховані тяжкість та суспільна небезпечність вчинених ОСОБА_7 злочинів, оскільки зазначене було оцінено судом у сукупності з іншими обставинами провадження, даними про особу винної і її поведінку після вчинення злочинів, зокрема, з урахуванням добровільних та активних дій ОСОБА_7 , пов`язаних з бажанням позбутися залежності від вживання психотропних речовин.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченій покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, окрім необґрунтованості, ще і про непослідовність доводів прокурора в апеляційній скарзі, бо, наполягаючи на тому, що призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості та особі винної, в той же час він пропонує суду апеляційної інстанції призначити обвинуваченій за ч. 2 ст. 309 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, тобто менш тривале, ніж визначено судом, водночас не оспорює розмір остаточного покарання, призначеного судом за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не допущено, підстав для висновку про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та вважати призначене ОСОБА_7 покарання несправедливим внаслідок його м`якості колегією суддів не встановлено, апеляційна скарга прокурора має бути залишена без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_7 без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Подільського району м. Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4