ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_14

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 1 жовтня 2015 року касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні щодо засудженого

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина

України, в силу ст. 89 КК України не судимого,

за участю прокурора ОСОБА_15

захисника ОСОБА_6,

встановив:

У касаційній скарзі прокурора викладено вимогу про скасування вироку апеляційного суду із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, мотивуючи необґрунтованістю рішення апеляційного суду про скасування вироку суду першої інстанції та постановлення нового вироку із призначенням покарання у виді позбавлення волі саме на строк сім років, що вважає істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Вказав також на порушення права на захист через здійснену судом заміну захисника без погодження із ОСОБА_5

Вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 11 грудня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. Вироком суду вирішено також питання щодо процесуальних витрат.

Вироком Апеляційного суду Херсонської області від 31 березня 2015 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6, який діяв в інтересах засудженого ОСОБА_5, залишено без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задоволено - вирок суду щодо ОСОБА_5 від 11 грудня 2014 року в частині призначеного покарання скасовано. Прийнято рішення вважати засудженим ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років. В решті вирок суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 8 квітня 2014 року, приблизно о 16-ій год., знаходячись у будинку АДРЕСА_1, на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході раптово виниклої сварки з ОСОБА_7 наніс їй удари руками по голові та тулубу, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя. Смерть ОСОБА_7 настала внаслідок множинних переломів кісток лицевого скелету черепа і ребер, з масивними крововиливами в м'які тканини в місцях переломів, що ускладнились розвитком травматичного шоку.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, захисника ОСОБА_6, який просив про задоволення касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, в касаційній скарзі не оспорюються, як і кваліфікація дій за вказаним правопорушенням.

Доводи касаційної скарги прокурора щодо порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку апеляційним судом є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції, постановивши свій вирок, дійшов правильно висновку про невідповідність призначеного засудженому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України. Суд мотивував своє рішення належним чином, зокрема взявши до уваги, що засуджений вчинив тяжкий злочин, дані про особу засудженого, який характеризується посередньо, вину не визнав, врахований й стан його здоров'я, - інвалід І групи по зору, раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Таким чином, з урахуванням усіх наведених обставин та даних про особу, апеляційний суд дійшов правильного висновку про призначення засудженому ОСОБА_5 покарання без застосування положень ст. 69 КК України, однак в мінімальних межах санкції частини 2 статті 121 КК України, за якою його засуджено.

Водночас, прокурор, який подав касаційну скаргу, заперечуючи необґрунтованість призначення апеляційним судом покарання засудженому ОСОБА_5, наполягав на призначенні саме такого покаранні і в суді апеляційної інстанції у поданій ним апеляційній скарзі, яка була задоволена судом апеляційної інстанції.

Апеляційний розгляд провадження проведений із дотриманням положень кримінального процесуального закону, а вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Посилання у касаційній скарзі прокурора щодо порушення права на захист є безпідставними, так як в матеріалах провадження не міститься рішень суду щодо зміни захисника ОСОБА_5 Між іншим, останній мав не лише захисника ОСОБА_8, який йому призначений центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, а й захисників ОСОБА_9, ОСОБА_10, які здійснювали захист його інтересів як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду провадження.

З огляду на те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 433, 434, 436 КПК України, суд

постановив:

Вирок Апеляційного суду Херсонської області від 31 березня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ __________________ _________________

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13