Ухвала
іменем україни
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 30 листопада 2015 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 вересня 2015 року в кримінальному провадженні № 0000420 за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК,
у с т а н о в и в:
У касаційній скарзі, як випливає з її змісту, захисник ОСОБА_4 порушує питання про зміну вказаних судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Просить пом`якшити обраний ОСОБА_5 захід примусу, застосувавши положення статей 69, 75 КК. На думку захисника, суди всупереч ст. 65 КК повною мірою не врахували пом`якшуючих покарання обставин, усіх даних про особу засудженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей та матір похилого віку, а також не врахував наявності у ОСОБА_5 та його дружини тяжкого захворювання.
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 травня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд Запорізької області ухвалою від 14 вересня 2015 року вказаний вирок залишив без змін.

ОСОБА_5 визнано винуватим у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також у незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, вчиненому повторно, за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, на початку листопада 2014 року біля буд. АДРЕСА_2 ОСОБА_5 , шляхом привласнення знайденого згортку, придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс.

26 листопада 2014 року близько 20 год. ОСОБА_5 , знаходячись в під`їзді зазначеного будинку, збув ОСОБА_6 за 100 грн. особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс (марихуану) вагою 2,0589 г. (у перерахунку на суху речовину).

Крім того, 11 грудня 2014 року близько 20 год. за аналогічних обставин ОСОБА_5 повторно збув ОСОБА_6 за 200 грн. канабіс (марихуану) вагою 2,19 г. (у перерахунку на суху речовину).

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги та витребування матеріалів кримінального провадження, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 307 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З наданої копії вироку вбачається, що суд, призначаючи покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК, поряд із ступенем тяжкості вчиненого злочину, врахував дані про особу винного, який, будучи неодноразово судимим за умисні злочини, на шлях виправлення не став і знову вчинив тяжкий злочин. Разом із цим суд урахував ті дані й обставини, на які є посилання в касаційній скарзі, зокрема: визнання ОСОБА_5 винуватості, стан здоров`я засудженого та його дружини, а також те, що він на спеціальних обліках не перебуває, має неповнолітню дитину та матір похилого віку.
З огляду на все це суд першої інстанції, дотримуючись вимог статей 50, 65 КК, призначив ОСОБА_5 покарання у мінімальних межах санкції кримінального закону, за який його засуджено.

Призначене засудженому покарання є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для пом`якшення заходу примусу, зокрема застосування статей 69, 75 КК, про що йдеться у касаційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Крім того, аналогічні за змістом доводи про пом`якшення призначеного покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, які суд належно розглянув і відмовив у їх задоволенні, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

У касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 не міститься переконливих аргументів щодо необхідності перевірки матеріалів кримінального провадження, а зі змісту скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для її задоволення немає.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 вересня 2015 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 єва ОСОБА_2 ОСОБА_3