Справа №487/8847/15-к 17.02.2016
Провадження №11-кп/784/127/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2016 року апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження за апеляцією заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 , на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Великопілля Снігурівського району Миколаївської області, раніше судимого:

- 07.06.2010 р. Заводським районним судом міста Миколаєва за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

- 21.09.2010р. Заводським районним судом міста Миколаєва за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 18.03.2014 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

обвинувачений ОСОБА_6

прокурор ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляції прокурор просить вирок Заводського районного суду міста Миколаєва від 11.12.2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6

____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 11кп/784/127/16р. Головуючий 1-ї інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 3 cт. 185 КК України Суддя апеляційної інстанції ОСОБА_1
призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.03.2014р. та остаточно призначити ОСОБА_6 за сукупністю вироків покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.12.2015р. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 4-х років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарань за оскаржуваним вироком приєднано невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.03.2014р. і остаточно призначено до відбуття покарання у виді 4-х років позбавлення волі.

Узагальнені доводи апеляції.
На думку прокурора при призначені обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків у виді 4-х років позбавлення волі, суд першої інстанції порушив вимоги ч. 4 ст. 71 КК України, так як не призначив остаточне покарання у більшому розмірі від покарання призначеного за одним із вироків.

Крім того, на думку апелянта, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції формально врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів, не надав оцінку тому факту, що обвинувачений вчинив низку таких кримінальних правопорушень.

Не надано судом належної оцінки і особі обвинуваченого, який раніше тричі судимий за тотожні корисливі злочини, у період іспитового строку вчинив чотири крадіжки чужого майна з проникненням у житло потерпілих, що свідчить про стійкість його антисоціальної поведінки, міцних соціальних зв`язків не має, не працює і не має постійних джерел доходу, за місцем проживання характеризується негативно.

Зазначене свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, який не бажає стати на шлях виправлення.

Також вважає, що суд безпідставно врахував обтяжуючу покарання обставину рецидив злочинів.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно вироку суду, в кінці серпня 2015 року, в нічний час, точного часу в ході досудового розслідування встановити не видалось можливим, ОСОБА_6 , знаходячись, біля будинку АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, проник до вищезазначеної квартири та, скориставшись відсутністю уваги з боку власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_9 , таємно викрав нетбук ASUS Еее PC 4G вартістю 600 гривень., чим спричинив останньому майнову шкоду на вказану суму.

28.08.2015 в нічний час, точного часу в ході досудового розслідування встановити не видалось можливим, ОСОБА_6 , знаходячись, біля будинку АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, проник до вищезазначеної квартири та, скориставшись відсутністю уваги з боку власника квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_10 , таємно викрав чоловічу сумку чорного кольору, в якій знаходились паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , службове посвідчення співробітника СБУ на ім`я ОСОБА_10 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, дозвіл на зброю, флеш-картка Арасег вартістю 150 гривень, флеш-картка Trancend вартістю 200 гривень, чоловіча сумка, чорного кольору зі шкіряного матеріалу, вартістю 450 гривень.

Крім того, на початку вересня 2015 року, в ранковий час, точного часу в ході досудового розслідування встановити не видалось можливим, ОСОБА_6 , знаходячись, біля будинку АДРЕСА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, проник до вищезазначеної квартири та, скориставшись відсутністю уваги з боку власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_11 , таємно викрав мобільний телефон Nokia 206 Dual sim вартістю 650 гривень.

28.09.2015 біля 04 годин 00 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, проник до вищезазначеної квартири та, скориставшись відсутністю уваги з боку власника квартири АДРЕСА_7 ОСОБА_12 таємно викрав з двох гаманців та чоловічої сумочки чорного кольору грошові кошти на загальну суму 1300 гривень.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, прокурора в підтримку доводів апеляції, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив залишити апеляцію без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляції, апеляційний суд вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вина засудженого ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин викладених у вироку, доведена, підтверджується зібраними по справі доказами і апелянтом не оскаржується, як і не оскаржується кваліфікація дій обвинуваченого за вказаною статтею.

Що стосується покарання, то воно обвинуваченому ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст. ст. 65-67 КК України, тобто з урахуванням ступені тяжкості скоєного злочину, даних про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, вчинення кримінального правопорушення в період іспитового строку, характеризується негативно.

Тому, доводи апелянта про те, що призначене ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 4-х років позбавлення волі не сприятиме його виправленню і не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень є непереконливими.

Також апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість перевиховання обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства, так як він після звільнення його від відбуття покарання з іспитовим строком, належних висновків не зробив, вчинив низку корисливих кримінальних правопорушень в період іспитового строку, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення.

Разом з тим, при призначенні остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків суд призначив таке покарання з порушенням норм закону.

Так, у відповідності до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з роз`ясненнями, що викладені у п. п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Дані вимоги судом не дотримані оскільки встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.03.2014 за ч. 2 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.
За оскаржуваним вироком за ч. 3 ст. 185 КК України суд призначив покарання у виді 4-х років позбавлення волі та за ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_6 за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі, тобто таке, що не перевищує покарання призначеного за нові злочини.
Тому, вирок суду першої інстанції, в частині призначення остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України, підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

Що стосується доводів апелянта в частині необґрунтованого врахування судом обтяжуючої обставини рецидив злочинів, то судом першої інстанції правильно визнано обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого - рецидив злочинів, так як обвинуваченим вчинено декілька умисних злочинів, які розірвані в часі і ознака повторності до попереднього злочину не виключає можливості враховувати як обтяжуючу обставину рецидив злочинів.

Тому, доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:
Апеляцію заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2015 року, в частині призначення ОСОБА_6 покарання на підставі ст. 71 КК України, скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до 4-х (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18 березня 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України і остаточно призначити до відбуття покарання у виді 5-ти (п`яти) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду Миколаївської області вступає в силу після його проголошення та може бути оскаржено в колегію суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ через апеляційний суд Миколаївської області протягом 3-х місяців з дня його оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії вироку.

судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .