Єдиний унікальний номер № 285/3106/15-к
Провадження № 1-кп/0285/320/15
В И Р О К
20 серпня 2015 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новоград-Волинського, українця, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 , військовослужбовця за контрактом в/ч НОМЕР_2 у АДРЕСА_3 ,
учасника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та учасника бойових дій, судимого 16.09.2014 року Новоград-Волинським міським судом за ч. 2 ст. 263 КК України до штрафу в розмірі 850 грн. Штраф сплачений в повному обсязі 27.10.2014 року;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України, -
07 березня 2014 року солдат ОСОБА_5 прийнятий на військову службу за контрактом у Збройні Сили України. Військову присягу склав 30 липня 2010 року у 180 навчальному центрі ПФ РХБз.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (в/ч-п/п НОМЕР_3 ) №51 від 07.03.2014 солдат ОСОБА_5 був зарахований до списків особового складу зазначеної військової частини та призначений на посаду водія-слюсаря, та, відповідно до ст.ст. 2, 4. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем за контрактом осіб рядового складу.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
У відповідності до вимог ст.ст. 6. 11, 16, 30, 37, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, бути зразком високої культури, скромності й витримки, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватись правил військової ввічливості та поведінки, не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою, неухильно виконувати відданий йому наказ у зазначений термін, зобов`язаний доповісти командиру (начальнику), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командиру (начальнику) про виконання або невиконання наказу, а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання
Так, відповідно до ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказ, віддається командиром (начальником) одному чи групі військовослужбовців в усній чи письмовій формі.
Однак, солдат ОСОБА_5 , в ході проходження військової служби в Збройних Силах України за контрактом, вирішив стати на злочинний шлях та вчинити непокору, умисно не виконавши наказ командира.
Так, 09.02.2015 т.в.о. командира військової частини-польова пошта НОМЕР_3 полковником ОСОБА_6 був виданий наказ №438 «Про вибуття особового складу у визначений район», у якому було конкретно, чітко, виразно і зрозуміло сформульовано вимогу убути того ж дня 19 військовослужбовцям зазначеної військової частини (із вказанням військового звання та прізвища, імені, по-батькові), у тому числі і солдату ОСОБА_5 , для виконання бойових завдань до міста Артемівськ, Донецької області.
Згаданий наказ є законними, тобто, він відданий відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень, за змістом не суперечить чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина. Подвійного тлумачення він також не допускає.
09.02.2015 вказаний наказ №438 був доведений до особового складу, у тому числі і до ОСОБА_5 , в клубі військової частини особисто полковником ОСОБА_6 . Після цього він також був доведений відповідним військовослужбовцям, у тому числі і до ОСОБА_5 , під підпис, що підтверджується «Аркушем доведення наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_3 від 09.02.2015 №438». Однак, в порушення ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, реалізуючи свій злочинний намір, діючи з прямим умислом, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, солдат ОСОБА_5 відмовився виконувати наказ командира про вибуття особового складу у визначений район з метою виконання бойових завдань, усно заявивши про небажання його виконувати, чим вчинив непокору, тобто інше умисне невиконання наказу - злочин, передбачений ч. 1 ст. 402 КК України.
Під час судового розгляду кримінального провадження старшим прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 , 20 серпня 2015 року укладена угода про визнання винуватості.
Згідно даної угоди, ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України у вигляді одного року службового обмеження для військослужбвців з відрахуванням в дохід держави 20-ти відсотків із суми грошового забезпечення засудженого протягом одного року.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, відноситься до категорії середньої тяжкості, потерпілі в кримінальному проваджені відсутні, а отже, угода відповідає вимогам КПК України.
Крім того, суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України та погоджується на призначення узгодженого покарання.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погрози або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що сторони розуміють наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставина, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , рецидив злочину.
Суд також бере до уваги те, що обвинувачений приймав беспосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей та має статус учасника бойових дій.
Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 . Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.
Судові витрати та речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.
З урахуванням наведеного та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474, 475 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України і призначити йому покарання у вигляді одного року службового обмеження для військослужбвців з відрахуванням в дохід держави 20-ти відсотків із суми грошового забезпечення засудженого протягом одного року.
Запобіжний захід засудженому не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, зазначених ст. 394 КПК України.

Головуючий: