УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" серпня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання інспектора Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві про скасування звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 25.12.2013 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 309, ч. 2ст. 311 КК України, з урахуванням норм ст. 70 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі та із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки з покладенням зобов`язань, передбачених ст. 76 КК України.

До суду надійшло клопотання інспектора Дніпровського РВ КВІ в м. Києві про скасування звільнення від відбування покарання з іспитовим строком з випробуванням засудженого, оскільки останній зарекомендував себе з негативної сторони, на реєстрацію до Дніпровського РВ КВІ м. Києва не з`явився низку разів.

Прокурор у судовому засіданні поклався на розсуд суду.

У судове засідання інспектор та засуджений будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду клопотання (подання) до суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, однак суд, враховуючи положення абз. 2 ч. 4 ст. 539 КПК України, вважає за можливе провести судовий розгляд провадження у їх відсутність.

Суд, вивчивши наявні матеріали, заслухавши думки учасників процесу, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів контрольної справи/провадження, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 25.12.2013 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 309, ч. 2ст. 311 КК України, з урахуванням норм ст. 70 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі та із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки з покладенням зобов`язань, передбачених ст. 76 КК України.

Частиною 1 статті 539 КПК України регламентовано, що питання, які виникають … після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) … органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається …, до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 78 КК України регламентовано, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Аналогічні правові вимоги містяться і у ч. 2 ст. 166 КВК України.

При цьому, ч. 3 ст. 166 КВК України імперативно визначає, що невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 166 КВК України, систематичним вчиненням правопорушень вважається вчинення засудженим трьох і більше правопорушень, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Однак, таких обставин у судовому засіданні встановлено не було, оскільки неявки засудженого на реєстрацію 06.05.2015 року, 20.05.2015 року, 17.06.2015 року, 15.07.2015 року сталися з поважних причин.

Згідно п. 5.2 Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавлення волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань від 19.12.2003 року № 270/1560, якщо засуджена особа ухиляється від виконання покладених на неї судом обов`язків, то такій засудженій особі виноситься застереження у виді письмового попередження про можливість скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення призначеного судом покарання.

З положень пункту 6.9 Інструкції, слідує, що лише після затримання засудженої особи (установлення місця знаходження) працівником інспекції всі обставини і причини залишення нею постійного місця проживання і ним, коли він впевниться що мало місце ухилення від відбування покарання, до суду надається подання, та матеріали для вирішення питання про направлення засудженої особи для відбування призначеного судом покарання.

Однак вище зазначених вимог закону інспекцією дотримано не було, так не встановлюючи місце перебування засудженого і не впевнившись у тому, що дійсно мало місце реального ухилення від відбування покарання, одразу ж звернулась до суду з поданням для вирішення питання про направлення останнього в місця позбавлення волі.

Також з матеріалів особової справи слідує, що усі без виключення повідомлення, виклики що надсилаються засудженому не містять жодного зворотного повідомлення УДППЗ «Укрпошта» з причинами їх повернення, або ж повідомлень про доставку, у зв`язку з чим суд ставить під сумнів сам факт їх направлення особі.

Щодо неявок, які мали місце 22.04.2014 року, 07.07.2014 року, 21.07.2014 року, 04.08.2014 року, 01.09.2014 року, то ухвалою суду від 27.10.2014 року встановлено, що підстав для скасування звільнення, у зв`язку з неявкою особи у вказані дати до ВКВІ н має.

Щодо неявок, які мали місце 16.03.2015 року, 06.04.2015 року, 20.04.2015 року, 05.05.2015 року, то ухвалою суду від 03.06.2015 року встановлено, що підстав для скасування звільнення немає.

На цей час, судові рішення від 27.10.2014 року та 03.06.2015 року є чинними.

Відповідно ж до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005року, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.

Тобто, заявник, у даному випадку, намається піддати сумніву ухвали суду, які стали остаточними, що є не прийнятним, оскільки у даному випадку здійснюється їх фактичне апеляційне оскарження у поза процесуальнеиц спосіб регламентований КПК України.

Щодо неявок, які мали місце 06.07.2015 року та 20.07.2015 року, то суд виходить з того, що це не свідчить про наявність обставин передбачених ч. 2 ст. 78, ч. 3 та ч. 4 ст. 166 КВК України, тож за таких обставин, суд вважає що дане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки прямо суперечить вище вказаним нормах законодавства.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 78 КК України суд, -

п о с т а н о в о и в :
У задоволенні клопотання інспектора Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві про скасування звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Матеріали контрольної (особової) справи повернути до Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві для його приведення у відповідність до вимог КПК України, КК України та КВК України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.
С у д д я: ОСОБА_1