АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
підозрюваних ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000053 за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року, з підготовчого судового засідання, повернуто прокурору обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000053 відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Повертаючи кримінальне провадження прокурору, своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому не відображено формулювання обвинувачення, яке викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, а вказівка ж при викладі особистих даних обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що вони підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України та ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, відповідно, в подальшому не знайшло ________________________________________________________________________
Справа №11-кп/796/2096/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: ч. 3 ст. 368 КК України Доповідач ОСОБА_1

свого відображення при формулюванні обвинувачення, що, на переконання суду, не може вважатися частиною обвинувачення.

Також формулювання обвинувачення є неконкретним та суперечливим, оскільки воно не містить всіх елементів складу кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а формулювання кваліфікації їх дій не відповідає змісту описової частини обвинувального акту та в ньому не зазначені конкретні ознаки кримінального правопорушення, яке їм інкримінується.
Крім того, викладені в обвинувальному акті фактичні обставини ґрунтуються на припущеннях та неперевірених фактах, а тому їх можна вважати надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, з обвинувального акту не вбачається, які саме дії вчинила або мала вчинити, використовуючи своє службове становище ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_11 , а також в ньому не сформульована суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і спосіб його вчинення.
Крім того, в обвинувальному акті зазначені недостовірні відомості щодо особи обвинуваченої ОСОБА_8 , оскільки в обвинувальному акті зазначено її місце народження - м. Херсон, тоді як в паспорті громадянки ОСОБА_8 місце народження визначено м. Київ.
Також не відповідає вимогам КПК України і реєстр матеріалів досудового розслідування, оскільки в ньому не вказано реквізити винесених слідчим двох постанов від 27.04.2015 року та від 01.04.2015 року про відмову у задоволенні клопотання та відсутні відомості про повідомлення слідчим підозрюваних та їх захисників про завершення досудового розслідування.

На думку суду, виявлені недоліки при складанні й затвердженні обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування свідчать про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що унеможливлює призначення судового розгляду, а тому обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування підлягає поверненню прокурору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, прокурор у провадженні подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати та призначити нове підготовче засідання у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при складанні обвинувального акта відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прокурором в повному обсязі дотримано вимоги ст. 291 КПК України, що спростовує твердження суду про невідповідність акта положенням КПК України.

Також є помилковим і твердження суду про те, що обвинувальний акт взагалі не містить формулювання обвинувачення, правової кваліфікації та фактичних обставин кримінального правопорушення, а містить лише зміст підозри ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , оскільки в обвинувальному акті викладаються ті фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, так як на нього покладається функція доведення вини, а тому суд у підготовчому судовому засіданні не може надавати оцінку фактичним обставинам кримінального правопорушення. При цьому в обвинувальному акті наведено фактичні обставини кримінального правопорушення, які встановлено у ході досудового розслідування, і фактично покладено в основу формулювання обвинувачення, в якому наведено перелік обставин, що належать до предмета доказування у кримінальному провадженні на підставі ст. 91 КПК України.
Крім того, у підготовчому судовому засіданні суд вирішує виключно питання, пов`язані з можливістю призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта та підготовки до судового розгляду, а отже сама форма викладу обвинувачення не може бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки у КПК України чітко визначені вимоги щодо переліку даних, які мають міститися в обвинувальному акті, але аж ніяк щодо його форми.
Також апелянт вказує, що в обґрунтування своєї ухвали суд першої інстанції послався, як на підставу повернення обвинувального акта, на неконкретність обвинувачення і його суперечливість, що фактичні обставини ґрунтуються на припущеннях та неперевірених фактах, а тому їх можна вважати надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Проте, вказана позиція суду першої інстанції прямо суперечить його ж висновкам, викладеним раніше, щодо відсутності взагалі формулювання обвинувачення, правової кваліфікації та фактичних обставин кримінального правопорушення.
Крімтого, відповідні висновки суду суперечать вимогам КПК України та засадам змагальності сторін, оскільки лише під час судового розгляду по суті, при наявності чи відсутності обставин, що підлягають доказуванню, та встановленні фактичних обставин кримінального провадження, можливо встановити доведеність пред`явленого обвинувачення та надати йому відповідну оцінку, а отже вказані питання не є предметом дослідження на даному етапі кримінального провадження.
Ще однією з причин повернення обвинувального акту прокурору, є незазначення у реєстрі матеріалів досудового розслідування двох постанов слідчого про відмову у задоволенні клопотання та повідомлення підозрюваним, їх захисникам, про завершення досудового розслідування, але, відповідно до вищевказаних вимог чинного законодавства, вказані обставини не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта. Крім того, на їх невиконання сторони не вказують, а отже, жодні їх права фактично не порушені, і не зазначення вказаних фактів у реєстрі не несе жодних правових наслідків чи порушення прав сторін кримінального провадження.
Отже, мотивуючи повернення обвинувального акта вказаними недоліками, суд не брав до уваги фактичних обставин, що склалися, та в цілому виходив із суто формальнихміркувань.

Підозрювана ОСОБА_9 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора у провадженні, в яких просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.

При цьому ч. 1 ст. 91 КПК України встановлює, що в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення, а саме - час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

А відтак, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події злочину із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті (частини статті) Кримінального кодексу України, можна встановити наявність в діях обвинуваченого складу злочину.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути прокурору обвинувальний акт у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.

Згідно вказаної норми Закону, обвинувальний акт, зокрема, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», №29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Отже, наявність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення особи у вчиненні кримінальних правопорушень є важливою гарантією забезпечення реалізації особою права на захист та справедливий судовий розгляд.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки взагалі не містить формулювання висунутого їм обвинувачення, а в ньому викладені лише фактичні обставини, які встановлені слідчим за результатами досудового розслідування, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статтю закону України про кримінальну відповідальність та вказівка на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повідомлено про підозру та вони саме підозрюються у вчиненні інкримінованого кожній з них злочину.

Таким чином, оскільки обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, прокурором, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, взагалі не висунуто, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт за своїм змістом не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, і вважає обґрунтованим рішення про повернення його прокурору, як це передбачено п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, а посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення, в основу якого покладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які встановлено у ході досудового розслідування, - безпідставними.

Крім того, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, не відповідають дійсності і відображені в обвинувальному акті анкетні дані ОСОБА_8 щодо місця її народження, оскільки не узгоджуються з даними її паспорту, що також свідчить про недотримання слідчим при складанні обвинувального акта вимог п. 2 ч. 2 ст. 291 КУпАП.

За таких обставин, всупереч доводів прокурора, суд першої інстанції обґрунтовано повернув зазначений процесуальний документ прокурору, як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суддя також послався, на те, що реєстр матеріалів досудового розслідування, який доданий до обвинувального акту не відповідає вимогам ст. 109 КПК України, оскільки він не містить реквізитів винесених слідчим двох постанов від 27.04.2015 року та від 01.04.2015 року про відмову у задоволенні клопотання та в ньому відсутні відомості про повідомлення слідчим підозрюваних та їх захисників про завершення досудового розслідування.

Аналіз даних реєстру досудового розслідування та матеріалів кримінального провадження свідчить про правильність рішення суду першої інстанції в цій частині, і хоча вимогами ст. 314 КПК України не передбачена можливість повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку з неповнотою даних реєстру матеріалів досудового розслідування, але з огляду на наявність саме таких недоліків обвинувального акта, які унеможливлюють призначення справи до судового розгляду, колегія суддів погоджується з даними висновками місцевого суду про необхідність усунення і недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування, який є невід`ємною частиною обвинувального акта.

Разом з тим, зазначивши в ухвалі про повернення обвинувального акта з підстав неконкретності та суперечливості формулювання обвинувачення, а також у зв`язку з тим, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини ґрунтуються на припущеннях та неперевірених фактах, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не лише припустився суперечностей через відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення взагалі, як такого, але й вийшов за межі предмету судового розгляду, який вирішується у підготовчому судовому засіданні, та фактично вдався до дослідження обставин кримінального провадження, що є неприпустимим на даній стадії судового провадження.

Тому дані посилання суду першої інстанції підлягають виключенню з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, а відтак апеляційна скарга прокурора у провадженні підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у провадженні задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року, якою обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000053 відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, повернуто прокурору, - змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року вказівку на повернення обвинувального акта з підстав неконкретності та суперечливості обвинувачення та того, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини ґрунтуються на припущеннях та неперевірених фактах.
В решті ухвалу суду залишити без змін.

Судді:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3