Справа № 201/1795/12
Провадження №11-кп/772/107/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2016 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
Головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

засудженого: ОСОБА_7 ,

адвоката: ОСОБА_8 ,

представника потерпілої: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці матеріали провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_10 на ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 24 листопада 2015 року, якою відмовлено в задоволенні заяви потерпілої ОСОБА_10 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Барського районного суду від 24.07.2013 року, яким засуджено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Потерпіла ОСОБА_10 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Барського районного суду від 24.07.2013 року, яким засуджено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Заява мотивована тим, що під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування завданої ДТП шкоди була проведена додаткова комісійна судово-медична експертиза № 163к від 20.05.2015 року, згідно висновку якої отримані ОСОБА_10 тілесні ушкодження під час дорожньо-транспортної пригоди 14.05.2011 року належать до тяжких тілесних ушкоджень. Вказаним висновком експертна комісія підтвердила висновки викладені у висновку експерта № 36-к від 14.03-18.04.2013 року та у висновку експерта № 78-к від 20.06.2014 року та доповнила їх даними про травматичне походження патології правого колінного суглобу ОСОБА_10 . Вирок Барського районного суду від 24.07.2013 року, яким засуджено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, ґрунтувався на висновку судово-медичної експертизи № 36-к від 18.04.2013року, згідно якого всі отримані ОСОБА_10 тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів під час дорожньо-транспортної пригоди під час наїзду автомобілем на пішохода 14.05.2011року і належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як за ознакою тривалого розладу здоровя так і за ознакою стійкої загальної втрати працездатності. Тому, ОСОБА_10 просила суд скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 24 листопада 2015 року заяву ОСОБА_10 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Барського районного суду від 24.07.2013 року, яким засуджено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, залишено без задоволення з мотивуванням прийнятого рішення, що обставини, на які ОСОБА_10 посилається у своїй заяві, не є нововиявленими та були раніше відомі суду під час постановлення вироку.

В поданій апеляційні скарзі потерпіла ОСОБА_10 , посилаючись на незаконність прийнятого рішення, просить скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити її заяву про перегляд вироку суду за ново виявленими обставинами та скасувати вирок Барського районного суду від 24.07.2013 року, яким засуджено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України та ухвалити новий, яким кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України.

Заслухавши доповідь судді, представника потерпілої ОСОБА_9 , який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , думку прокурора ОСОБА_6 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 459 КПК України встановлений певний перелік підстав для перегляду судового рішення, що набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Барського районного суду від 24.07.2013 року засуджено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України до двох років обмеження волі, без позбавлення права керування транспортним засобом та звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з двохрічним іспитовим строком, протягом якого зобов`язано його повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок ґрунтувався на висновку судово-медичної експертизи № 36-к від 18.04.2013року, згідно якого всі отримані ОСОБА_10 тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів під час дорожньо-транспортної пригоди під час наїзду автомобілем на пішохода 14.05.2011року і належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як за ознакою тривалого розладу здоров`я так і за ознакою стійкої загальної втрати працездатності.
Під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування завданої ДТП шкоди була проведена додаткова комісійна судово-медична експертиза № 163к від 20.05.2015 року, згідно висновку якої отримані ОСОБА_10 тілесні ушкодження під час дорожньо-транспортної пригоди 14.05.2011 року належать до тяжких тілесних ушкоджень.
Відмовляючи в задоволенні заяви потерпілої ОСОБА_10 про перегляд за нововиявленими обставинами Барського районного суду від 24.07.2013 року, яким засуджено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що обставини, на які посилається потерпіла ОСОБА_10 , не доводять неправильність вироку суду, оскільки вони були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення та, що цим обставинам була надана оцінка судами різних інстанцій.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що підстав для врахування положень ч. 5 ст. 461 КПК України не немає, оскільки додаткова комісійна судово-медична експертиза № 163к була проведена 20.05.2015 року, а тому на час ухвалення вироку 24.07.2013 року висновок вказаної експертизи не існував і не міг бути відомим суду.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади"регламентовано, що судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.
Із ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України слідує, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005року, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.
Вирок суду від 24.07.2013 року є чинним та виконаним.
Заява ОСОБА_10 не містить належного обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, не містить новиявлених обставин, відомостей про обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, будь-яких інших обґрунтованих обставин, які, у контексті ст. 459 КПК України, є нововиявленими, тобто за своєю суттю являється сумнівною, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту" (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року).
Тобто, вказані обставини вже були відомі суду першої інстанції, і вони були оцінені з підстав їх допустимості та достовірності як останнім, так і судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Таким чином, судом першої інстанції належним чином, у відповідності до норм КПК України перевірено всі обставини, на які послалася потерпіла у заяві про перегляд вироку та обґрунтовано встановлено відсутність достатніх підстав для перегляду вироку, ухваленого відносно ОСОБА_7 за нововиявленими обставинами. Тому, доводи апелянта щодо необ`єктивності та неповноти судового розгляду при розгляді його заяви не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість постановленої судом ухвали за наслідками кримінального провадження за нововиявленими обставинами, а також про безпідставність доводів апеляційної скарги потерпілої.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 24 листопада 2015 року, якою відмовлено в задоволенні заяви потерпілої ОСОБА_10 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Барського районного суду від 24.07.2013 року, яким засуджено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: