Ухвала
іменем україни
19 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційні скарги захисника засудженого ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 липня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003105, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кіровограда, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого останній раз 26 квітня 2011 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням статей 70, 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 10 місяців. Звільненого 27 листопада 2013 року умовно-достроково на підставі ухвали Піщанського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2013 року, невідбутий строк покарання 2 роки 9 місяців 21 день,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком місцевого суду, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 квітня 2011 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_6 у рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн.
Також вироком суду вирішені питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить судові рішення щодо ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121 КК на ст. 119 КК. Стверджує, що ОСОБА_7 не мав умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, що потягли його смерть, а злочин вчинив через необережність. Зазначає про відсутність доказів, які доводять причинно-наслідковий зв`язок між діями засудженого та травмою голови потерпілого, що спричинило його смерть. Вважає ухвалу апеляційного суду незаконною, оскільки вона не містить переконливих відповідей на доводи апеляції сторони захисту.
Потерпіла ОСОБА_6 у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає, що поза увагою суду залишились зухвала поведінка засудженого під час вчинення злочину, який він скоїв в періодумовно-дострокового звільнення, а також наявність обтяжуючої покарання обставини «рецидив злочинів».
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 17 травня 2014 року приблизно 01.00 год, знаходячись біля магазину «АТБ», розташованого за адресою: м. Кіровоград, вул. Пашутінська, 69-Б, діючи умисно, з ревнощів та з метою спричинення тяжкого тілесного ушкодження, завдав раніше незнайомому йому ОСОБА_10 один удар ногою в голову, в результаті якого останній не втримався на ногах, впаві вдарився головою об асфальт.
В результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у виді крововиливів під тверду та м`яку мозкові оболонки, перелому зводу черепа, синця в ділянці справа з крововиливом в м`які тканини, осаднення в потиличній області з крововиливом в м`які тканини, рани язика, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних в момент їх спричинення, внаслідок яких потерпілий помер.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу потерпілої та заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених судами доказах, і є правильними.
Посилання у касаційній скарзі захисника на те, що засуджений вчинив злочин з необережності і його дії необхідно кваліфікувати за ст. 119 КК, не заслуговують на увагу.
Зокрема, до висновку про винуватість ОСОБА_7 у завданні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, суд першої інстанції дійшов на підставі показань самого засудженого, який не заперечував, що на ґрунті ревнощів завдав невідомому йому хлопцеві удару ногою в голову, від якого той впав, а також показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були безпосередніми очевидцями події злочину.
Ці показання узгоджуються та об`єктивно підтверджені даними, які містяться в протоколах проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , під час яких вони підтвердили, яким чином ОСОБА_7 завдав удару в голову ОСОБА_10 , і як саме останній впав, вдарившись головою об асфальт.
Як убачається з висновку судово-медичної експертизи, причиною смерті потерпілого ОСОБА_10 стала закрита черепно-мозкова травма, у вигляді крововиливів під тверду та м`яку мозкові оболонки, перелому склепіння черепа, синця в області підборіддя праворуч з крововиливом в мякі тканини, осаднення в потиличній області з крововиливом в м`які тканини, рани язика, які говорять про енерційний механізм утворення черепно-мозкової травми, можливо при падінні на тверду поверхню з заданим прискоренням. З урахуванням локалізації і взаєморозташування тілесних ушкоджень не виключається можливість їх утворення від одного травмуючого впливу в область підборіддя з наступним падінням потерпілого.
Отже, аналіз даних щодо розташування та характеру заподіяного потерпілому тілесного ушкодження, цілеспрямованість та раптовість удару ногою з надмірною силою у життєво-важливий орган - в голову потерпілого давали підстави суду зробити обґрунтований висновок про спрямованість умислу ОСОБА_7 на заподіяння ОСОБА_10 саме тяжкого тілесного ушкодження, від якого в результаті настала його смерть.
Дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК кваліфіковано правильно. Отже, вважати, що судом неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, підстав немає.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК, врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у тому числі, на які потерпіла посилається у касаційній скарзі. Призначене покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку колегія суддів дала відповіді на всі доводи апеляцій сторони захисту, які по суті є аналогічними з доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, а тому ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень кримінального процесуального закону не встановлено, то касаційні скарги захисника ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3