Ухвала
іменем україни
26 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області

від 20 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 09 червня 2015 року.

Вказаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що судимості не має,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

8 років.

На підставі статей 12, 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_5 звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди по 100 000 грн кожному.
Вирішено питання про долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він

23 жовтня 2001 року близько 00.30 год. у приміщенні вагончика-кафе «Ава» поблизу автошляху Київ-Чоп на вул. Леніна у с. Ставищі Брусилівського району Житомирської області, побачивши в кафе свою дружину

ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 за столом, де вони розпивали спиртні напої, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків із ревнощів схопив зі столу кухонний ніж і під час бійки намагався вдарити ним ОСОБА_10 .
Останній, відбиваючи правою ногою ніж, отримав тілесні ушкодження у вигляді однієї косо-горизонтальної рани на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки у верхній її частині та дві косо-вертикальні рани, розміщені на відстані 5 см вище першої рани, і став утікати від ОСОБА_5 .
Однак той, наздогнав ОСОБА_10 на вул. Леніна неподалік від вагончика-кафе «Ава» і ззаду умисно ударив ножем, завдавши тілесного ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівої сідниці та колото-різаної рани лівого стегна.
Смерть ОСОБА_10 настала від небезпечного для життя в момент заподіяння колото-різаного поранення лівого стегна з пошкодженням великих кровоносних судин, що ускладнилося настанням великої зовнішньої крововтрати.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону, просить постановлені судові рішення скасувати, а кримінальну справу закрити на підставі ст. 6 КПК 1960 року або направити на нове розслідування. На думку засудженого ОСОБА_5 , органи досудового слідства у цій справі й суди під час її розгляду допустили суттєву неповноту та однобічність у з`ясуванні обставин отримання ОСОБА_10 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило його смерть, внаслідок чого його ОСОБА_5 незаконно визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.
Захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення кримінального-процесуального закону, просить судові рішення щодо ОСОБА_5 скасувати, а кримінальну справу закрити на підставі

ст. 6 КПК 1960 року. На думку захисника, дії її підзахисного неправильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК, оскільки він завдав потерпілому ударів обороняючи себе й дружину, що суд не взяв до уваги. Крім того, захисник вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 , який підтримав касаційні скарги, думку прокурора, котрий вважав, що доводи касаційних скарг є необґрунтованими, а постановлені у кримінальній справі судові рішення законними та обґрунтованими, перевіривши справу, обговоривши доводи, викладені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 3 ст. 398 КПК 1960 року при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 370372 цього Кодексу. Згідно із зазначеною нормою кримінально-процесуального закону підставами для зміни або скасування судових рішень у касаційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого.
Як видно зі змісту касаційних скарг засудженого та захисника, вони фактично посилаються на однобічність і неповноту досудового та судового слідства, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 368 та 369 КПК 1960 року, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено.
Разом із тим, матеріалами справи з`ясовано, що досудове та судове слідство у ній проведено з дотриманням вимог кримінального-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і призвели до скасування постановлених судових рішень, у справі не допущено. Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, за яких ОСОБА_5 умисно завдав ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило його смерть, і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні цього злочину відповідає фактичним обставинам справи, визнаним судом доведеними, ґрунтується на сукупності зібраних, перевірених у судовому засіданні в установленому кримінально-процесуальним законодавством порядку та викладених у вироку доказами.
У судовому засіданні під час судового слідства засуджений ОСОБА_5 свою винуватість не визнав, однак визнав факт завдання поранень ОСОБА_10 кухонним ножем, що не заперечує в касаційній скарзі.
Разом із тим, винуватість засудженого ОСОБА_5 підтверджується показаннями свідків та іншими доказами у справі. Зокрема, показаннями ОСОБА_12 , даних під час досудового слідства, про те, що того дня він на зупинці зустрічався з батьком ОСОБА_5 та матір`ю ОСОБА_9 , які кожен окремо повідомили про те, що між батьком та чоловіком була в магазині «АВА» бійка, під час якої батько вдарив чоловіка ножем, в результаті чого той помер, а також показаннями потерпілих

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ,

ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 .
Зазначені показання свідків щодо обставин у кримінальній справі об`єктивно узгоджуються із даними, що містяться у протоколах огляду місця події від 23 та 31 жовтня 2001 року, від 05 лютого 2002 року з фототаблицями до них, у заяві ОСОБА_5 від 30 жовтня 2001 року (де він повідомив про обставини бійки між ним та ОСОБА_11 ), а також узгоджуються з даними судово-медичних експертиз та з іншими наведеними у вироку доказами, сумніву щодо достовірності яких у колегії суддів немає.

Дослідивши наведені у вироку докази, суд дав їм належну оцінку і дійшов правильного висновку про те, що з боку потерпілого не було суспільно небезпечного посягання на життя, здоровя ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , тобто дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_5 не перебував у стані необхідної оборони, а спричинив ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, оскільки про це свідчать також дані про знаряддя злочину, кількість, характер, локалізацію виявлених у ОСОБА_11 поранень.

Твердження засудженого ОСОБА_5 про відсутність у кримінальній справі належних і допустимих доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, внаслідок чого є підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1

ст. 6 КПК 1960 року є безпідставними, оскільки в діях ОСОБА_5 наявні всі елементи складу зазначеного злочину. Підстав для закриття справи колегія суддів не вбачає.
Покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог статей 50, 65 КК.
Застосування до ОСОБА_5 положень ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК колегія суддів вважає правомірним.
Крім того, доводи засудженого ОСОБА_5 про фальсифікацію матеріалів кримінальної справи, про відсутність у ній належних і допустимих доказів його винуватості, отриманих відповідно до вимог КПК 1960 року, на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки такі доводи засудженого та захисника були предметом перегляду кримінальної справи в суді апеляційної інстанції. Викладені у судовому рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними і такими, що не відповідають матеріалам провадження, колегія суддів знаходить обґрунтованими і погоджується з ними.
Як убачається з матеріалів справи, наведені в апеляціях доводи засудженого та його захисника суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав безпідставними і належним чином мотивував у своєму рішенні висновки, з якими погоджується колегія суддів. Вони підтверджуються доказами, ретельно перевіреними і належним чином оціненими судом апеляційної інстанції. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам

ст. 377 КПК 1960 року.

Істотних порушень КПК 1960 року, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу, колегія суддів не виявила.

Враховуючи наведене і керуючись статтями 394396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Коростишівського районного суду Житомирської області

від 20 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 09 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього та захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3