В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"02" жовтня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011403 від 30 липня 2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Пробійнівка, Верховинського району, Івано-Франківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , має малолітнього сина, з вищою освітою, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 з метою заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, що знаходяться на збереженні у сейфових сховищах фізичних осіб ПАТ КБ «Правекс-Банк», що розташоване за адресою; м. Київ, вул. Попудренка, 18, та обернення його на свою користь, розробив план злочинних дій.

З метою реалізації своїх злочинних намірів, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про порядок перебування клієнта банку у приміщенні, де розташовані сейфові сховища фізичних осіб, з метою доступу до зазначеного приміщення, 15.07.2015 уклав з ПАТ КБ «Правекс-Банк», договір оренди сейфового сховища № 1583 для збереження майна фізичних осіб, що розташоване в приміщенні вказаного банку по вул. Попудренка, 18 в м. Києві та підшукав знаряддя для вчинення крадіжки чужого майна, а саме: мідну дротину з прикріпленою до неї лескою, манікюрні ножиці та запальничку з вмонтованим ліхтариком.

Продовжуючи свої злочинні дії направлені на незаконне збагачення, ОСОБА_6 , маючи, як клієнт банку, вільний доступ до приміщення, де розташовані сейфові сховища фізичних осіб, та усвідомлюючи, що на час знаходження клієнта в даному приміщенні за його діями ніхто не спостерігає, вважаючи сприятливою навколишню обстановку для вчинення злочину, яка на його думку виключала втручання сторонніх осіб, 30.07.2015 приблизно о 16 год. 00 хв. увійшов в приміщення де розташовані сейфові сховища фізичних осіб ПАТ «КБ «Правекс-Банк» по вул. Попудренка, 18 у м. Києві. Усвідомлюючи протиправність своїх дій направлених на таємне викрадення чужого майна за допомогою заздалегідь підшуканих манікюрних нижниць зробив отвір у сейфововому сховищі № НОМЕР_1 , що орендувалось ОСОБА_4 та за допомогою заздалегідь підшуканого мідного дроту з прикріпленою до нього лескою, підсвічуючи заздалегідь підшуканою запальничкою з вмонтованим ліхтариком, проник через вказаний отвір до сейфового сховища № НОМЕР_1 , що орендувалось ОСОБА_4 і таємно викрав грошові кошти в сумі 2900 доларів США, що за курсом НБУ на день вчинення кримінального правопорушення становило 62 674,15 грн. та 55 Євро, що за курсом НБУ на день вчинення кримінального правопорушення становило 1338,7 грн., а всього на загальну суму 64012,85 грн.

В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії направлені на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 2900 доларів США та 55 Євро поклав до сумки, яку мав при собі та направився до виходу з приміщення банку, виконавши всі дії які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак, був затриманий в приміщенні банку працівниками Дніпровського РВ УДСО в м. Києві, у зв`язку з чим, не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладених в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Також обвинувачений зазначив, що за період, який пройшов з дня вчинення злочину, повністю переоцінив своє життя, життєві цінності, зрозумів, що нічого важливішого для себе у цьому житті не має, ніж своє самовиховання та виховання сина у дусі дотримання загальноприйнятних норм поведінки та моралі.

Зокрема зауважив, що даний злочин вчинив внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, а саме через те, що у його малолітнього сина цукровий діабет і кожного дня на його лікування необхідно значну кількість коштів, адже без такого лікування його життя скінчиться, у зв`язку з цим, а саме з бажанням врятувати сина, вчинив дані дії, однак зауважив, що однозначно зрозумів те, що незважаючи на те, що вчинив злочин, через низьке матеріальне забезпечення для здобуття коштів на лікування сина, такі дії в цивілізованому суспільстві є не прийнятними.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_6 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджуються з досудовим розслідуванням справи/провадження.

Покази обвинуваченого ОСОБА_6 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позицій.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності його позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого в частині цивільного позову та думки потерпілого, щодо імовірної та необхідної для обвинуваченого міри покарання, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до Кримінального Кодексу України.

Зокрема, будучи допитаним з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_4 підтвердив суду обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу його вчинення. Зазначив на тому, що, на цей час, має морального характеру претензії до обвинуваченого, у зв`язку з чим заявив з цього питання цивільний позов. В частині призначення покарання обвинуваченому, враховуючий його сімейні обставини, які спонукали до вчинення злочину на позбавленні волі в умовах ізоляції не наполягав.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінальних проваджень, однак у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 є щире каяття, наявність на утриманні малолітньої дитини, відносно якої останній батьківських прав не позбавлений, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та неодноразово, в ході судового розгляду критично оцінював свої дії, зокрема зауважив на тому, що готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з її вини.
Вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин пов`язане з низьким матеріальним забезпечення сім`ї та необхідності щоденного вартісного лікування для сина, яке вимагає значних фінансових затрат, адже останній, згідно копії витягу з медичної карти № 2654 дитячої клінічної лікарні № 6, має основний діагноз: цукровий діабет, виявлений тип 1, важка форма, клінічний контроль з високим ризиком для життя, супутній: ГРВ 1 та інші, тобто дана ситуація стимулювала девіантну поведінку обвинуваченого, оскільки негативно впливала на його психіку, викликала стан розпачу, надмірну дратівливість, гарячковість, що не сприяло належному здійсненню самоконтролю поведінки з боку останнього.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, позитивну характеристику за місцем проживання, дані, щодо стану здоров`я, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (не працює, раніше не судимий, одружений), наявність на утриманні членів родини, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім (син, дружина), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає міцні соціальні зв`язки; наявність претензій в частині відшкодування моральної шкоди потерпілому, загалом позицію потерпілого у справі, щодо необхідної міри покарання та усунення завданої матеріальної шкоди потерпілому; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає за необхідне призначити покарання при наявності кількох обставин, що пом`якшують його та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного у межах санкції статті 185 КК України у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання, у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків з числа ст. 76 КК України, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Зокрема, про можливість належної соціалізації особи та допустиму репутацію обвинуваченого свідчить невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (невстановленість зловживання алкогольними напоями, наркотичними засобами, наявність на утриманні членів родини, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, те, що раніше ні в чому ганебному помічений не був та інші), характер вчиненого кримінального правопорушення, поведінка під час та після вчинення кримінального правопорушення, відсутність за його результатами будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превелювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.
Цивільний позивач у судовому засіданні, пояснив, що моральна шкода у сумі 20000 гривень випливає з пережитих страждань, витрачених коштів на повернення з Львівської області до м. Києва, зокрема пальне для автомобіля, витрат на проживання, харчування, вартості готельного номеру за ті дні, які він не проживав, адже він передчасно вимушений був повернутися до м. Києва та інших.

Цивільний відповідач у судовому засіданні пояснив, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася, та готовий понести відповідальність, однак тільки у міру своє вини, у зв`язку з чим вважає, враховуючи конкретні обставини в даній ситуації, моральні страждання цивільного позивачу у сумі 20000 гривень перебільшеними, тобто такими, що не випливають з його дій.
Захисник обвинуваченого/цивільного відповідача зауважила у судовому засіданні на тому, що, у даному випадку цивільним позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів в частині витрат на пальне, проживання, харчування під час вимушеного повернення з Львівської області до м. Києва, а тому зауважила на необхідності задоволення цивільного позову лише у межах пережитих позивачем душевних стражданнях від конкретних дій обвинувачених, а не від інших опосередкованих обставин, які сталися не з його вини.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.
У судовому засіданні встановлено та сторони не оспорюється, що цивільному позивачеві внаслідок дій цивільного відповідача була завдана моральна шкода.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, частиною першою статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, у зв`язку з чим, суд вважає доведеним завдання цивільному позивачеві моральної шкоди та при визначені її розміру виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача на користь потерпілої/цивільного позивача 7 000 гривень.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді домашнього арешту, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_6 , обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Запобіжний захід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною залишати житло з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. наступного дня, - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином (кримінальним правопорушенням), - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди завданої злочином (кримінальним правопорушенням).

В іншій частині у задоволенні цивільного позову відмовити.

Речові докази: 2900 доларів США, 55 Євро - повернути ОСОБА_4 ; мідний дріт, два ключі, ножиці, запальничку синього кольору з ліхтарем, сумку чорного кольору, фрагменти резинки з скриньки знищити.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я: ОСОБА_1