Справа №463/422/15-к
Провадження №1-кп/463/85/15
В И Р О К
іменем України
16 листопада 2015 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 24.12.2014 року вироком Сихівського районного суду м. Львова за ч.1 ст. 186 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на строк 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого востаннє: 21.12.2009 року вироком Личаківського районного суду м. Львова за ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 185, ст. 15, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 186, ст. 70, ст.71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_6 05.01.2015 року близько 18 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Таджицька, 9, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, реалізовуючи свій злочинний умисел, під приводом здійснення дзвінка знайомому, переконав потерпілу ОСОБА_8 передати йому мобільний телефон марки «Нокіа С2-01» чорного кольору, вартістю 378 грн. Заволодівши мобільним телефоном направився для вирішення особистих питань, а в подальшому продав телефон невідомій особі за 100 грн. і виручені кошти потратив на свої потреби.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив шахрайство - заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України.

Крім цього, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою змовою, 12.12.2014 року близько 20.30 год., перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Китайська, 2, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння майном, під вигаданим приводом переконали потерпілого ОСОБА_9 передати їм мобільний телефон марки «LG» чорного кольору, вартістю 2000 грн.. Заволодівши вказаним телефоном обвинувачені направилися для вирішення особистих питань, а в подальшому ОСОБА_6 здав телефон в ломбард «Скарбниця», за адресою: м. Львів, вул. Сихівська, 3 за 1000 грн. і виручені кошти потратили на свої потреби.

Крім цього, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою змовою, 13.12.2014 року близько 07.00 год., перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Пасічна, 71, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння майном, під вигаданим приводом, повторно, переконали потерпілого ОСОБА_9 передати їм ноутбук марки «ASUS», вартістю 5000 грн.. Заволодівши вказаним ноутбуком обвинувачені направилися для вирішення особистих питань, а в подальшому ОСОБА_7 здав ноутбук в ломбард «Скарбниця», за адресою: м. Львів, вул. Кн.Романа, 7 за 650 грн. і виручені кошти потратили на свої потреби.

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили шахрайство - заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, повторно, за попередньою змовою групою осіб. тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях свою вину визнав частково та пояснив, що 05.01.2015 року взяв у знайомої ОСОБА_8 її мобільний телефон щоб передзвонити, але не повернув, продав майно невідомому. 12.12.2014 року перебуваючи разом з ОСОБА_7 та знайомим ОСОБА_9 взяв в останнього телефон під тим же приводом, в подальшому здав його в ломбард. 13.12.2014 року перебуваючи з тими ж особами, ОСОБА_7 взяв у ОСОБА_9 ноутбук, який пізніше здав в ломбард. Гроші отримані за майно вони потратили. Тобто визнав наведені обставини злочинів, але вказав, що потерпілі його знайомі і він не мав наміру заволодіти майном, йому потрібні були лише гроші, а в подальшому планував все повернути. Просив суворо його не карати, шкоду потерпілим відшкодував.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні свою вину визнав частково та пояснив, що 12.12.2014 року перебуваючи разом з ОСОБА_6 та знайомим ОСОБА_9 , обвинувачений взяв в останнього телефон, який пізніше здав в ломбард, а 13.12.2014 року перебуваючи з тими ж особами він особисто взяв у потерпілого ноутбук та здав його в ломбард. Також ствердив, що обставини викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності, але він не мав умислу заволодіти майном, так як потерпілий їх знайомий, планували все йому повернути. Просив суворо його не карати, так як шкода потерпілим відшкодована.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченими своєї вини, їх винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування, судового розгляду та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_8 даними в судовому засіданні про те, що 05.01.2015 року вона гуляла з собакою, до неї підійшов обвинувачений ОСОБА_6 знайомий з дитинства та попросив мобільний телефон щоб подзвонити, відійшов з телефоном далі, після чого взагалі зник. Оскільки він хороший знайомий, то вона не мала сумніву, що телефон поверне. Однак, коли вона телефонувала на свій номер, телефон був вимкнутий, на її звернення телефон не повернув. Після цього вона написала заяву в Личаківський РВ, і тоді мати ОСОБА_6 повернула їй кошти. Матеріальних претензій до обвинуваченого немає. Вартість її телефону марки «Нокіа С2-01» - 378 грн. та належність їй цього майна підтвердила письмовими документами (а.с.41).

Згідно з витягом з ЄРДР (а.с.31) встановлено, що 05.01.15р. ОСОБА_10 на вул. Таджицька, 9 у м. Львові шляхом обману та зловживання довірою заволодів вказаним телефоном. Обставини злочину потерпіла виклала в своїй заяві від 07.01.2015 року, адресованій Личаківському РВ (ас.32).

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 даними в ході судового розгляду про те, що 12.12.2014 року, 13.12.2014 року перебував з своїми знайомими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Не пригадує хто саме з них в перший день попросив його мобільний телефон щоб передзвонити, а на другий день ноутбук. Майно йому не повернули і оскільки він не міг їх знайти та зв`язатися з ними, звернувся до правоохоронних органів. Обставини злочину не може пригадати, так як ті дні вживав алкогольні напої. Але ствердив про заволодіння його майном саме обвинуваченими. При цьому, суд звертає увагу, що дані обставини обвинуваченими визнаються. Додатково потерпілий вказав, що шкода йому в повному обсязі відшкодована, матеріальних претензій до обвинувачених немає, просив їх суворо не карати.

Окрім цього, обставини вказаного злочину ОСОБА_9 виклав в своїй заяві від 15.12.2014 року, адресованій Личаківському РВ.

Як вбачається з письмових відповідей скарбниці «Ломбард» 12.12.2014 року до них звертався ОСОБА_6 та ним було закладено мобільний телефон марки «LG», а 13.12.2015 року в заклад звертався ОСОБА_7 та заклав ноутбук марки «ASUS».

Таким чином, оцінюючи показання потерпілих та в обвинувачених в частині визнання вини суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться в об`єктивному зв`язку з матеріалами кримінального провадження, стверджуються наведеними об`єктивними письмовими доказами.

Суд не приймає до уваги пояснення обвинувачених про відсутність умислу на заволодіння майном та розцінює це як обраний ними метод захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності та відповідного покарання, і відкидає доводи сторони захисту, виходячи з наступного.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном шляхом обману чи зловживання довірою. Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення останнього в оману. Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним і власником майна. Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом.

Судом встановлено, що обвинувачені застосували обман щодо потерпілих, і зловживання їх довірою, оскільки з потерпілими перебували в хороших відносинах і будучи їх добрими знайомими використали довірчі стосунки та заволоділи їх майном. Крім цього, сам факт неповернення майна, його продаж після заволодіння та дії самих обвинувачених, які не вжили всіх можливих заходів щодо повернення речей, а відшкодували шкоду після порушення кримінального провадження свідчить про наявність в них прямого умислу на шахрайські дії.

Оцінюючи зібрані в кримінальному провадженні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень доведено повністю, дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), та дії обидвох обвинувачених вірно кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні обвинуваченим покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є злочином невеликої та середньої тяжкості; особи винних, який раніше судимі, однак на шлях виправлення не стали, зокрема ОСОБА_6 під час іспитового строку знову вчинив злочин, є особами молодого віку, на обліку в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебувають, мають постійне місце проживання, ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризуються за місцем проживання, позицію потерпілих, які не наполягають на суворому покаранні; добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілим, як обставину, яка пом`якшує покарання. Обставин, які обтяжують покарання суд не вбачає і приходить до висновку, що покарання слід обрати в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочини, у виді обмеження та позбавлення волі відповідно.

Відповідно до ст. 75 КК України суд може за вказаних в частині 1 цієї статті обставин прийняти рішення про звільнення особи від відбування призначеного покарання. У цьому разі суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Також суд враховує роз`яснення Пленуму ВСУ наведені у п. 10 Постанови № 7 від 24.10.2003 року про те, що в разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Як встановлено судом обвинувачений ОСОБА_6 вчинив новий злочин (кримінальне правопорушення) під час іспитового строку. Відтак, у відповідності до ст. 71 КК України обвинуваченому слід частково приєднати невідбуту частину покарання, призначену вироком Сихівського районного суду м. Львова від 24.12.2014 року.

З огляду на те, що ОСОБА_6 обирається покарання пов`язане з позбавленням волі, з метою уникнення ним від відбування покарання йому слід обрати запобіжний захід - тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

з а с у д и в:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст. 190 КК України та призначити покарання

за ч.1 ст. 190 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

за ч.2 ст. 190 КК України у виді 1(одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

У відповідності до ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, ОСОБА_6 частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 24 грудня 2014 року та остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 1 (один) місяць.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Обрати засудженому ОСОБА_6 запобіжний захід тримання під вартою на строк 2 місяці з часу взяття під варту, взявши під варту із залу судового засідання з поміщенням в ІТТ УМВСУ у Львівській області з подальшим переведенням до Львівської установи виконання покарань № 19 УДПтСУ у Львівській області.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з часу приведення вироку до виконання і фактичного взяття обвинуваченого під варту.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з часу фактичного взяття під варту за ухвалою Галицького районного суду м. Львова з 03 вересня 2015 року.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя: ОСОБА_1