Справа №11-682/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - Забара І. К.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Гончарова М.В.

судців: Забари І.К., Борсая В.М.

з участю прокурора - Кравцової Л.М.,

захисників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

цивільного відповідача ОСОБА_4, представника цивільного відповідача,

засудженого ОСОБА_5 розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми справу за апеляціями засудженого ОСОБА_5, захисника ОСОБА_3, представника цивільного відповідача, прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 жовтня 2010 року, яким

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.286 КК України до обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, а згідно ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік.

На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_5 покладено обов'язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь НДЕКЦ ГУМВС України Сумській області 2674,8 грн. за проведені авто-технічні експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 2000 грн. на відшкодування витрат пов'язаних з оплатою праці представника.

Стягнуто з цивільного відповідача ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 3594,67грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди.

Долю речових доказів по справі вирішено в порядку, передбаченому ст. 81 КПК України,

ВСТАНОВИЛА :

Згідно вироку суду ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за вчинення злочину за наступних обставин.

20.05.2009 року близько, 15.00 год. ОСОБА_5, керуючи автобусом «Богдан» реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по маршруту № 14, здійснив зупинку в районі СТО по вул. Клубна, м. Конотоп Сумської області, і проявивши неуважність, не переконавшись перед початком руху, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, що всі пасажири вийшли з салону автобусу, в порушення п.п. 2.3, 10.1, 21.4 Правил дорожнього руху України, зачинив двері та почав відновлювати рух, затиснувши в задніх дверях ногу потерпілої ОСОБА_6 В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді розриву зв'язки лівої стопи.

В поданій апеляції засуджений ОСОБА_5, посилаючись на те, що додаткове розслідування та судовий розгляд справи не було належним чином проведено, розгляд справи проводився необ'єктивно, в ході проведення додаткового розслідування не було виконано вказівки апеляційного суду, суд у вироку послався на суперечливі показання свідка ОСОБА_8, та неперевірені свідчення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, судом не надано оцінки свідченням ОСОБА_10 та висновку судово-медичної експертизи від 17.08.2010 року, та безпідставно відхилено клопотання про проведення судово-медичної та авто-технічної експертиз та про виклик в судове засідання свідків, просить вирок суду скасувати, а справу направити на додаткове розслідування.

Захисник ОСОБА_3 в поданій апеляції, вказуючи нате, що вину ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України не було доведено, просить вирок суду скасувати, а ОСОБА_5 виправдати. При цьому мотивує свої вимоги тим, що обвинувачення ґрунтується на суперечливих показаннях потерпілої ОСОБА_6, зацікавленої в результатах справи, непослідовних свідченнях свідка ОСОБА_9, та ОСОБА_11, відтворення обстановки та обставин події було проведено з порушенням вимог кримінально-процесуального закону, відтворення обстановки та обставин події було проведено не зі всіма учасниками справи, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не можуть бути свідками, оскільки події не бачили, не було допитано лікаря, який призначав лікування потерпілій, належним чином не було досліджено та оцінено всі докази по справі, додатковим досудовим та судовим слідством не було виконано вказівки апеляційного суду, при вирішенні цивільного позову не було взято до уваги, що деякі кошти потерпілій було відшкодовано.

В своїй апеляції представник цивільного відповідача, посилаючись на те, що вину ОСОБА_5 у вчиненні злочину не було доведено, просить вирок суду скасувати, а справу повернути прокурору для організації додаткового розслідування. При цьому обґрунтовує свої вимоги тим, що додатковим досудовим та судовим слідством не було виконано вимоги, вказані в ухвалі апеляційного суду, додаткових свідків не знайдено, не було надано належну оцінку змінам показів ОСОБА_9 та ОСОБА_11, не було допитано ОСОБА_14, відтворення обстановки та обставин події було проведено не з усіма учасниками, не досліджено інші можливі обставини травмування ОСОБА_6, позовні вимоги ОСОБА_6 належним чином не підтверджені, судом не враховано, що ОСОБА_5 частково відшкодовано матеріальний та моральний збиток.

Прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, в поданій апеляції та доповненні до неї просить вирок суду скасувати у зв'язку з невідповідністю призначеного судом покарання внаслідок його м'якості та невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. При цьому мотивує свої вимоги тим, що ОСОБА_5 своєї вини не визнав і не розкаявся у вчиненому, виконує особливо відповідальну роботу по перевезенню людей. Крім цього, суд першої інстанції, дослідивши висновки комісійної судово-медичної експертизи № 98, висновки судової автотехнічної експертизи № 177 та висновки додаткової судово-медичної експертизи, не взяв до уваги наявність у справі інших судових експертиз, висновки яких відрізняються від вищезазначених.

Вислухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_3, засудженого ОСОБА_5, цивільного відповідача і його представника на підтримку своїх апеляцій, захисника ОСОБА_2 - на підтримку апеляції засудженого, думку прокурора, який просив вирок суду скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого та представника цивільного відповідача підлягають задоволенню, а апеляції захисника ОСОБА_3 та прокурора - частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з вимогами п.п.1,2 ч.1 ст.367 КПК України, підставами для скасування вироку при розгляді справи в апеляційному суді є однобічність і неповнота досудового та судового слідства, а також невідповідність висновків суду, викладених у вироку, обставинам справи.

Згідно п.2 ч.2 ст.368 КПК України, досудове та судове слідство в усякому разі визнається однобічним і неповним, коли не були досліджені обставини, зазначені в ухвалі суду, який повернув справу на додаткове розслідування або на новий судовий розгляд, за винятком випадків, коли дослідити їх було неможливо.

Пунктами 2,3 ст.369 КПК України передбачено, що вирок вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, коли суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а також коли при наявності суперечливих доказів, які мають

істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Відповідно до ч.7 ст. 374 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в апеляційному порядку є обов'язковими для органів дізнання і досудового слідства при додатковому розслідуванні і суду першої інстанції при повторному розгляді справи.

Зазначені вимоги Закону були порушені органами досудового слідства, а в послідуючому не дотримані судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, суд першої інстанції визнав доведеним вину засудженого ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та дійшов до висновку, що ОСОБА_5, як водій автобусу, рухаючись по маршруту № 14, здійснивши зупинку в районі СТО по вул. "Клубна в м. Конотоп, проявив неуважність, не переконавшись перед початком руху, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, що всі пасажири вийшли з салону автобусу, порушив п.п.2.3, 10.1, 21.4 Правил дорожнього руху України, зачинив двері та почав відновлювати рух, затиснувши в задніх дверях ногу потерпілої ОСОБА_6 Внаслідок ДТП потерпіла отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Разом з тим, такі висновки суду першої інстанції є передчасними і з ними колегія суддів погодитись не може, оскільки як досудове, так і судове слідство по справі проведені однобічно і неповно.

Зокрема, ні органом досудового слідства, ні судом не були належним чином з'ясовані та досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, не з'ясовані причини та не усунені істотні протиріччя у доказах, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Так, дослідивши висновки комісійної судово-медичної експертизи № 98, висновки судової автотехнічної експертизи № 177 та висновки додаткової судово-медичної експертизи, суд першої інстанції не навів у вироку мотивів, чому відкинув наявність інших судових експертиз, висновки яких відрізняються від вищезазначених.

Також ОСОБА_5, фактично не визнаючи свою вину в ДТП, вказував, що здійснивши зупинку по вул. Клубній в м. Конотоп, відчинив двері, висадив пасажирів, подивився в дзеркало заднього виду і, впевнившись, що всі пасажири вийшли, розпочав рух.

В той же час, суд першої інстанції не звернув уваги та не дав ніякої оцінки у вироку поясненням свідка ОСОБА_10, який в підтвердження показань засудженого, як в судовому засіданні, так і на досудовому слідстві вказував, що після того, як автобус зупинився, відкрились двері, з автобусу виходила жінка з пакетом під рукою, спіткнулась та біля автобусу впала. В цей час автобус стояв і не їхав.

Крім того, суд, обґрунтовуючи винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину, послався у вироку на суперечливі висновки судово-медичної експертизи.

Так, вказуючи, що згідно додаткової судово-медичної експертизи не виключено утворення тілесних ушкоджень у потерпілої за обставин, вказаних нею при відтворенні обстановки та обставин події, зазначив у вироку і про малоймовірність утворення тілесних ушкоджень у потерпілої внаслідок затискання ноги дверима при дії сили стискання дверей на ногу, а також про не виключення утворення тілесних ушкоджень у потерпілої внаслідок підвертання ноги та черезмірне розтягнення зв'язок. Суд належним чином не оцінив вказаного доказу і не усунув суперечності, які в ньому містяться.

Також поза увагою, як досудового, так і судового слідства залишилось питання з'ясування можливості травмування пасажиру при затисканні в дверях автобуса, хоч на це малась пряма вказівка апеляційного суду. Так, органами досудового слідства було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про проведення додаткової судової авто¬технічної експертизи, в зв'язку з тим, що на момент подання клопотання не було відповіді на запит від заводу-виробника автобусів, а матеріали справи підлягали направленню до суду.

Вищевказані висновки щодо можливості травмування пасажиру при затисканні в дверях автобуса пізніше були подані до суду, але суд першої інстанції, також не виконавши вказівки апеляційного суду щодо необхідності призначення відповідних технічних експертиз для з'ясування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, ніяким чином на подані висновки не відреагував.

Суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені істотні суперечності в матеріалах кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_5, не дослідив в повному обсязі обставин вчинення злочину, не з'ясував причин істотних протиріч у доказах і не зробив аналізу усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містилися у висновках експертиз та інших джерелах доказів, які стверджували чи спростовували обвинувачення, не дав оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, у вироку не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

При таких обставинах колегія суддів вважає за необхідне апеляції засудженого ОСОБА_5 та представника цивільного відповідача задовольнити в повному обсязі, а апеляції захисника ОСОБА_3 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково, а вирок суду відносно ОСОБА_5 скасувати з поверненням справи прокуророві на додаткове розслідування, адже зазначені порушення кримінально-процесуального законодавства не можуть бути усунуті при судовому розгляді-, справи.

Що ж стосується інших доводів апеляцій захисника ОСОБА_3 та прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції щодо істотних порушень кримінально-процесуального закону, необхідності аналізу доказів, в тому числі і експертиз, та відповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, то колегія суддів, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_5, вважає, що всі вони підлягатимуть об'єктивному дослідженні при додатковому розслідуванні, та послідуючому новому судовому розгляді справи.

В ході додаткового розслідування слід усунути вищевказані недоліки та в залежності від встановленого, прийняти рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 362, 366, 377 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженого ОСОБА_5 та представника цивільного відповідача задовольнити.

Апеляції захисника ОСОБА_3 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 жовтня 2010 року відносно ОСОБА_5 скасувати в зв'язку з однобічністю і неповнотою досудового та судового слідства та невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, а кримінальну справу повернути Конотопському міжрайонному прокурору для організації проведення додаткового розслідування.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 залишити підписку про невиїзд.

СУДДІ:

Гончаров М.В. Забара І.К. Борсай В.М.