ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_11., ОСОБА_12, ОСОБА_13,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_14,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 3 вересня 2015 року касаційні скарги захисників ОСОБА_5, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого,

ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянина України, не судимого,

за участю прокурора ОСОБА_15,

захисників ОСОБА_6, ОСОБА_5,

встановив:

У касаційних скаргах захисники вимагали про зміну вироку Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року щодо засуджених ОСОБА_7, ОСОБА_8 в частині пом'якшення покарання із звільненням від його відбування на підставі статей 75, 76 КК України, наголошуючи також при цьому на істотних порушеннях вимог кримінального процесуального закону, допущених апеляційним судом при постановленні вироку, зокрема, в частині безпідставного погіршення становища засуджених через призначення більш суворого покарання, ніж про це ставилось питання в апеляційній скарзі прокурора та інше. На підставі чого судом касаційної інстанції ухвалами відкрито касаційне провадження, витребувані матеріали кримінального провадження та призначені до касаційного розгляду.

В подальшому, захисники змінили вимоги до касаційного суду, в яких:

- захисником ОСОБА_6, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7, викладено вимогу про скасування судових рішень постановлених щодо ОСОБА_7 із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. Вимогу мотивовано неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій засудженого, що мали б бути кваліфіковані за відповідною частиною статті 190 КК України. При цьому, захисником заперечуються встановлені судом фактичні обставини провадження щодо факту складання акту перевірки та відповідно спростовується і наявність в діях засудженої особи такої кваліфікуючої ознаки за ч. 3 ст. 368 КК України як вчинення службовою особою будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища;

- захисником ОСОБА_5, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8, викладено вимогу про скасування судових рішень постановлених щодо ОСОБА_8 із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції з аналогічних підстав, наведених у касаційній скарзі захисником ОСОБА_6

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року засуджено:

- ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 368 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки шість місяців, з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. ОСОБА_7 позбавлено права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на два роки.

- ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 368 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки шість місяців, з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. ОСОБА_8 позбавлено права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на два роки.

Вироком суду також вирішено питання щодо процесуальних витрат та долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_7, ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин. Під час проведення планової виїзної перевірки ТОВ «Український лізинговий фонд» інспекційною групою, зокрема, у складі співробітників Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) ОСОБА_7, ОСОБА_8 встановлено порушення вказаним товариством вимог законодавства у сфері надання фінансових послуг.

У травні 2014 року керівник інспекційної групи ОСОБА_7 та член інспекційної групи ОСОБА_9, знаючи про порушення товариством вимог законодавства у сфері надання фінансових послуг, маючи намір на особисте незаконне збагачення, вирішили отримати неправомірну вигоду від представників товариства, використовуючи надані їм повноваження щодо проведення перевірки. Вони, діючи з метою реалізації наміру 23 травня 2014 року, здійснюючи планову виїзну перевірку, знаходячись в офісному приміщенні товариства, запропонували начальнику управління ОСОБА_10 передати їм неправомірну вигоду в розмірі 15 000 доларів США за вирішення питання про приховування виявлених порушень та складання акту планової виїзної перевірки з незначними порушеннями. В подальшому, з 23 травня 2014 року до 3 червня 2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наполягали на передачі їм неправомірної вигоди.

5 червня 2014 року, приблизно о 18-ій год., перебуваючи у автомобілі, що був у користуванні ОСОБА_8, знаходячись по пр. Московському у м. Києві, начальник управління товариства ОСОБА_10 передала ОСОБА_7 та ОСОБА_8 15 000 доларів США, що за курсом НБУ становило 176 404,50 грн, в якості неправомірної вигоди за приховування виявлених порушень та складання акту позапланової виїзної перевірки товариства з незначними порушеннями.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого

2015 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, вирок суду першої інстанції від 9 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7, ОСОБА_8 в частині призначеного їм покарання скасовано. Постановлено вирок, яким засудженому ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 368 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, строком на два роки та з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності, без застосування спеціальної конфіскації; засудженому ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 368 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, строком на два роки та з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності, без застосування спеціальної конфіскації. В решті вирок суду залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг захисників, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, суд дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про винуватість засуджених ОСОБА_7, ОСОБА_8 у касаційних скаргах захисників не оспорюються.

Разом з тим, доводи захисників про неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність при кваліфікації їх дій за ст. 368 КК України, замість ст. 190 КК України, є безпідставними.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Крім того, під час судового слідства обвинувачені та інші учасники процесу не оспорювали фактичні обставини провадження, та суд, роз'яснивши сторонам провадження положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство із застосуванням правил частини 3 цієї статті, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів.

В апеляційному порядку неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій засуджених захисниками не оспорювалось. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційні скарги захисників задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 399, 436 КПК України , суд

постановив:

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року та вирок Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7, ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги їх захисників - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13