Провадження № 1-кп/127/108/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.10.2015 м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002961 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого: 11.03.2011 року вироком Тиврівського районного суду Вінницької області за ч. 2 ст. 286 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на два роки, звільненого 01.06.2011 р. ухвалою Апеляційного суду Вінницької області по амністії,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
17.04.2013 р., точного часу досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_5 зателефонував своєму знайомому ОСОБА_7 , який перебував на території Російської Федерації в м. Сургут. Маючи на меті матеріально збагатитись, з корисливих спонукань, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , під приводом здійснення спільної підприємницької діяльності по продажу радіаторів опалення, запропонував останньому переслати гроші для закупки обладнання для опалення та запевнив останнього, що через місяць вказану суму грошей поверне. ОСОБА_7 , будучи впевненим в добросовісних намірах ОСОБА_5 , 19.04.2013 р. переслав через Уральський філіал ЗАТ «Райффайзенбанк», що розміщений в м. Сургут Російської Федерації, на ім`я останнього гроші у сумі 5000 доларів США (згідно з довідки УНБУ у Вінницькій області від 17.09.2014 р. №13-013/3142 офіційний курс гривні встановлений Національним банком України до 100 доларів США станом на 19 квітня 2013 р. становив - 799,3 грн.).
Отримавши вказані кошти, ОСОБА_5 розпорядився ними на власний розсуд, потерпілому їх не повернув. Таким чином, ОСОБА_5 заволодів шахрайським шляхом грішми у сумі 39965 грн., чим завдав ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочині при зазначених вище обставинах не визнав, суду пояснив наступне. В 2013 році він займався підприємницькою діяльністю, з потерпілим на той час був у дружніх відносинах. Він позичив у потерпілого 5000 доларів США, які ОСОБА_7 переслав йому з м. Сургут. При цьому, згідно домовленості, він мав повернути даний борг на першу вимогу ОСОБА_7 він позичав дані кошти для закупки товару, а не для ведення спільної діяльності. Коли ОСОБА_7 повернувся додому, то просив провернути йому борг, але в нього на той час коштів не було, оскільки з ним не розрахувалися інші люди. Тоді ОСОБА_7 попросив дати йому 5000 грн., оскільки йому необхідно було сплатити відсотки по кредиту. Він надав ОСОБА_7 5000 грн., а потім поїхав у АР Крим та намагався налагодити там діяльність. Однак через деякий час АР Крим став тимчасово окупованою територією, тому він змушений був повернутися у м. Вінницю.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні суду повідомив наступне. Він знає ОСОБА_5 з 2011 року, останній встановлював йому опалення, і в них виникли дружні відносини. Одного разу, коли він був у ОСОБА_5 вдома, то останній запропонував йому вести спільну підприємницьку діяльність і пояснив, що для цього він має дати йому кошти в сумі 10000 доларів США. Порадившись з дружиною, він вирішив дати ОСОБА_5 5000 доларів США для того, щоб разом розпочати бізнес, але поставив умову, що той поверне йому гроші по першій вимозі. Він домовився з ОСОБА_5 , що надасть йому 5000 доларів США та поїхав у м. Сургут. Через деякий час йому зателефонував ОСОБА_5 та попросив вислати кошти. Він через ЗАТ «Райффайзенбанк» переслав ОСОБА_5 5000 доларів США та направив останньому смс з кодом.
По приїзді в Україну, він зустрівся з ОСОБА_5 та запитав його про справи зі спільним бізнесом. Останній повідомив йому, що у нього нічого не вийшло, і грошей він не має. Борг ОСОБА_5 не повертав, а через деякий час змінив номер телефону і почав переховуватися від нього. Він зрозумів, що ОСОБА_5 обманув його та скориставшись його довірою заволодів грошима, оскільки жодних дій з його боку щодо ведення спільного бізнесу вчинено не було. Під час того, як він намагався знайти ОСОБА_5 , то дізнався, що він не єдиний обманутий останнім. Після цього він звернувся з заявою у міліцію.
На даний час ОСОБА_5 не повернув йому навіть частини коштів.
В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_8 , яка суду повідомила. Що їй не відомо про відносини її сина ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Однак на даний час її син не має ні коштів, ні майна.
В судовому засіданні були досліджені документи, надані сторонами кримінального провадження, а саме:

- витяг з кримінального провадження від 04.09.2013 р.;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.06.2013 р., згідно якого ОСОБА_7 просить вжити заходи до ОСОБА_5 , який 19.04.2013 р. шляхом зловживання довірою під приводом ведення спільної торгівельної діяльності заволодів його коштами в сумі 5000 доларів США;
- довідка УНБУ у Вінницькій області від 17.09.2014 р. №13-013/3142, згідно якої офіційний курс гривні, встановлений Національним банком України до 100 доларів США станом на 19 квітня 2013 р. становив - 799,3000 грн.;
- прибутковий косовий ордер №2 від 19.04.2013 р., згідно якого ОСОБА_7 у Уральському філіалі ЗАТ «Райффайзенбанк» переказав грошові кошти в сумі 5000 доларів США;
- протокол проведення слідчого експерименту від 10.10.2014 р. за участю підозрюваного ОСОБА_5 з фототаблицею, згідно якого останній розповідав та показував на місцевості, як він 19.04.2013 р. отримав в касі «Укргазпромбанку» кошти в сумі 5000 доларів США, які переслав для нього ОСОБА_7 ;
- заявка на відправку коштів в сумі 5000 доларів США від відправника ОСОБА_7 отримувачу ОСОБА_5 .
Аналізуючи та оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена досудовим розслідуванням та знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. Так сам ОСОБА_5 визнав факт того, що він отримував від потерпілого ОСОБА_7 кошти в сумі 5000 доларів США та на даний час не повернув їх. Даний факт підтверджується прибутковим касовим ордером №2 від 19.04.2013 р. та заявкою на відправку коштів в сумі 5000 доларів США. Тобто ОСОБА_5 визнав фактичні обставини заволодіння грошима потерпілого, але пояснив, що він не вважає свої дії шахрайськими, оскільки гроші він позичав для власних потреб. Показання ОСОБА_5 в цій частині спростовуються показання потерпілого ОСОБА_7 , який суду повідомив, що ОСОБА_5 не позичав у нього гроші, а брав їх для організації спільної підприємницької діяльності і, згідно їх домовленості, мав повернути кошти на першу його вимогу. Однак, коли потерпілий повернувся додому, то зрозумів, що ОСОБА_5 спільного бізнесу не почав, а гроші витратив на власні потреби. В подальшому ОСОБА_5 , став переховуватися від потерпілого. Дані факти свідчить про те, що ОСОБА_5 з самого початку не мав наміру вести спільні справи з потерпілим, а лише хотів заволодіти його грішми шляхом обману та зловживаючи довірою потерпілого, і йому це вдалося зробити. А коли його злочинні дії були викриті, то ОСОБА_5 зник та до цього часу не повернув потерпілому навіть частини коштів. Поведінка ОСОБА_5 після звернення потерпілого до нього з вимогою повернути кошти дає підстави стверджувати, що наміру повертати гроші в ОСОБА_5 не було на момент заволодіння грошима, адже з моменту скоєння злочину минув тривалий термін, але ОСОБА_5 не повернув потерпілому навіть частини грошей. Його ствердження, що він не мав заробітку, тому не розрахувався з потерпілим, суд вважає не переконливими.

Дії ОСОБА_5 досудовим слідством вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство).

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують та пом`якшують його покарання.

Зокрема судом враховано, що ОСОБА_5 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, згідно довідки до акту огляду МСЕК № 239891 від 12.05.2015 р. ОСОБА_5 являється інвалідом другої групи.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

За таких обставин, а також враховуючи, що ОСОБА_5 є інвалідом другої групи, не працює, суд вважає, що єдиним покаранням, яке передбачене санкцією ч. 1 ст. 190 КК України і може бути до нього застосоване, є покарання у вигляді штрафу, однак враховуючи, що ОСОБА_5 вину не визнав, не розкаявся, шкоду потерпілому не відшкодував, штраф слід призначити у максимальному розмірі.

Потерпілим ОСОБА_7 до початку судового розгляду заявлено цивільний позов на суму 66363 грн., який мотивований наступним. ОСОБА_5 шахрайським шляхом заволодів його коштами в сумі 39965 грн. Щоб надати ОСОБА_5 , дані кошти, він їх позичив у знайомого, і крім позичених повернув останньому ще 2398 грн. в якості відсотків. Крім того, у зв`язку з порушенням кримінального провадження, він вимушений був звернутися за допомогою до адвоката і витратив на це 4000 грн. Також йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у сильних душевних переживаннях. Моральна шкода позивачем оцінена у 20000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_7 позов підтримав та просив його задовольнити. Крім того, ОСОБА_7 пояснив, що у зв`язку з подією злочину, у нього вдома постійні скандали та сварки з дружиною.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 заперечували проти задоволення позову, мотивуючи тим, що винуватість ОСОБА_5 не доведена.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивачем не надано підтверджуючих документів щодо витрат на сплату відсотків за користуванням грішми та витрат на юридичну допомогу. Тому позов в частині стягнення майнової шкоди слід задовольнити частково на суму, встановлену на досудовому та судовому слідстві, 39965 грн.

Разом з тим, ОСОБА_7 дійсно зазнав душевних переживань у зв`язку з вчиненням відносно нього злочину. Однак суд вважає, що моральна шкода оцінена позивачем не вірно, сума на її відшкодування є завищеною. Суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково в сумі 10000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України та ст. 65 КК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі вісімсот п`ятдесят гривень в дохід держави.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять гривень майнової шкоди та десять тисяч гривень моральної шкоди, в решті позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя: