Справа № 183/3664/15
№ 1-кп/183/496/15
В И Р О К
іменем України
16 вересня 2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене 27.05.2015 року до ЄРДР за № 0000378, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Романівка Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , -

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
14 жовтня 2014 року наказом № 219 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 3-го парашутно-десантного взводу 1-ї парашутно-десантної роти 1-го парашутно-десантного батальйону.

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та, відповідно до ст.. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих його місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.

У відповідності до нової редакції статті 407 КК України, внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», зазначено, що стаття 407 КК України доповнена частиною 4, яка передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинено в умовах особливого періоду. Зазначені зміни набирають чинності на наступний день після опублікування, тобто 05.03.2015 року.

Старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, зобов`язаний суворо дотримуватися у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Однак, 04 травня 2015 року старший солдат ОСОБА_5 , маючи умисел тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину без поважних причин, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_2 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

03 червня 2015 року старший солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.

Таким чином, у період з 04 травня 2014 року по 03 червня 2015 року солдат ОСОБА_5 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 без поважних причин, тривалістю понад один місяць.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному розкаявся.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме:

- витяг з кримінального провадження про внесення 27.05.2015 року до ЄРДР відомостей про те, що з 04.05.2015 року старший солдат військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 самовільно без дозволу командира та без поважних причин залишив розташування військової частини

(а.п. 32);

- військовий квиток на ім`я ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 , згідно якого останній призваний на строкову військову службу

(а.п. 33-35);

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_4 № 219 про зарахування солдата ОСОБА_5 до списків особового складу частини та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 3 парашутно-десантного взводу 1 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону

(а.п. 38);

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 135 від 05.06.2015 року, наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 1438 від 19.05.2015 року, акт службового розслідування від 14.05.2015 року, згідно яких старший солдат військової служби за призовом на особливий період під час мобілізації, розвідник розвідувальної десантної роти ОСОБА_5 був незаконно відсутнім на службі з 04 травня 2015 року по 03 червня 2015 року

(а.п. 42, 61, 64).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставиною, яка пом`якшує покарання, визначеної ст. 66 КК України, суд вважає розкаяння у скоєному.

Також суд враховує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно. Крім того, судом враховується, що ОСОБА_5 , згідно службової характеристики, за час проходження служби в 2-му взводі розвідувальної десантної роти зарекомендував себе, як хоробрий і дисциплінований, не допускає негідних вчинків, шанує честь і гідність товаришів по службі, а також має ряд заохочень у вигляді грамот за сумлінне виконання обов`язків та подяки за якісне виконання завдань.

Санкція ч. 4 ст. 407 КК України передбачає покарання тільки у вигляді позбавлення волі. З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, наслідків даного кримінального правопорушення, а також обраної позиції обвинуваченого, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у вигляді мінімального розміру покарання не сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому суд вважає, що призначення покарання у вигляді максимального розміру покарання, визначеного санкцією вказаної статті, є занадто суворим. Підстав для застосування ст. 69 КК України немає.

При наявності всіх вищенаведених обставин, а саме те, що ОСОБА_5 брав участь в АТО в Донецькій та Луганській областях, нагороджений відзнакою МО України пам`ятним нагрудним знаком «Воїн-миротворець», суд вважає можливим застосувати до ОСОБА_5 ст. 75 КК України з іспитовим строком в мінімальному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, строком на 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїздити за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця свого проживання, а також періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1