Ухвала
іменем україни
02 лютого 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000034 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Локнисте Менського району Чернігівської області, проживаючої на АДРЕСА_1 , такої, що не має судимості,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК, за касаційною скаргою заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 червня 2015 року ОСОБА_6 засуджено:

за ч. 1 ст. 191 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обігом грошових коштів строком на 1 рік;

за ч. 3 ст. 191 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обігом грошових коштів строком на 1 рік.

На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обігом грошових коштів строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.

Стягнуто з засудженої на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду та витрати на правову допомогу.

Прийняте рішення щодо речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватою і засуджено за те, що вона, обіймаючи посаду завідувача магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на вул. Червоногвардійській, 13 у м. Чернігові, будучи матеріально-відповідальною особою, користуючись наданими їй повноваженнями, у період часу з 30 грудня 2013 року по 26 травня 2014 року незаконно привласнила ввірені їй грошові кошти ФОП ОСОБА_8 на суму 1459,82 грн.

Діючи повторно, ОСОБА_6 у період часу з 30 грудня 2013 року по 26 травня 2014 року незаконно привласнила ввірені їй грошові кошти ФОП ОСОБА_8 на суму 4284,35 грн.; у період часу з 20 січня 2014 року по 27 січня 2014 року на суму 1763,05 грн.; у період часу з 03 березня 2014 року по 10 березня 2014 року на суму 1000 грн.; у період часу з 24 березня 2014 року по 31 березня 2014 року на суму 4780 грн.; у період часу з 31 березня 2014 року по 07 квітня 2014 року на суму 4400 грн.; у період часу з 07 квітня 2014 року по 14 квітня 2014 року на суму 2000 грн.; у період часу з 14 квітня 2014 року по 21 квітня 2014 року на суму 2000 грн.; у період часу з 12 травня 2014 року по 19 травня 2014 року на суму 2857,3 грн.; у період часу з 17 травня 2014 року по 23 травня 2014 року на суму 6446,45 грн.; у період часу з 19 травня 2014 року по 26 травня 2014 року на суму 5108,43 грн.; 26 травня 2014 року на суму 4719,37 грн.

Апеляційний суд Чернігівської області 27 серпня 2015 року скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_6 покарання:

за ч. 1 ст. 191 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обігом грошових коштів строком на 1 рік;

за ч. 3 ст. 191 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обігом грошових коштів строком на 2 роки.

На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обігом грошових коштів строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.

У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що не вказавши у резолютивній частині вироку від якого покарання (основного чи додаткового) звільняється ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК, апеляційний суд фактично звільнив її від відбування як основного, так і додаткового покарання, чим неправильно застосував кримінальний закон. В порушення вимог ст. 419 КПК апеляційний суд належним чином не перевірив апеляційних доводів прокурора в частині аналогічних порушень, допущених судом першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню на таких підставах.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_6 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка діянь за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК у касаційному порядку не оскаржені.

Разом з цим доводи прокурора про неправильне застосування ст. 75 КК в частині звільнення засудженої від відбування як основного, так і додаткового покарання є необґрунтованими. Вони були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який дав їм належну оцінку.

Так, відповідно до вимог ст. 75 КК якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Перелік покарань, від відбування яких особу може бути звільнено на підставі ст. 75 КК, є вичерпним і покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю у цей перелік не входить.

Згідно зі ст. 77 КК у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Крім того, відповідно до рекомендацій, які містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року, ч. 1 ст. 75 КК передбачає звільнення від відбування лише основного покарання. Звільнення від призначеного судом додаткового покарання за цією нормою не допускається.

Таким чином, відсутність у резолютивній частині вироку апеляційного суду вказівки про те, що на підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнена від відбування лише основного покарання, в даному випадку не можна визнати неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки вказане не викликає сумнівів під час виконання вироку стосовно виду та розміру покарання, з урахуванням того, що апеляційний суд належним чином мотивував таке рішення в мотивувальній частині вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування вироку апеляційного суду, не встановлено.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 27 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3