Справа № 148/7364/13-к
Провадження №11-кп/772/1009/2015
Головуюча в суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1 КОПІЯ.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:
Головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000127 від 07.02.2013 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Шаргород, Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, та
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Джурин, Шаргородського району, Вінницької області, жителя АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.1, 4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_10 ,

прокурора ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :
Вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2015 року ОСОБА_9 засуджено за ч.4 ст.187 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч.2 ст.121 КК України на 9 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_9 призначено остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Цим же вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст.187 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч.2 ст.121 КК України на 8 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_7 призначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Як зазначено у вироку суду, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб на протиправне заволодіння чужим майном, 16.03.2009 року біля 23.30 год. на автомобілі марки MITSUBISHI PAJERO SPORT д/н НОМЕР_1 , яким керувала невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, прибули в с. Обідне Немирівського району Вінницької області.

Зупинивши автомобіль неподалік домогосподарства ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , розташованого по АДРЕСА_3 вказаного населеного пункту, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вийшли з автомобіля та направились в напрямку будинку ОСОБА_14 , а невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, залишилась в автомобілі для попередження співучасників про можливу появу сторонніх осіб.

Ідучи до домогосподарства ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , з метою приховати своє обличчя від потерпілих, одягнув в`язану шапку, в якій попередньо зробив отвори для очей, а також одягнув шерстяні рукавиці, щоб не залишити на місці злочину відбитки пальців рук. ОСОБА_9 також закрив своє обличчя, натягнувши до очей шапку та комір від светра.

Підійшовши до будинку, ОСОБА_9 , за допомогою сокири, яку заздалегідь підготував, зламав вхідні двері та спільно з ОСОБА_7 зайшли до веранди будинку. В цей час до них вийшов ОСОБА_12 та спробував їх вигнати з будинку.

ОСОБА_7 , перебуваючи у веранді будинку, реалізовуючи спільний з ОСОБА_9 злочинний намір, діючи умисно, скоїв напад на ОСОБА_12 , з метою заволодіння його майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я останнього, шляхом нанесення потерпілому численних ударів кулаками в ділянку голови та грудної клітки.

Після того як ОСОБА_12 впав на підлогу, ОСОБА_7 зв`язав його руки липкою стрічкою та відволік до приміщення житлової кімнати, де в той час знаходились ОСОБА_9 та ОСОБА_13 . В присутності них ОСОБА_7 наніс ОСОБА_12 ще декілька ударів кулаками рук в область грудної клітки та тулуба і кинув його на диван.

Коли ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 знаходились у веранді будинку, до них вийшла ОСОБА_13 , яка також спробувала їх вигнати.

ОСОБА_9 , реалізовуючи спільний з ОСОБА_7 злочинний намір на протиправне заволодіння майном, діючи умисно, заштовхнув ОСОБА_13 , у житлову кімнату, де з метою подолання супротивну та усунення перешкод для заволодіння її майном скоїв на неї напад, поєднаний з насильством небезпечним для життя та здоров`я останньої, шляхом нанесення ударів обухом сокири по колінах, а також багаточисленних ударів кулаками в ділянку голови, грудної клітки та живота.

В цей час, коли ОСОБА_7 заштовхав до кімнати ОСОБА_12 , ОСОБА_13 почала кричати, у зв`язку з чим ОСОБА_9 діючи узгоджено з ОСОБА_7 , липкою стрічкою, яку йому передав останній, зв`язав їй руки, ноги та заклеїв рота і наніс ще декілька ударів кулаками в ділянку голови, грудної клітки та живота.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на протиправне заволодіння майном потерпілих, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обшукали будинок та викрали грошові кошти в сумі 320 грн. та дві нагороди - медалі, які належали ОСОБА_12 ..

Через деякий час в будинок зайшла невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та сказав, що потрібно вже їхати і вийшов, після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_7 залишити будинок.

Після виявлення, 19.03.2009 року, ОСОБА_12 було госпіталізовано до реанімаційного відділення Немирівської ЦРЛ, де того ж дня, не приходячи до свідомості, він помер.

Згідно висновку експерта №38 від 20.04.2009 року у ОСОБА_12 виявлені ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми / синці на голові, обличчі, лівій вушній раковині, крововиливів в м`які тканини голови в лівій лобно-скроневій, потиличній зліва та лобній справа ділянках /.Субдуральна гематома об`ємом до 50 мл. крові та сформованого кров`яного згортка, субарахноїдального крововиливу, стиснення речовини головного мозку з тривалим коматозним станом; синця в області грудини, закритого перелому грудини, крововиливів в м`які тканини грудей, закритих переломів ребер справа та зліва, синця правого плеча та лівого стегна, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Смерть ОСОБА_12 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка в своєму перебігу ускладнилася стисненням речовини головного мозку з тривалим коматозним станом.

ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події.

Згідно висновку експерта №37 від 20.04.2009 року у ОСОБА_13 виявлена сполучна травма тіла у вигляді закритої черепно-мозкової травми (синці на голові, відкритий перелом кісток носа, крововиливи в м`які тканини голови в лівій лобно-скроневій та потиличній ділянках, субдуальна гематома зліва об`ємом біля 100 мл., вогнища субарахноїдальних крововиливів); закритої травми грудей (синець в проекції грудини, множинні крововиливи в грудної клітки, перелом грудини, множинні переломи ребер справа та зліва); закритих переломовивихів обох колінних суглобів, відкритого перелому лівої великогомілкової кістки, синців та животі, травматичного шоку. Сполучна травма тіла у ОСОБА_13 утворилась незадовго до настання смерті, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя і стоїть в причинному зв`язку зі смертю.

В апеляційній скарзі:

- прокурор ОСОБА_5 , вважаючи вирок суду незаконним, необґрунтованим і невмотивованим, просить його скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким: ОСОБА_9 визнати винним за ч.4 ст.187 КК України і призначити покарання у виді 13 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна, за п.п.1, 4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_9 у виді 15 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. ОСОБА_7 визнати винним за ч.4 ст.187 КК України і призначити покарання у виді 13 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна, за п.п.1, 4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 15 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. Також в апеляційній скарзі прокурор просить вирішити питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

- захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ставить питання про зміну вироку суду в частині призначеного покарання через суворість призначеного обвинуваченому покарання та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 мінімальне покарання за ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України. Вказує, що суд першої інстанції при призначені покарання не в повній мірі врахував всіх пом`якшуючих покарання обставин обвинуваченого ОСОБА_7

- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить вирок суду змінити та пом`якшити ОСОБА_9 покарання за ст.ст.187 ч.4, 121 ч.2, ст.70 КК України до 10 років позбавлення волі. Твердить, що суд першої інстанції не врахував пом`якшуючі покарання обставини обвинуваченого ОСОБА_9 та не взяв до уваги те, що він не був ініціатором вчинених злочинів.

- обвинувачений ОСОБА_9 , вважаючи призначене покарання надто суворим, просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким виключити з вироку посилання на судимість від 7.11.2011 року та пом`якшити призначене йому покарання. Зазначає, що суд першої інстанції в повній мірі не врахував всіх пом`якшуючих його покарання обставин та безпідставно послався у вступній частині вироку на його судимість від 07.11.2011 року, яка, на його думку, в силу ст.89 КК України є погашеною, чим суд першої інстанції проявив упередженість.

- обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на пом`якшуючі покарання обставини, просить пом`якшити призначене йому покарання до 9 років позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора ОСОБА_11 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, виступ захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу і апеляційну скаргу свого захисника та заперечив проти апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу і апеляційну скаргу свого захисника та заперечив проти апеляційної скарги прокурора, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає задоволенню частково, а інші апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Як вбачається з кримінального провадження, висновок суду про доведеність винності ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України, ґрунтується на перевірених у судовому засіданні доказах, оцінених у сукупності і є обґрунтованим. Доводи ж апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження безпідставні, оскільки із матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом досліджені всі обставини, які могли мати значення для кримінального провадження.

Так, винність ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що неподалік від місця проживання його матері, знімала квартиру ОСОБА_15 . Він часто до неї заходив, а потім вони почали спільно проживати. Одного разу до ОСОБА_15 приїхала її мати і коли вони між собою розмовляли, він почув, що в с. Обідному проживають люди похилого віку в яких є гроші. По їх розмові він зрозумів, що дані люди проживають біля магазину. Приблизно через 2-3 тижні він був в салоні ігрових автоматів і там зустрівся з ОСОБА_16 , з яким він підтримував дружні відносини. Під час розмови ОСОБА_16 запитав: «чи він не знає в кого можна позичити гроші?» Він відповів, що не знає. Потім той запитав чи не знає він в кого є гроші, і він розповів про розмову його співмешканки з її мамою. Пройшло більше місяця і вечорі до нього прийшов ОСОБА_16 і сказав, що йому потрібні гроші, так як в нього вимагають борг і що треба поїхати до тих людей. Він відмовлявся їхати. Потім ОСОБА_16 попросив хоча би показати де вони живуть. Він погодився. Коли він підійшов до машини, то в ній знаходився ОСОБА_17 . Вони поїхали в с. Обідне. Доїхавши до будинку, де проживає матір його співмешканки вони зупинились і він з ОСОБА_18 пішли шукати будинок цих людей. Вони дійшли спочатку до магазину, а потім пішли далі, де в кінці вулиці був будинок і він зрозумів, що це будинок цих людей. В будинок вони не заходили, так як гавкала собака і вони пішли звідти до машини і поїхали назад додому.

Наступного дня, приблизно о 14.00 год. він пішов в магазин і по дорозі зустрів ОСОБА_19 , який їхав на автомобілі «Джип», і який сказав йому, що потрібно поїхати до тих людей. Він спочатку відмовився, а потім погодився. ОСОБА_16 запитав, кому ще запропонувати поїхати з ними. Він сказав, що можна ОСОБА_20 .. ОСОБА_16 видзвонив ОСОБА_21 , і вони зустрілись. При зустрічі розповіли останньому про даний будинок. ОСОБА_22 відмовився приймати у цьому участь. Після цього він пішов додому. Приблизно о 22.00 год. він з ОСОБА_23 вийшли в двір і він побачив, що до двору під`їхав автомобіль «Джип». Він з дружиною підійшов до автомобіля і ОСОБА_16 запропонував йому прокататись. Співмешканка була проти цього, але він сів до автомобіля і вони поїхали. ОСОБА_16 запропонував поїхати в с. Обідне, щоб пограбувати цих людей, сказавши, що їх вони тільки зв`яжуть і заберуть гроші. По дорозі, він забіг в будинок своєї матері, де взяв дві в`язані шапки, одна з яких була жіноча. В одній із шапок він вирізав отвори для очей. Також взяв рукавиці, які знаходились в жіночій шапці. Вони також зателефонували ОСОБА_24 , якого забрали з собою. Коли ОСОБА_22 сідав в автомобіль, він побачив під курткою у нього сокиру. Запитав : «для чого сокира?», на що той відповів: «пригодиться». Вони поїхали в с. Обідне. За метрів 10-15 від будинку потерпілих автомобіль зупинився і вони домовились, що він, оскільки він більший - буде займатись чоловіком, а ОСОБА_22 - жінкою, зв`яжуть їх, а після всього розв`яжуть. ОСОБА_16 сказав, щоб вони йшли, а він віджене машину і підійде до них. Коли вони вийшли з автомобіля, то він надів шапку, щоб його не могли впізнати, та рукавиці, щоб не залишити відбитки пальців. ОСОБА_22 також закрив обличчя, натягнувши шапку на очі та підтягнувши до самих очей светр, і одягнув білі робочі рукавиці. Підійшовши до дверей будинку, він побачив, що у веранді горить світло. ОСОБА_22 почав з допомогою сокири відкривати двері, так як вони були закриті на замок. Коли ОСОБА_22 відкрив двері, то він перший зайшов в будинок і побачив, що ОСОБА_12 ішов на нього з піднятою рукою і він відразу наніс йому два удари в область голови. Від нанесених ударів той упав на підлогу і вдарився головою у виступ фундаменту веранди. Потім ще наніс удар в область грудної клітки і перевернув ОСОБА_12 на ліву сторону, притиснув його до підлоги і скотчем, який був в нього, зв`язав йому руки. В цей час в коридор вибігла жінка і почала кричати. Він почув, що ОСОБА_22 вдарив жінку. Він припідняв ОСОБА_12 і так як останній не хотів іти, то потягнув його в кімнату. Коли він затягнув діда в кімнату, то побачив, що жінка була на дивані, на обличчі в неї була кров, а ОСОБА_22 наносив їй удари обухом сокири по ногах та запитував в неї «де гроші?» Але вона нічого не говорила, а лише стогнала. Бачив також, що ОСОБА_22 наносив удари ОСОБА_13 кулаком по різним частинам тіла. Побачивши це, ОСОБА_12 смикнувся і він його вдарив по тулубу і кинув на диван. Він запитав в діда : «Де гроші?», на що той відповів, що в баби. Потім він передав ОСОБА_24 скотч, яким той зв`язав ОСОБА_13 руки і ноги. Він підійшов до шафи і в цей час ОСОБА_12 хотів встати, але він знову його вдарив. ОСОБА_13 закричала і ОСОБА_22 заклеїв скотчем їй рота. А він відкрив шафу, і взявши з шафи одежу кинув на ОСОБА_12 , щоб той не піднімався. Потім він та ОСОБА_22 почали шукати гроші серед одягу в шафі. Там ОСОБА_22 знайшов вузлик в якому були радянські карбованці. Згодом в будинок зайшов ОСОБА_16 і сказав, що треба вже їхати і вийшов. Він теж вийшов з будинку, а ОСОБА_22 ще залишився, але через хвилини дві його наздогнав. Вийшовши з будинку ОСОБА_14 , викинув шапку, в якій був, та рукавиці. Коли він підійшов до автомобіля, який стояв за метрів 100 від будинку, то ОСОБА_25 запитав його, чи він щось знайшов і чи розв`язали потерпілих, на що він відповів, що нічого не знайшов і не розв`язали їх, але вони живі. ОСОБА_22 сказав, що знайшов гроші і показав 350 чи 320 грн. і дві медалі без колодок. Також ОСОБА_22 сказав, що знайшов два ліхтарики, один з яких викинув, як неробочий. Коли він виходив з будинку, то ОСОБА_14 були на дивані і були живі, так як він чув їх стогін. Наміру вбивати їх не було. До ОСОБА_13 він взагалі не підходив. Це підтверджується також тим, що на рукавицях, в яких він був під час вказаної події, є лише кров ОСОБА_12 , а крові ОСОБА_13 - немає. Попередньої змови на вбивство подружжя ОСОБА_14 не було, була лише попередня домовленість на їх пограбування. Після цих подій, дізнався, що ОСОБА_14 померли. Йому було важко від усвідомлення того, що він, хоч і не бажав їх смерті, але в певній мірі причетний до цього. Почав випивати, спробував уїхати, був у Росії на заробітках, але легше не ставало. Вони йому снились. Навіть намагався повішатись. І лише через 4 роки наважився та 06.07.2013 року з`явився до міліції із зізнанням.

Зазначив, що жодного наміру чи домовленості вбивати ні у нього, ні у ОСОБА_9 не було. Він наносив удари кулаком ОСОБА_12 з метою подолати його опір та з`ясувати де гроші. При цьому, розуміючи, що ОСОБА_12 особа похилого віку, наносив удари так, щоб не заподіяти йому смерті. Коли вони ішли з будинку ОСОБА_12 і ОСОБА_13 були живі. Йому відомо, що згідно із заключенням експертизи - якби була надана своєчасна медична допомога ОСОБА_12 міг би залишитись живим.

Крім цього, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України визнав повністю та щиро розкаявся, зазначив, що умислу на вбивство ОСОБА_12 він не мав.

Обвинувачений ОСОБА_9 показав суду, що 16 березня 2009 року до нього зателефонував ОСОБА_7 і запропонував поїхати в село Обідне здійснити крадіжку, пояснивши, що він нічого не буде робити, лише допоможе шукати гроші. Через деякий час ОСОБА_7 знову зателефонував і сказав, що поїдуть вночі. Також запитав, чи в нього немає монтіровки, щоб відкрити двері. Він йому відповів, що немає і він візьме сокиру, щоб зламати двері. Він взяв сокиру і вони поїхали в село. Приїхавши до будинку, він з ОСОБА_7 вийшли з автомобіля і пішли до будинку. Він витягнув сокиру, щоб з її допомогою відкрити двері, але нею було незручно їх відкривати і вони вдвох шарпнули декілька разів і двері відчинились. Вибіг господар і ОСОБА_7 штовхнув його, а потім ударив і пішов за ним, а він був позаду них біля дверей. Потім почув крики жінки, в цей час він залишався у веранді, а коли зайшов в кімнату, то побачив, що на дивані сиділи чоловік і жінка похилого віку. Він чув як ОСОБА_7 запитував в них про гроші і чув, що він наносив їм удари. В цей час він шукав гроші. В шафі у вузлику він знайшов радянські карбованці. ОСОБА_7 знайшов дві медалі і передав їх йому, а також в одежі, в яку була одягнена жінка, знайшов гроші. Після цього, він вийшов з будинку і пішов до машини. Сокиру забрав з собою. Через хвилин 15 до них прийшов ОСОБА_7 . Коли їхали назад в м. Немирів, то останній дав йому 100 грн. Медалі, які йому дав ОСОБА_7 він викинув, а сокиру здав на металобюрухт. Ні діда, ні бабу він не бив, а був лише присутній, коли їх бив ОСОБА_7 і допомагав йому шукати гроші.

Крім цього, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України визнав повністю, зазначив, що умислу на вбивство ОСОБА_13 він не мав.

Свідок ОСОБА_26 показала суду, що ОСОБА_7 є її сином. Останнім часом бачила, що його щось хвилює, мучить, він не міг спати, хотів покінчити життя самогубством і вона намагалась з`ясувати, що з ним, але він не розповідав. А пізніше у відвертій розмові сказав, що він якось почув, що в с. Обідне є такі люди, які у всьому собі відмовляють, але мають багато грошей. Про це він розповів ОСОБА_27 , коли той запитав де знайти гроші. ОСОБА_27 умовив пограбувати цих людей. Сина з ОСОБА_9 возив в с. Обідне саме ОСОБА_27 . Син розповідав, що ОСОБА_22 відкрив двері сокирою. В будинку шукали гроші. Він займався дідом : зв`язував його і пару раз ударив. Баби він не торкався, а нею займався ОСОБА_28 .. Потім її син добровільно пішов в міліцію і все розповів, так як більше не міг з цим жити.

Свідок ОСОБА_29 показала суду, що в липні 2013 року затримали її сина ОСОБА_9 .. Зробили в будинку обшук. Тоді ж її син пояснив, що ОСОБА_7 з ОСОБА_27 умовили його поїхати в с. Обідне до ОСОБА_14 та шукати гроші. Грошей не знайшли лише 320 грн. Але коли вони залишали будинок ОСОБА_14 ті були живі.

Свідок ОСОБА_30 показала суду, що вона проживала в цивільному шлюбі з ОСОБА_7 біля п`яти років. І перед тим як іти в міліцію здаватись, пару раз намагався накласти на себе руки. Він розповів, що вчинив злочин, що це він з ОСОБА_9 і ОСОБА_27 їздив грабувати ОСОБА_14 в с. Обідне. Говорив, що в будинок заходив він із ОСОБА_9 , який був із сокирою, щоб відкрити нею двері. ОСОБА_7 розповідав, що бив діда, а бабу не бив. Говорив, що ці люди були ще живі, коли вони ішли з будинку. Тоді ж він розповів їй, що не може змиритись і жити з тим, що ОСОБА_14 померли.

Свідок ОСОБА_31 показав суду, що приблизно влітку 2013 року йому ОСОБА_7 , будучи випившим, говорив, що він разом з ОСОБА_32 когось ограбив в с. Обідному і що його мучить совість і він хоче здатись. Але він йому не повірив, оскільки знає його зовсім з іншого, гарного боку.

Свідок ОСОБА_33 показав суду, що він давав ОСОБА_34 користуватися своїм автомобілем марки MITSUBISHI PAJERO SPORT так як останній в нього працював. В 2013 році до нього прийшли працівники міліції і повідомили, що на його автомобілі був вчинений злочин і вилучили його в нього. На даний час автомобіль знаходиться в Немирівському РВ.

Свідок ОСОБА_35 показала суду, що працює продавцем у магазині, що неподалік будинку ОСОБА_14 . Вони жили одиноко, дітей не мали, тримали господарство та складали гроші. Востаннє бачила живим ОСОБА_12 16.03.2009 року, в понеділок. Перед цим бачила, коли їхала з чоловіком в м. Немирів, що за метрів 500 від їх будинку стояв автомобіль «іномарка» темного кольору. У вівторок та середу вона ОСОБА_14 не бачила і це її насторожило. В четвер, 19.03.2009 року вона пішла до їх будинку і побачила, що двері в веранді були привідкритті, защіпка з дверей зірвана. В веранді все було розкидано. Вона викликала сільського голову. Коли вони зайшли в кімнату, то побачила, що ОСОБА_12 лежав на дивані на спині напівсидячи. Він був весь побитий. Нічого не говорив, лише махав рукою. Його дружину ОСОБА_13 знайшли під одягом, вона теж була побита і мертва. В кімнаті речі були розкидані, з шафи все витягнуто. В іншій кімнаті стояли пластикові відра, в яких були радянські гроші. На другий день вона була понятою при огляді будинку ОСОБА_14 і в кімнаті в тумбочці за шафою в банках були виявлені гроші біля 45 000 гривень.

Свідок ОСОБА_36 показав суду, що він працює водієм і колгоспну машину ставить біля магазину і замітив, що ОСОБА_12 не бере з криниці воду, про що повідомив свою дружину. Востаннє бачив його в понеділок, коли з дружиною їхав в м. Немирів, а ОСОБА_14 ніс солому. Це було приблизно о 10.00 годині. Коли їхали, то бачили що за метрів 300-400 від їх подвір`я стояв автомобіль чорного кольору схожий на «дев`ятку». Раніше такого автомобіля не бачив, не бачив його і після того дня. В четвер дізнався, що ОСОБА_14 убили.

Вина ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України підтверджується також іншими доказами, які були досліджені судом першої інстанції, зокрема: протоколом огляду місця події домогосподарства ОСОБА_14 в с. Обідне Немирівського району, під час якого виявлено електричний ліхтарик, дві матерчаті шапки, пару шерстяних рукавиць з нашаруванням на поверхні речовини темно-бурого кольору схожої на кров, металевий дверний пробій, частки прозорої липкої стрічки з голови та рук ОСОБА_13 ..

Протоколом додаткового огляду місця події домогосподарства подружжя ОСОБА_14 під час якого в житловій кімнаті будинку в дерев`яній тумбі були виявлені скляні банки заповнені грошовими купюрами.

Протоколом пред`явлення речей для впізнання, згідно якого ОСОБА_26 впізнала жіночу в`язану шапку, яка зникла з її будинку і яка була виявлена під час огляду місця події 19.03.2009 року поблизу домогосподарства ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в с. Обідне Немирівського району.

Протоколами пред`явлення речей для впізнання, згідно яких ОСОБА_7 впізнав жіночу та чоловічу в`язані шапки, та пару рукавиць які він взяв в будинку своєї матері перед тим, як їхав в с. Обідне і які були виявлені під час огляду місця події 19.03.2009 року поблизу домогосподарства ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в с. Обідне Немирівського району.

Заявою ОСОБА_7 від 07.03.2013 року про вчинення ним разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_37 злочину відносно чоловіка та жінки похилого віку в с. Обідне Немирівського району.

Протоколом проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_7 , який на місці розповів та показав про обставини вчинення розбійного нападу на подружжя ОСОБА_14 .

Відеозаписом проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_7 , який на місці розповів та показав про обставини вчинення розбійного нападу на подружжя ОСОБА_14 , та які, як пояснив обвинувачений в судовому засіданні є правдивими, підтвердивши їх в своїх показаннях під час судового розгляду.

Висновками експертів №38 від 20.04.2009 року, №134 від 30.07.2013 року та №109 від 17.06.2014 року, згідно яких у ОСОБА_12 виявлені ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми/синці на голові, обличчі, лівій вушній раковині, крововиливів в м`які тканини голови в лівій лобно-скроневій, потиличній зліва та лобній справа ділянках /. Субдуральна гематома об`ємом до 50мл. крові та сформованого кров`яного згортка, субарахноїдального крововиливу, стиснення речовини головного мозку з тривалим коматозним станом; синця в області грудини, закритого перелому грудини, крововиливів в м`які тканини грудей, закритих переломів ребер справа та зліва, синця правого плеча та лівого стегна. Закрита черепно-мозкова травма виявлена при дослідженні трупа ОСОБА_12 утворилася за декілька днів до смерті, враховуючи морфологічні зміни гематоми під твердою мозковою оболонкою має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент нанесення, стоїть в причинному зв`язку із смертю. Смерть ОСОБА_12 наступила від закритої черепно-мозкової травми, яка в своєму перебігу ускладнилася стисненням речовини головного мозку з тривалим коматозним станом. Висловитися про конкретну кількість нанесених ударів ОСОБА_12 не представляється можливим у зв`язку з їх багаточисленністю. Однак не виключена можливість їх кількості та послідовності утворення за обставин на які вказує підозрюваний ОСОБА_7 . Враховуючи важкість черепно-мозкової травми з тривалим коматозним станом, маловірогідно, щоб після даної травми ОСОБА_12 міг самостійно рухатися, виконувати самостійно якісь дії, тощо. Судячи із записів медичної карти, смерть ОСОБА_12 була констатована лікарями Немирівської ЦРЛ в реанімаційному відділенні 19.03.2009 року в 24.00 год., а доставлений в коматозному стані 19.03.2009 року в 15.50 год.. Це може вказувати на те, що ОСОБА_12 після отримання тілесних ушкоджень деякий проміжок часу був живий, що не суперечить показанням підозрюваного ОСОБА_7 . В зв`язку з тим, що на тілі ОСОБА_12 не відобразилися індивідуальні ознаки травмуючого предмету, не відобразилися в морфологічних ознаках тілесних ушкоджень більш конкретно яким саме предметом були нанесені ушкодження не представляється можливим, однак не виключає можливість їх утворення при обставинах, на які вказує підозрюваний ОСОБА_7 , тобто при нанесенні ударів кулаками та ліктем руки по тілу ОСОБА_12 . Вважає неможливим утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 при падінні / падіннях / з вертикального положення на тверде покриття підлоги, але не виключає можливості утворення черепно-мозкової травми за обставин на які вказує підозрюваний ОСОБА_7 , тобто після нанесення удару кулаком в область голови (надання тілу прискорення) з послідуючим падінням ОСОБА_12 та ударом (співударом) потиличною ділянкою голови об підлогу. Не виключена можливість, що при наданні своєчасної кваліфікованої медичної допомоги ОСОБА_12 міг вижити, враховуючи характер, локалізацію, тяжкість вказаних ушкоджень, а також тривалість його життя після отриманих тілесних ушкоджень.

Висновками експертів № 37 від 20.04.2009 року, № 135 від 30.07.2013 року та №110 від 19.06.2014 року, згідно яких при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 виявлена сполучна травма тіла у вигляді закритої черепно-мозкової травми (синці на голові, відкритий перелом кісток носа, крововиливи в м`які тканини голови в лівій лобно-скроневій та потиличній ділянках, субдуальна гематома зліва об`ємом біля 100 мл., вогнища субарахноїдальних крововиливів); закритої травми грудей (синець в проекції грудини, множинні крововиливи в грудної клітки, перелом грудини, множинні переломи ребер справа та зліва); закритих переломовивихів обох колінних суглобів, відкритого перелому лівої великогомілкової кістки, синців та животі. Сполучна травма тіла виявлена при дослідженні трупа ОСОБА_13 утворилась незадовго до настання смерті, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя і стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Смерть ОСОБА_13 настала від сполучної травми тіла, яка в своєму перебігу ускладнилась травматичним шоком важкого ступеня і вона могла настати після нанесення тілесних ушкоджень в проміжок часу відрахованого в хвилинах (не більше 10 хвилин).Травматичний шок важкого ступеня, виявлений у ОСОБА_13 підтверджується як морфологічними даними при розтині трупа останньої, так і судово-гістологічним дослідженням, а саме змінами в наднирниках, нирках, а також картиною швидко наставшої смерті: рідкий стан крові, набряк мозкових оболонок, речовини головного мозку, наявність крововиливів під зовнішньою оболонкою серця (ендокардом) «плями Мінакова». Висловитись про конкретну кількість нанесених ударів ОСОБА_13 не представляється можливим у зв`язку з їх багаточисленністю, однак, не виключена можливість їх утворення (кількість та послідовність) при показах на які вказує ОСОБА_7 . Сполучна травма тіла, виявлена при дослідженні трупа ОСОБА_13 утворилась від множинної дії тупого твердого предмету ( предметів ), але у зв`язку з тим, що його (їх) індивідуальні ознаки не відобразились в морфологічних ознаках тілесних ушкоджень більш конкретно висловитись не представляється можливим, що не виключає спричинення вищевказаних тілесних ушкоджень від дії руки чи ноги людини. Також не виключає можливість їх утворення за обставин на які вказує підозрюваний ОСОБА_7 , тобто при нанесенні ударів обухом сокири в область ніг, кулаками в область грудної клітки, живота. Експерти вважають неможливим утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 при падінні ( падіннях ) з вертикального положення на тверде покриття підлоги.

Висновком експерта №20-433 від 01.07.2009 року, згідно якого на шапці чорного кольору, яка була виявлена під час огляду місця події біля будинку потерпілих 19.03.2009 року, встановлені генетичні ознаки епітельних клітин.

Висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №162 від 11.07.2013 року, згідно якої генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_7 збігаються з генетичними ознаками епітельних клітин на шапці чорного кольору (об`єкт №1 у висновку експерта ДНДЕКЦ МВС України від 01.07.2009 року № 20-433). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак встановлених з епітельних клітин на шапці чорного кольору з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_7 складає 8,72х10-15. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше ніж у 1 з 115 трильйонів осіб ( 1,15х1414). Тобто дані висновки експертів підтверджують, що саме ОСОБА_7 був одягнений в шапку, яка була виявлена при огляді місця пригоди під час вчинення ним даних кримінальних правопорушень.

Висновком експерта №20-324 від 16.04.2009 року, згідно якого генетичні ознаки крові на лівій та правій рукавиці, які були виявлені під час огляду місця події біля будинку потерпілих 19.03.2009 року співпадають між собою і належать невстановленій особі чоловічої статі.

Висновком експерта №20-325 від 16.04.2009 року, згідно якого генетичні ознаки слідів крові на лівій рукавиці та слідів крові на правій рукавиці відповідно до вищевказаного висновку експерта співпадають між собою і співпадають з генетичними ознаками зразку крові ОСОБА_12 .. Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, виявлених у зразку крові ОСОБА_12 та в слідах крові на лівій рукавиці складає 1,49х 10-7, тобто вказані генетичні ознаки зустрічаються не частіше ніж 1 з 6,6 млн. осіб. Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, виявлених у зразках крові ОСОБА_12 та слідах крові на правій рукавиці складає 2,13х10-13, тобто вказані генетичні ознаки зустрічаються не частіше ніж 1 з 4 трлн. осіб, що підтверджує показання обвинуваченого ОСОБА_7 , що саме він наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , так як він був в даних рукавицях.

Актом стаціонарної судово-психіатричної експертизи №121, згідно якого виявлені індивідуально-психологічні властивості у ОСОБА_7 не зумовили характер вчинених ним дій, які мають наслідком кримінального переслідування по даній справі, вони не могли суттєво вплинути на його поведінку стосовно обставин справи. Підозрюваний ОСОБА_7 був спроможний з урахуванням його емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку, вікового рівня при обставинах даної справи усвідомлювати в повній мірі реальний зміст власних дій, свідомо керувати ними і передбачати їх наслідки. Підозрюваний ОСОБА_7 на час інкримінованого йому діяння в емоційному стані, що міг вплинути на його свідомість і поведінку не знаходився. На час вчинення інкримінованого йому протиправного діяння в стані фізіологічного афекту, як психологічної підстави сильного душевного хвилювання не знаходився. ОСОБА_7 на розлади психіки не страждає, примусового лікування не потребує. Під дію ст.19 КК України ОСОБА_7 підпадає.

Актом стаціонарної судово-психолого-психіатричної експертизи №137, згідно якого виявлені індивідуально-психологічні властивості у ОСОБА_9 не зумовили характер вчинених ним дій, які мають наслідком кримінального переслідування по даній справі, вони не могли суттєво вплинути на його поведінку стосовно обставин справи. Підозрюваний ОСОБА_9 був спроможний з урахуванням його емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку, вікового рівня при обставинах даної справи усвідомлювати в повній мірі реальний зміст власних дій, свідомо керувати ними і передбачати їх наслідки. Підозрюваний ОСОБА_9 на час інкримінованого йому діяння в емоційному стані, що міг вплинути на його свідомість і поведінку не знаходився. На час вчинення інкримінованого йому протиправного діяння в стані фізіологічного афекту, як психологічної підстави сильного душевного хвилювання не знаходився. ОСОБА_9 на період інкримінованого йому діяння, психічним захворюванням не страждав, а тому міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_9 на теперішній час виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, ремісія. Про те цей розлад не залишає підекспертного можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_9 підпадає під дію пункту першого статті 19 КК України.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», якщо під час розбою було умисно заподіяно тяжке тілесне ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, або останнього було умисно вбито, дії винної особи належить кваліфікувати за сукупністю злочинів за ч.4 ст.187 і частиною другою статті 121 або пунктом 6 частини другої статті 115 КК України.

Відповідності до роз`яснень, які містяться у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК ), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Судом встановлено, що згідно з показаннями обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які вони давали під час судового розгляду та при апеляційному розгляді, умислу на вбивство потерпілих вони не мали. Тілесні ж ушкодження обвинувачені наносили кулаками в різні частини тіла потерпілих та обухом сокири по колінам з метою подолати опір потерпілих та дізнатись де знаходяться гроші, для реалізації своєї мети - заволодіння чужим майном. Ці показання обвинувачених підтверджені сукупністю наведених у вироку доказів. При цьому, маючи в руках таке знаряддя, як сокира з її допомогою можливо було легко здійснити вбивство маючи на це умисел. Зазначене вказує про відсутність умислу обвинувачених на вбивство та свідчить, що їх ставлення до настання смерті потерпілих характеризується необережністю.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що стороною обвинувачення не доведено наявність умислу обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 саме на умисне вбивство ОСОБА_14 .

При цьому судом першої інстанції обґрунтовано враховано правовий висновок Верховного Суду України, який викладений в ухвалі від 28.05.2015 року у справі № 5-25кс15, відповідно до якого якщо смерть потерпілого настала від тяжкого ушкодження, заподіяного сильним ударом кулака в голову, то такого характеру діяння винуватого мають розцінюватись як заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, та кваліфікуватися за частиною другою статті 121 КК лише за наявності умислу винуватого щодо тяжких тілесних ушкоджень і необережності щодо смерті (тобто при змішаній формі вини).

Висновки Верховного Суду України, викладені в його ухвалах, відповідно до положень частини 1 статті 458 КПК України є обов`язковими для всіх судів України.

Враховуючи наведене суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним у справі та дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності та взаємозв`язку, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винності ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України. Докладні мотиви прийнятого рішення з питання оцінки доказів відповідно до вимог ст.374 КПК України наведено у вироку, відтак підстав вважати, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, про що зазначає в апеляційній скарзі прокурор, апеляційний суд не вбачає.

Отже, за встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України кваліфіковані правильно.

Доводи апеляційних скарг прокурора та сторони захисту про невідповідність призначеного обвинуваченим покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених внаслідок м`якості або суворості, суд вважає необґрунтованими.

За змістом частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог статті 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_9 та ОСОБА_7 покарання суд дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими, дані про осіб обвинувачених, зокрема те, що: ОСОБА_9 , за місцем проживання характеризується негативно (т.3 а.с.43), на момент вчинення злочинів судимості не мав (т.3 а.с.39), ОСОБА_7 , за місцем проживання характеризується негативно (т.3 а.с.33), раніше не судимий (т.3 а.с.31), обставини, що пом`якшують його покарання: щире каяття, з`явлення із зізнанням, активне сприяння розкриттю злочинів, перебування на його утриманні неповнолітнього сина (т.3 а.с.34), обставину, що обтяжує покарання обвинувачених, вчинення злочинів, щодо осіб похилого віку, при цьому судом було враховано також думку потерпілого ОСОБА_38 та наслідки злочинів.

Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції цих вимог закону не порушив і призначив покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з додержанням вимог Кримінального кодексу України.

Отже, призначене обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, воно є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів. Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через м`якість або суворість суд не вбачає.

Доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що судом не було враховано пом`якшуючу ОСОБА_9 покарання обставину щире каяття, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно зі ст.66 КК щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Даних про таку оцінку обвинуваченим ОСОБА_9 своїх дій у матеріалах кримінального провадження не має.

Наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 доводи про те, що під час розгляду кримінального провадження було допущено упередженість судом першої інстанції, спростовуються матеріалами кримінального провадження, оскільки обставин, які б викликали сумнів у неупередженості суду перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено. Суд враховує і те, що стороною захисту не заявлялось відводу складу суду першої інстанції у справі ані в підготовчому судовому засіданні, ані при розгляді кримінального провадження по суті, хоча судом першої інстанції таке право стороні захисту було роз`яснено.

Посилання сторони захисту в апеляційних скаргах на те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за місцем проживання характеризуються позитивно апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки даних про те, що вони за місцем проживання характеризують позитивно в матеріалах кримінального провадження немає, між тим, згідно довідок, які містяться у справі, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується негативно (т.3 а.с.33, 43).

В той же час, суд вважає обґрунтованими твердження в апеляційних скаргах адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції безпідставно зазначив у вступній частині вироку про те, що ОСОБА_9 раніше судимий 07.11.2011 року Немирівським районним судом Вінницької області за ст.185 ч.3 КК України, оскільки у силу ст.89 КК України ОСОБА_9 є таким, що судимості не має, а тому вирок суду слід змінити, виключивши із вироку вказівку про судимість ОСОБА_9 .
Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2015 року щодо ОСОБА_9 змінити, виключивши із вступної частини вироку посилання на те, що ОСОБА_9 судимий 07.11.2011 року Немирівським районним судом Вінницької області за ст.185 ч.3 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробовуванням строком на два роки, 05.12.2013 року звільнений від відбуття покарання в зв`язку з закінченням випробувального терміну.

У решті вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2015 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її оголошення, а засудженими в той же строк, з дня отримання її копії..
Судді: (підписи)
З оригіналом згідно.
Суддя: