УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/4777/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.368 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника адвоката ОСОБА_8
в с т а н о в и л а:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомир, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.368; ч.3 ст.15, ч.1 ст.190; ч.1 ст.364 КК України та йому призначено покарання за ч.2 ст.368 КК України - 3 роки позбавлення волі з позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, які пов`язані з виконанням функцій держави, на строк 3 роки та зі спеціальною конфіскацією; за ч.3 ст.15, ч.1 ст.190 КК України - 2 роки обмеження волі; за ч.1 ст. 364 КК України - 3 роки обмеження волі з позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, які пов`язані з виконанням функцій держави, на строк 3 роки та зі сплатою штрафу на суму 8500 грн. до прибутку держави.
На підставі ст.70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, які пов`язані з виконанням функцій держави на строк 3 роки, зі сплатою штрафу на суму 8500 грн. та зі спеціальною конфіскацією.
На підставі ст.ст.75, 76 п.п.3, 4 КК України, звільнено обвинуваченого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком чинності залишено попередній домашній арешт.
Речові докази постановлено повернути за належністю.
Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення наступних злочинів.
Відповідно до наказу №1414/6 від 09.12.2013 р., виданого Головним управлінням юстиції в Житомирській області, ОСОБА_7 призначено на посаду державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, із збереженням 13-го рангу державного службовця, посада якого згідно ст.25 Закону України «Про державну службу», віднесена до сьомої категорії посад.
Діючи відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку, здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.
ОСОБА_7 , будучи службовою особою, діючи умисно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, 24 січня 2014 року одержав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду в розмірі 1600 гривень за вчинення дій, пов`язаних з використанням свого службового становища за наступних обставин.
Так, в ході здійснення своїх службових обов`язків, зокрема щодо вжиття заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду по виконавчому проваджені №31994119, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди за вчинення в інтересах ОСОБА_10 дій, пов`язаних з передачею останньому на відповідальне зберігання автомобіля марки «IVECO», моделі «35С», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який вилучено у нього 26.06.2013 по виконавчому провадженні №31994119.
Перебуваючи на посаді державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, будучи державним службовцем, ОСОБА_7 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на одержання неправомірної вигоди за вчинення в інтересах ОСОБА_10 дій з використанням наданого службового становища, 26 грудня 2013 р. повідомив ОСОБА_10 , який до нього звернувся з проханням про передачу на відповідальне зберігання йому автомобіля марки «IVECO», моделі «35С», реєстраційний номер НОМЕР_1 , про те, що позитивне вирішення даного питання можливо лише за умови надання йому неправомірної вигоди, тим самим дав підстави ОСОБА_10 вважати, що отримати автомобіль на відповідальне зберігання він зможе лише за умови надання ОСОБА_7 неправомірної вигоди.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди за вчинення в інтересах ОСОБА_10 дій щодо передачі автомобіля марки «IVECO», моделі «35С», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилученого по виконавчому провадженню №31994119, на відповідальне зберігання, діючи умисно, з корисливих мотивів всупереч інтересам служби, 24 січня 2014 року, близько 16 години 10 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в автомобілі ОСОБА_11 марки «Daewoo» моделі «Lanos, н.з. НОМЕР_2 , по вул. Г.Потапова, 1, м. Житомира поряд із супермаркетом «Еко-маркет», одержав від ОСОБА_10 частину обумовленої раніше неправомірної вигоди у сумі 1600 гривень.
Крім цього, в ході здійснення своїх службових обов`язків, зокрема щодо вжиття заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду по виконавчому провадженні №31994119, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошовими коштами ОСОБА_10 6 під приводом їх сплати останнім начебто в рахунок витрат, що здійснені в межах виконавчого провадження, за зберігання з 26.06.2013 по 28.08.2013 на стоянці, що у м. Летичеві, Хмельницької області, автомобіля марки «IVECO», моделі «35С», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилученого по виконавчому провадженню №31994119, шляхом замовчування факту сплати за вказану послугу іншою особою, яка не висунула будь-яких матеріальних вимог.
В подальшому ОСОБА_7 , займаючи посаду державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського міського управління юстиції, будучи службовою особою, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, діючи умисно з корисливих мотивів та з метою протиправного заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошовими коштами ОСОБА_10 , під приводом необхідності їх сплати ОСОБА_10 в рахунок витрат, що начебто здійснені працівниками Корольовського ВДВС Житомирського міського управління юстиції, шляхом замовчування факту сплати за вказану послугу іншою особою, яка не висунула, будь-яких матеріальних вимог, в період з 23 січня по 03 лютого 2014 року, перебуваючи в м.Житомирі, повідомляв ОСОБА_10 , маючи намір ввести останнього в оману, завідомо неправдиві відомості, щодо необхідності сплати ним понесених витрат працівниками Корольовського ВДВС Житомирського міського управління юстиції в сумі 2800 гривень за зберігання вище вказаного автомобіля на стоянці, що в м. Летичеві Хмельницької області, чим підірвав престиж та авторитет органу державної влади в особі Корольовського ВДВС Житомирського міського управління юстиції, а також порушив охоронювані законом права власника майна, яким є ОСОБА_10 , щодо передачі на відповідальне зберігання його транспортного засобу.
Однак свій злочинний умисел не довів до кінця тобто не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки 03.02.2014 р. ОСОБА_7 стало відомо про звернення ОСОБА_10 до правоохоронних органів з приводу його неправомірних дій.
В своїй апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку суду та просить постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.368, ч.3 ст.15, ч.1 ст.190, ч.1 ст.364 КК України та призначити покарання, визначене судом першої інстанції, але без застосування положень, передбачених ст.75, 76 КК України. Посилається, що суд, призначаючи обвинуваченому із застосуванням ст.75 КК України, не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду корупційних злочинів, які не були доведені ним до кінця не з його власної волі. Крім того, звертає увагу, що ОСОБА_7 вину у скоєному не визнав та повідомив, що у вчиненні інкримінованих злочинів його обмовлено, на підставі чого апелянт вважає, що судом обвинуваченому ОСОБА_7 призначено надто м`яке покарання.
На апеляційну скаргу прокурора від захисника обвинуваченого -адвоката ОСОБА_8 надійшли заперечення, в яких захисник просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Заслухавши прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги з вищенаведених підстав, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах, визначених положеннями ст.404 КПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Так, за змістом вироку, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції, у відповідності із вимогами ст.65 КК України, врахував тяжкість скоєних ним кримінальних правопорушень, які є середньої та невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на даний час не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, розмір отриманої незаконної винагороди, який не є значним, з урахуванням чого, дійшов до правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо й без ізоляції від суспільства, тому призначив йому покарання, яке співмірне ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, які пов`язані з виконанням функції держави та зі штрафом до прибутку держави, звільнивши останнього від відбування основного покарання з випробуванням.
З урахуванням зазначених даних про особу обвинуваченого і наявності вищевказаних обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, суд, на думку колегії суддів, дійшов цілком обґрунтованого висновку про можливість застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України та звільнив останнього від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, призначивши покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Вищенаведеними обставинами, які підтверджуються матеріалами справи, дослідженими судом першої інстанції, спростовуються твердження апеляції прокурора про відсутність у даному випадку підстав для застосування до засудженого ст.75 КК України.
Враховуючи вищевказане, доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання та необґрунтованість вироку суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів вважає безпідставними і приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції покарання є законним, справедливим та таким, що сприятиме перевихованню обвинуваченого та попередженню нових злочинів.
Тому підстав для постановлення нового вироку щодо засудженого з мотивів необхідності призначення йому більш суворого покарання, на чому наполягає прокурор в апеляційній скарзі, не вбачає.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 26 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.
На вказану ухвалу учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Судді