Справа № 383/1580/14-к
Провадження №1-кп/383/160/14
У Х В А Л А

22 грудня 2014 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ПП «Агрофірма «Славутич» генерального директора ПП «Агрофірма «Славутич» ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000513 від 03.10.2014 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Красносілля Олександрівського району Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, працюючого трактористом ПП Агрофірма Славутич, одруженому, маючому середню-спеціальну освіту, маючому на утриманні малолітню доньку, раніше судимому:

17.05.2012 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 190, ст.70 КК України до позбавлення волі на 2 роки 2 місяці. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

07.05.2014 року від призначеного покарання звільнений на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що працюючи трактористом в ПП «Агрофірма «Славутич» на тракторі Т-150К, та виконуючи роботи по обробітку земельних ділянок, достовірно знаючи про залишок дизельного палива в баку, з метою власної наживи, та маючи єдиний умисел на таємне викрадання чужого майна, таємно, шляхом вільного доступу, за допомогою шлангу та каністр ємкістю 10 та 20 літрів, які завжди знаходилися в вищевказаному тракторі, в період часу з 18.04.2014 по 24.09.2014 таємно викрадав по 10-15 літрів дизельного палива з паливного баку трактора Т-150К. За даний період ОСОБА_5 здійснив крадіжку 215 літрів дизельного палива на загальну суму 3307 гривень. Викраденим дизельним паливом ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд, перевізши його на своєму мопеді до свого домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , тим самим завдавши ПП «Агрофірма Славутич» матеріальних збитків на загальну суму 3307 гривень.

Обвинувальний акт надійшов до Бобринецького районного суду Кіровоградської області разом з угодою про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 від 08.12.2014 року, складеної на стадії досудового розслідування, за умовами якого вони досягли таких домовленостей: потерпілий ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 визнають, що обставини події досудовим розслідуванням встановлені правильно та визнали правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України та узгодили призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти «неоподаткованих доходів громадян».

Прокурор в підготовчому судовому засіданні не заперечила проти затвердження угоди про примирення.

Представник потерпілого ПП «Агрофірма «Славутич» генеральний директор ПП Агрофірма Славутич ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні просив суд затвердити угоду про примирення, зазначивши, що викрадене дизпаливо належить Приватному підприємству «Агрофірма «Славутич».

Обвинувачений ОСОБА_5 також просив суд затвердити угоду про примирення, зазначивши, що примирився з потерпілим, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнає, здійснив крадіжку через скрутне матеріальне становище відсутністю коштів.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та представника потерпілого, вивчивши угоду про примирення, суд приходить до висновку, що угода про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 , яка датована 08.12.2014 роком, не відповідає нормам КПК України та КК України та затвердженню не підлягає по наступним підставам.

Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та/або закону (ч.7 ст.474 КПК України). Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Згідно ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Згідно ст.471 КПК України в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч.1 ст.55 КПК України).

З обвинувального акту та угоди вбачається, що злочином завдано збитків ПП «Агрофірма «Славутич» тобто юридичній особі, яка і є потерпілим у кримінальному провадженні. Однак зі змісту умов угода про примирення вбачається, що вона укладена між обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 як фізичною особою, що в угоді зазначений потерпілим. Тому вказана угода про примирення має суперечності в особі потерпілого, що порушує як права потерпілого - ПП «Агрофірма «Славутич», так і права обвинуваченого.

Отже, вказана суперечність умов угоди позбавляє суд процесуальної можливості затвердити вказану угоду про примирення, оскільки умови угоди суперечність вимогам КПК України, порушують права та інтереси сторін та інших осіб, зокрема обвинуваченого та потерпілого - ПП «Агрофірма «Славутич», а також створює права та обов`язки для обвинуваченого перед ОСОБА_4 як фізичною особою, а також створюють права та обов`язки для ОСОБА_4 як фізичної особи, який як вбачається з обвинувального акту не зазнав шкоди від кримінального правопорушення тобто в розумінні ч.1 ст.55 КПК України не є потерпілим в кримінальному провадженні.

Перелік обставинами, які пом`якшують покарання при його призначенні, визначений в ч.1 ст.66 КК України.

Частиною 2 цієї статті визначено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. Таким чином, інші обставини, не зазначені в частині першій статті 66 КК України, можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання, лише судом. Тобто сторони угоди не можуть на власний розсуд визнати обставиною, що пом`якшує покарання, ту обставину, яка не міститься в переліку, наведеному в ч.1 ст.66 КК України, оскільки згідно ч.2 ст.66 КК України вказане право належить виключно суду.

Однак, в порушення вказаної норми сторони при узгодженні виду та міри покарання у виді штрафу, врахували наявність низки обставин, пом`якшуючих покарання, які не передбачені частиною 1 статті 66 КК України, а саме наявність у обвинуваченого постійного місця реєстрації та проживання, перебування у шлюбі, наявність малолітньої доньки, не перебування на обліку у наркологічному та психіатричному диспансері, наявність офіційно місця роботи.

Крім того, до вчинення злочину обвинуваченого спонукало скрутне матеріальне становище, що також свідчать про відсутність у обвинуваченого можливості виконати узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти «неоподаткованих доходів громадян», хоча згідно ч.2 ст. 53 КК України розмір штрафу визначається судом в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, тобто вказана умова не спрямована на реальне настання правових наслідків.

Суд відмовляє у затвердженні угоди, у тому числі і якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, умови угоди не відповідають інтересам суспільства (ч.7 ст.474 КПК України).

Наявність хоча б одного з перелічених недоліків є підставою для відмови у затверджені угоди між потерпілим та обвинуваченим про примирення від 08.12.2014 року.

Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність угоди про примирення та обвинувального акту вимогам КПК України, КК України, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку, що в затвердженні угоди про примирення слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 314, 315, 395, 471, 474 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У затвердженні угоди про примирення від 08.12.2014 року укладеної між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000513 від 03.10.2014 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1