Справа № 11а-510/2010 р. Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.121 КК України Доповідач Данко В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Данка В.В.,

суддів Марітчака Т.М., Ревера В.В.,

при секретарі Мержвінській О.А.,

з участю прокурора Клісовського Й.Т.,

захисника ОСОБА_2,

засудженого ОСОБА_3,

потерпілого ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.1 ст.121 КК України за апеляцією державного обвинувача на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 27 квітня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 27 квітня 2010 року

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одружений, не працюючий, раніше не судимий, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4

засуджений за ч.1 ст.121 із застосуванням ст.69 КК України на чотири роки позбавлення волі.

Запобіжний захід взяття під варту залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання рахується з 16 вересня 2009 року з часу фактичного затримання.

Питання про речові докази та судові витрати вирішено відповідно до ст.ст.81,93 КПК України.

ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що він 16 вересня 2009 року, близько 19 год., перебуваючи в стані алкогольного спяніння, на подвір"ї, по вул. Лісній,10 у с. Малий Любінь Городоцького району Львівської області, розбороняючи братів ОСОБА_5 і ОСОБА_4, які билися на грунті неприязних стосунків, умисно, двічі вдарив ножем в груди останнього, як наслідок спричинив проникаюче ножове поранення грудної клітки справа та зліва, двобічні пневмоторакси, що було загрозливим для життя в момент спричинення і відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

На вирок суду державний обвинувач подав апеляцію, в якій просить вирок Городоцького районного суду Львівської області від 27 квітня 2010 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.121 із застосуванням ст..69 КК України на чотири роки позбавлення волі, скасувати та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_3 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на дванадцять років позбавлення волі. Свої вимоги він мотивує тим, що досудовим слідством установлено, що ОСОБА_3 16 вересня 2009 року, близько 19 год. 30 хв., в с. Малий Любінь Городоцького району Львівської області, по вул. Лісній, 10, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, під час побутової сварки та бійки, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, яка розпочалась в приміщенні житлового будинку, маючи умисел на заподіяння смерті іншій людині, взявши в приміщенні будинку кухонний ніж, вийшов з ним на подвір'я господарства, де в цей час продовжувалась бійка між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, підійшов з заду до ОСОБА_4 та умисно ножем наніс потерпілому ОСОБА_4 удар в область грудної клітки справа ззаду. Коли потерпілий ОСОБА_4 розвернувся обличчям до нього, він знову наніс умисний удар ножем в область грудної клітки зліва, спричинивши останньому згідно з висновком судово-медичної експертизи №223/09 від 26 вересня 2009 року "проникаюче ножове поранення грудної клітки справа та зліва, двобічні пневмоторакси, які утворились від дії колото-ріжучого предмету, яким був удар колото-ріжучого предмету, можливо ножем. Дані ушкодження були загрозливими для життя в момент спричинення /проникаюче поранення грудної клітки/ і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень". В подальшому потерпілого ОСОБА_4 було доставлено в реанімаційне відділення Городоцької ЦРЛ, де останній перебував на лікуванні з діагнозом - поранення правої та лівої плевральних порожнин, правобічний та лівобічний пневмоторакс, в зв'язку з чим, злочин не було закінчено, з причин які не залежали від волі ОСОБА_3, дії якого було кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України. Даний вирок є незаконним в частині перекваліфікації дій підсудного із ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України та обрання засудженому ОСОБА_3 міри покарання за вчинений ним злочин. Оскільки, відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров'я" для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого /ч. 2 ст. 121 КК України/, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з'ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Так, підсудній впродовж всього судового слідства переконливо стверджував, що неодноразово намагався розборонити братів, однак не зміг цього зробити. Тоді, з метою захистити свого брата ОСОБА_5, ОСОБА_3 взявши ніж в руки підійшов до братів, які в цей час билися, та нічого не сказавши вдарив ножем другого брата ОСОБА_4 в область грудної клітки справа ззаду. Коли потерпілий ОСОБА_4 розвернувся обличчям до нього і запитав, що він робить, підсудний знову наніс йому удар ножем в область грудної клітки зліва. Покази підсудного надані ним під час судового слідства в повній мірі підтвердив в суді потерпілий ОСОБА_4 Окрім цього, на досудовому слідстві та в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 після нанесення потерпілому ножових поранень, викинув ніж та закурив, не вчинивши при цьому, жодних дій для надання своєму братові першої медичної допомоги та виклику бригади швидкої допомоги. Зазначене свідчить, що наносячи потерпілому ножем удари в груди, ОСОБА_3 діяв з прямим умислом, удари наносив ножем в область життєво важливих органів, тобто передбачав настання смерті, але наслідки не настали з незалежних від його волі обставин. Тобто, суд при перекваліфікації дій підсудного із ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України не враховував вищевказані покази, які належним чином підтверджуються доказами, зібраними по даній кримінальній справі в ході досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні. Крім цього, суд обираючи покарання підсудному, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого, його особу, і зокрема, що він раніше до відповідальності не притягувався, характеризується посередньо, злочин скоїв у стані алкогольного сп'яніння, його стан здоров'я і обрав йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі. Застосування ст.69 КК України, суд мотивував тим, що ОСОБА_3 є обмежено осудним та перебуває у родинних відносинах з потерпілим.

Згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин або не призначення обов'язкового додаткового покарання відповідно до ст.69 КК України може мати місце лише за наявності декількох /не менше двох/ обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Обираючи ОСОБА_3 міру покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.1 ст.121 КК України, суд не навів жодної із обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, при наявності яких можливе призначення покарання з застосуванням положень ст.69 КК України. Наведені судом підстави застосування ст.69 КК України, а саме обмежена осудність підсудного ОСОБА_3 та перебування його у родинних відносинах з потерпілим, жодним чином не впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину.

За викладених обставин призначення засудженому ОСОБА_3 покарання суперечить положенням ст.65 КК України, оскільки призначене останньому покарання не відповідає ступеню тяжкості злочинів та особі засудженого внаслідок м'якості.

Враховуючи вищенаведене, підставами для скасування вироку є невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справа та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_2 потерпілого ОСОБА_4, які заперечили апеляцію прокурора, думку прокурора про задоволення апеляції державного обвинувача, провівши у справі судове слідство щодо частин вироку, законність і обґрунтованість яких оскаржується в апеляції, обговоривши наведені в апеляції доводи, й дослідивши матеріали справи в межах, визначених у попередньому засіданні, апеляційний суд вважає, що апеляція на підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Кваліфікація дій засудженого та міра покарання, що визначені судом, оспорюється державним обвинувачем.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дослідивши всю сукупність доказів у справі, прийшов до правильного висновку про перекваліфікацію дій ОСОБА_3 з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, виходячи з наступного:

-показань засудженого ОСОБА_3 про те, що ввечері 16 вересня 2009р., вдома на подвір'ї. був при бійці братів ОСОБА_4 і ОСОБА_5, щоб заступитися за останнього і припинити він ударив ножем ОСОБА_4. Умислу на позбавлення його життя не мав, жаліє про скоєне;

-показань потерпілого ОСОБА_4 про те, що ввечері 16 вересня 2009 р., вдома, на грунті неприязних відносин, будучи сп"янілими, спочатку в будинку. а згодом на подвір'ї бився з братом ОСОБА_5. ОСОБА_3 на дворі намагався припинити бійку між ними при цьому двічі вдарив ножем в груди. Погроз позбавити його життя ні в минулому, ні під час події брат не висловлював, дій спрямованих не це після поранення не вчиняв. Просив брата суворо не карати;

-показань свідка ОСОБА_6 на В.І. про те, що16 вересня 2009 року, ввечері, вони з братом ОСОБА_4, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, спочатку сварилися, а потім стали битися на подвір"ї будинку, в якому проживають. ОСОБА_7 ОСОБА_3 заступаючись за нього вдарив ОСОБА_7 ножем. Після цього бійка зразу ж припинилася;

-показань свідка ОСОБА_8 про те, що ввечері 16 вересня 209 року, коли ОСОБА_6 повідомила її про ножове поранення сина ОСОБА_4, вона викликала швидку медичну допомогу, вийшла на подвір"я і бачила у дворі ОСОБА_4 ОСОБА_3, а поряд з подвір"ям на дорозі пораненого ОСОБА_4

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку.

Замах на вбивство можливий лише з прямим умислом.

У справі не зібрано, а в суді не здобуто доказів, що підсудний передбачав та бажав настання смерті потерпілого, але такі наслідки не настали з незалежних від його волі обставин.

Так, із показань в суді потерпілою і свідків про поведінку винуватого й потерпілого, які передували злочину і в час події, вбачається, що це рідні брати, які в побуті бувало конфліктували, але намірів про розправу, або ж дій. на заподіяння один одному смерті, ніколи не висловлювали і не вчиняли.

Із матеріалів справи також видно, що ОСОБА_9 сам спровокував конфлікт, який потягнув за собою злочинні дії підсудного, що після заподіяння йому тілесного ушкодження, підсудний не намагався вчинити ще якісь насильницькі дії щодо потерпілого, а був при ньому і при свідкові, яка намагалася надати допомогу.

Не свідчить, на думку суду, про наявність умислу на заподіяння смерті і характер заподіяних ушкоджень, оскільки рани і проникали в грудну клітку потерпілого, внутрішні органи ушкоджені не були.

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд першої інстанції правильно застосував кримінальний закон, і призначене засудженому покарання відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного й обставин, що помякшують та обтяжують покарання.

За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце лише за наявності декількох /не менше двох/ обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.

За змістом ст.ст.65,66 КК України та відповідно до розяснень, що містяться в п.п.3,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання, суд може визнати помякшуючими й інші обставини, не зазначені в ч.1 ст. 66 КК України /наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди/. Визнання обставини такою, що помякшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

На підтримку свого рішення про призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст.69 КК України суд першої інстанції у вироку зазначив, що підсудний, щиро розкаюється у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є обмежено осудною особою, його дії спровоковані неналежною поведінкою рідного брата, який вибачив йому і не бажає ОСОБА_3 суворого покарання, своїми діями сприяв встановленню істини по справі, які колегія вважає за можливе визнати винятковими обставинами.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про визнання ряду обставин такими, що помякшують покарання та дають підстави для застосування ст.69 КК України, ґрунтується на вимогах закону і місцевим судом було правильно застосовано кримінальний закон ст.69 КК України, а призначене засудженому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі достатнє для виправлення і перевиховання засудженого.

Таким чином висновок суду першої інстанції про визнання зазначених обставин такими, що помякшують покарання, та призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст.69 КК України є обґрунтованим і відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст.365,366,367 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Городоцького районного суду Львівської області від 27 квітня 2010 року відносно ОСОБА_3 залишити без зміни, а апеляцію державного обвинувача без задоволення.

Головуючий:

Судді: