Справа № 458/1170/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/154/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Турківського районного суду Львівської області від 02 грудня 2014 року, -

встановила:
Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхня Яблунька Турківського району Львівської області, гр. України, який має середню освіту, є пенсіонером за віком, одружений, раніше не судимий, проживає в селі Верхня Яблунька Турківського району Львівської області,

визнано винним за ч. 2 ст. 296 КК України та засуджено на 3 роки позбавлення волі.

В силу ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з умовою, якщо він протягом річного іспитового строку не вчинить нового злочину та буде періодично з`являтися для реєстрації у кримінально-виконавчу інспекцію.

В силу п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» обвинуваченого ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Верхня Яблунька Турківського району Львівської області, гр. України, який має вищу педагогічну освіту, працює вчителем у Верхньояблунському НВК, інвалідності не має, одружений, має на утриманні троє малолітніх дітей, на час вчинення злочину був несудимий, проживає в АДРЕСА_1 ,

визнано винним за ч. 2 ст. 296 КК України та засуджено на 4 роки позбавлення волі.

В силу ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з умовою, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину та буде періодично з`являтися для реєстрації у кримінально-виконавчу інспекцію.

В силу п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання.

Вирішено питання з речовими доказами.

Стягнуто із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в користь ОСОБА_10 по 2 700 грн. в рахунок відшкодування його процесуальних витрат на оплату правової допомоги адвоката ОСОБА_11 .

Стягнуто із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 солідарно в користь ОСОБА_10 10 000 грн. в рахунок відшкодування йому моральної шкоди, завданої злочином.

Стягнуто із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 солідарно в користь ОСОБА_10 969 грн. 61 коп. відшкодування заподіяної йому майнової шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 солідарно в користь ОСОБА_12 1 244 грн. 54 коп. відшкодування заподіяної їй майнової шкоди. В задоволенні решти позовних майнових вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в користь ОСОБА_12 солідарно 1000 грн. в рахунок відшкодування їй моральної шкоди, завданої злочином.

Згідно вироку місцевого суду, 23.02.2014 року близько 18:30 год. в с. Верхня Яблунька Турківського району Львівської області в приміщенні магазину ФОП ОСОБА_12 ОСОБА_9 , грубо порушуючи громадський порядок із мотивів явної неповаги до суспільства вступив у конфлікт із потерпілим ОСОБА_10 , в ході якого ударив ОСОБА_10 кулаком правої руки в грудну клітку та головою по голові потерпілого; опісля взяв металевий стілець і вдарив ним ОСОБА_10 по голові; після цього покинув приміщення магазину.

Приблизно через 15 хвилин обвинувачений ОСОБА_9 разом із сином, обвинуваченим ОСОБА_8 , знову прийшли до магазину, де вступили в конфлікт із потерпілим ОСОБА_10 , під час якого ОСОБА_8 дерев`яною палицею (уламком швабри), а ОСОБА_9 невстановленим металічним предметом нанесли декілька ударів по голові потерпілого ОСОБА_10 .

Спільними діями обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 спричинили потерпілому ОСОБА_10 : навколоорбітальну гематому повік лівого ока, гематому нижньої повіки правого ока, садно лівого верхнього кута чола, рану потиличної ділянки голови, рану правої скронево-потиличної ділянки голови, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, тобто легкі тілесні ушкодження із розладом здоров`я.

Не погоджуючись з таким вироком суду обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди у сторону зменшення.

В обґрунтування своїх вимог стверджує, що вирок місцевого суду в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на необґрунтованість висновків суду першої інстанції в частині визначення судом розміру матеріальної та моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, а також на свій складний матеріальний стан.

Крім того стверджує, що розмір відшкодування шкоди підлягає зменшенню з огляду на наступне:

- представник потерпілого не надав суду належним чином завірений печаткою корінець до прибуткового касового ордера про підтвердження оплати за правову допомогу;

- не може вважатися допустимим доказом акт ревізії магазину ПП ОСОБА_12 від 24.02.2014 року, оскільки складався без будь-яких сторонніх осіб, а самою ОСОБА_12 та її донькою;

- в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які медичні рецепти, виписані лікарями, про необхідність купувати саме такі ліки, на які є накладні;

- не підтверджено, не обґрунтовано та не вмотивовано у вироку, чому саме суд прийшов до висновку, що слід стягнути з обвинувачених суму моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.;

- відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт морального страждання потерпілої ОСОБА_12 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги, прокурора, який вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з обвинувачених моральної шкоди слід змінити в сторону зменшення, а в решті залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочинного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим і в апеляційні скарзі не оспорюється.

Твердження апелянта щодо того, що представник потерпілого на надав суду необхідні документи на підтвердження оплати за правову допомогу колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При цьому, в матеріалах кримінального провадження наявна така угода про надання правової допомоги /т.1 а.с.24-25/ та відповідний додаток до неї, який чітко визначає суму та порядок оплати встановленого гонорару. /т.1 а.с.55-56/.

Крім того, відповідно до ст. 56 КПК України одним з основних прав потерпілого у кримінальному провадженні є право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням як майнової, так і моральної шкоди.

Судом першої інстанції визначено, що на користь потерпілого ОСОБА_10 слід стягнути з обвинувачених солідарно 969 грн. 61 коп. майнової шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди.

Колегія суддів не може погодитись з тим, що сума відшкодування заподіяної майнової шкоди є необґрунтованою та, зокрема, тим, що в матеріалах провадження відсутні будь-які медичні документи /рецепти/, виписані лікарями, про необхідність купувати саме такі ліки, на які наявні підтверджуючі документи.

Дослідивши наявні в справі матеріали, вбачається, що сума майнової шкоди повністю підтверджується наданими потерпілим суду першої інстанції чеками та квитанціями /т.1 а.с.171-175/, які у свою чергу підтверджуються наявними виписками із медичних документів /т. 1 а.с. 169, 176/ та направленням в діагностичний центр /т. 1 а.с. 170/.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами апелянта та думкою прокурора про необхідність зменшення суми відшкодування завданої потерпілому ОСОБА_10 моральної шкоди.

Згідно постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром) також покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню.

З огляду на вищевказане та враховуючи характер шкоди та обсяг страждань, яких зазнав потерпілий, стан його здоров`я, зусилля необхідні на відновлення стану, що мав місце до події злочину, а також ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в цій частині слід змінити та стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 всього 4 000 грн., тобто по 2 000 грн. з кожного.

Що стосується розміру відшкодування завданої моральної шкоди потерпілій ОСОБА_12 , то колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції в цій частині обґрунтованим та законним, суд вірно визначив розмір відшкодування їй моральної шкоди в сумі 1 000 грн., оскільки така будучи приватним підприємцем та непричетною до події злочину зазнала змін у своєму житті та змушена прикладати значних зусиль для відновлення стану, що існував до вищезгаданих подій.

Перевіривши доводи апелянта про недопустимість такого доказу як акт ревізії магазину ОСОБА_12 від 24.02.2014 року, колегія суддів приходить до висновку, що такі є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Судом першої інстанції неналежно вирішено питання задоволення заявлених в частині відшкодування майнової шкоди потерпілою ОСОБА_12 позовних вимог.

Згідно ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими Кримінально процесуальним кодексом України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Колегія суддів погоджується з тим, що незаконними діями обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 потерпіла ОСОБА_12 зазнала майнової шкоди.

Водночас, розмір завданої майнової шкоди повинен бути належним чином мотивований, а докази, на яких ґрунтується розмір такої шкоди, - належними та допустимими. Суд першої інстанції визначаючи розмір завданої ОСОБА_12 майнової шкоди покликається на акт ревізій від 24.02.2014 року.

Проте, згідно до Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого Постановою КМУ від 22 січня 1996 року, з урахуванням змін та доповнень, розмір збитків від знищення або псування матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки.

Відповідно до Методики оцінки майна, затвердженої Постановою КМУ від 10 грудня 2003 року, з урахуванням змін та доповнень, незалежна оцінка це визначення певного виду вартості майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання за договором із замовником.

Аналогічні положення вказані Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», відповідно до якого незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

Згідно з вимогами ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Тобто, в даному випадку вищевказаний акт ревізії не може вважатися допустимим і таким, що підтверджує реальний розмір завданої потерпілій майнової шкоди.

З огляду на це, колегія судді приходить до висновку, що вирок Турківського районного суду Львівської області в цій частині слід скасувати, а справу в частині цивільного позову ОСОБА_12 про відшкодування їй майнової шкоди направити на новий розгляд в цей же суд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задоволити частково.

Вирок Турківського районного суду Львівської області від 02 грудня 2014 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в частині моральної шкоди в користь ОСОБА_10 змінити, стягнути із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з кожного, в користь ОСОБА_10 по 2 000 /дві тисячі/ грн. в рахунок відшкодування йому моральної шкоди.

Вирок Турківського районного суду Львівської області від 02 грудня 2014 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в частині цивільного позову про відшкодування майнової шкоди в користь ОСОБА_12 скасувати, справу в цій частині цивільного позову ОСОБА_12 направити на новий розгляд в цей же суд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4