Справа № 460/2331/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.10.2015 року

Яворівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000492 від 13 березня 2015 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Поляна Миколаївського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, безпартійного, демобілізованого військовослужбовця військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , такого, який не має судимості,

за ст.407 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
21 травня 2014 року, відповідно до Указу Президента України від 06 травня 2014 року «Про часткову мобілізацію» та мобілізаційного плану, ОСОБА_4 , було призвано для проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 за мобілізацією.

Цього ж дня, він вибув для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , де наказом командира цієї частини від 21 травня 2014 року №113, був зарахований до списків особового складу поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого механіка - водія -електрика відділення управління штабу батальйону взводу зв`язку штабної роти 3 механізовного батальйону бригади.

Відповідно до вимог ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно положень ч.4 п.1. ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.

Відтак, з 21 травня 2014 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 з районного військового комісаріату у військову частину НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

03 березня 2014 року, за сигналом «тривога», військову частину НОМЕР_2 переведено у вищу ступінь бойової готовності, на військовослужбовців покладено спеціальні завдання та розпочато особливий період несення військової служби, про що було доведено до всього особового складу частини.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, старшині ОСОБА_4 було достеменно відомо і до часу самовільного залишення ним військової частини, він дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

У відповідності до плану відмобілізування та проведення військової частини НОМЕР_2 у бойову готовність та на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10 червня 2014 року за №111 "Про перехід 24 окремої механізованої бригади на нове умовне найменування", військову частину НОМЕР_2 з 10 червня 2014 року переведено на умовне найменування воєнного стану «військова частина польова пошта НОМЕР_1 ».

17 лютого 2015 року, старшина ОСОБА_4 , не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, без дозволу командира, самовільно залишив територію військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 та перебував за місцем свого фактичного проживання у АДРЕСА_1 де проводив час на власний розсуд.

03 березня 2015 року, близько 08 години, старшина ОСОБА_4 , самостійно і добровільно повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та приступив до несення обов`язків військової служби.

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, нез`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 ч.2 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину та підтвердив факт вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що повернувшись із зони АТО, він, на нетривалий час. змушений був поїхати додому, щоб допомогти своїй сім`ї та батькам по господарству і заодно підлікувати своє здоров"я. Щиро розкаюється у вчиненому, завіривши, що подібного більше вчиняти ніколи не буде, просить також суворо його не карати.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення військової частини та місця служби, та нез`явлення ОСОБА_4 вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.

При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи докази, що були дослідженні по справі, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.2 КК України в судовому засіданні доведена повністю і кримінальне правопорушення кваліфіковано вірно, оскільки він, як військовослужбовець, вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, нез`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем служби, повністю визнає свою вину, сам утримує сім"ю та двох неповнолітніх дітей, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді штрафу.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.2 КК України, призначивши йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що нараховує суму 850 гривень.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1