УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/3466/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.537 КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
його захисника-адвоката ОСОБА_8
представника Житомирської ВК № 4 - ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали провадження № 295/3466/15-к за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 01 липня 2015 року про відмову у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 11 червня 2007 року ОСОБА_7 був засуджений за ст.ст. 187 ч.4, 115 ч.2, п.п.4, 6, 12, 13 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; ухвалою Верховного Суду України від 17 січня 2008 року вирок було змінено та постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим за ст.ст.187 ч.3, 115 ч.2, п.п.4, 6, 12 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, при цьому початок строку відбування покарання постановлено обчислювати з 13.02.2005 року.
27.02.2015 року адміністрація Житомирської ВК № 4 звернулась з поданням, погодженим із спостережною комісією при Житомирському міськвиконкомі, до Богунського районного суду, в якому порушувалось питання про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким. В поданні мались посилання на те, що за період відбування покарання в Житомирській виправній колонії №4 засуджений ОСОБА_7 зарекомендував себе з позитивної сторони, порушень режиму тримання не допускав, стягнень не мав, по прибуттю в колонію був працевлаштований робітником на швейній дільниці, має два заохочення, відповідно до постанови начальника колонії від 24.10.2014 року був переведений до дільниці соціальної реабілітації, де за час перебування порушень режиму тримання не допускав та стягнень не мав, працевлаштований, до праці ставиться сумлінно, виробничі завдання виконує вчасно, якісно та в повному обсязі, має заохочення, вину у вчиненому визнав частково, але після проведення заходів виховного характеру вину визнає та розкаюється.
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 01 липня 2015 року ОСОБА_7 було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш мяким.
Не погоджуючись із прийнятим судом рішенням, захисник ОСОБА_10 звернувся з апеляційною скаргою, в якій порушує питання про скасування потанови, прийнятої місцевим судом, та просить застосувати до засудженого ОСОБА_7 положеня ст.82 КК України та замінити невідбуту частину покарання більш м`яким. Посилається на те, що суд помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для заміни засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким, зокрема, останній має чисельні заохочення, не має будь-яких стягнень, зауважень або дисциплінарних покарань, має позитивну характеристику, своєю сумлінною працею, активною участю в заходах та бездоганною поведінкою довів своє виправлення. Крім того, зазначає, що суд незрозуміло чому вказав у своєму рішенні, що в поданні не вказано, на який саме вид покарання необхідно провести заміну, оскільки як в поданні так і в судовому засіданні було заявлено саме на заміну покарання у виді виправних робіт. Звертає увагу, що дане клопотання представника ЖВК № 4 було підтримано прокурором. З огляду на що, вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні подання адміністрації ЖВК № 4, чим порушив принципи та завдання кримінального Закону.
З аналогічних підстав звернувся з апеляціною скаргою й засуджений ОСОБА_7 . При цьому в апеляційній скарзі та доповненнях до неї також порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції. Посилаючись на те, що суд першої інстанції, на його думку, безпідставно дійшов висновку про неможливість та передчасність застосування до нього положень ст.82 КК України, не взяв до уваги те, що він став на шлях виправлення та довів своє виправлення, про що свідчить те, він, відбувши вже більш ніж 2/3 частини призначеного йому покарання, позитивно характеризується за місцем відбування покарання, порушень режиму не допускав, стягнень не має, у 2014 році брав участь у літературному конкурсі, який проводив благодійний фонд «Інше життя», де зайняв 3 місце у літературних номінаціях. З цих підстав просить замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи поданих апеляційних скарг з вищевказаних підстав, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, оглянувши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 , вислухавши пояснення представника Житомирської виправної колонії № 4, та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.
За змістом ст.50 КК України, покарання має на меті виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений встав на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів справи, відмовляючи у задоволенні подання адміністрації Житомирської ВК № 4 про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано врахував, що засуджений хоча й характеризується за місцем відбування покарання позитивно, про що свідчить наявність заохочень та відсутність стягнень, проте, був засуджений за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину, зокрема за вчинення умисного вбивства за наявності низки обтяжуючих обставин, має цивільний позов на значну суму, який за час перебування під вартою ним не відшкодовано.
Колегія суддів бере до уваги також, те, що, як представник адміністрації ВК № 4 в суді першої інстанції, так й сам засуджений ОСОБА_7 в своїй письмовій заяві, направленої на адресу суду першої інстанції (а.с.22), а також в поясненнях, наданих в суді апеляційної інстанції, наполягали на заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у вигляді виправних робіт, при цьому адміністрація ВК № 4 надала суду відповідні документи про можливість працевлаштування засудженого та наявності за місцем розташування підприємства житла для відбування саме цього виду покарання (а.с.8-14).
Проте, з огляду на те, що засудженому ОСОБА_7 залишився досить тривалий термін відбування покарання у виді позбавлення волі, який на момент розгляду справи судом першої інстанції складав понад 4 роки 6 місяців, а максимальний термін покарання у вигляді виправних робіт відповідно до положень ст.57 КК України, не може перевищувати 2 років, колегія суддів вважає, що зазначені обставини на даний час фактично унеможливлюють застосування до ОСОБА_7 положень ст.82 КК України щодо заміни невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі на виправні роботи, оскільки без передбачених законом підстав фактично призведе до значного скорочення строку відбування покарання, визначеного ОСОБА_7 відповідно до ухвали Верховного Суду України від 17 січня 2008 року.
З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції про передчасність заміни засудженому ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на виправні роботи, на думку колегії суддів, є законним та обґрунтованим.
До того ж, зазначене судове рішення не позбавляє уповноважений орган можливості в подальшому звернутись до суду з аналогічним клопотанням в порядку та строки, визначені положеннями ст.154 КВК України, ст.ст.537, 539 КПК України.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 01 липня 2015 року про відмову в задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо ОСОБА_7 , без змін.
Ухвала набирає законної сили після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді