Справа № 487/573/15-к
Провадження № 1-кс/487/80/15
УХВАЛА
Іменем України

28.01.2015 року слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_4 та заступника прокурора міста Миколаєва ОСОБА_5 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

встановив:
23.01.2015 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла вказана скарга ОСОБА_3 , яка мотивована тим, що 20.01.2015 р. ОСОБА_3 подала до прокурора м. Миколаєва заяву про скоєний злочин, яку прийняв черговий прокурор ОСОБА_6 21.01.2015 р. за підписом заступника прокурора міста ОСОБА_5 вона отримала відповідь відповідно до якої, він направив вищевказану заяву до прокуратури Заводського району м. Миколаєва та назвав заяву про скоєння злочину зверненням, не вносячи до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В скарзі ОСОБА_3 просить визнати дії прокурора прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_4 та заступника прокурора міста ОСОБА_5 щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування бездіяльними та протиправними.

В судовому засіданні ОСОБА_3 доводи скарги підтримала, просила задовольнити.

В судовому засіданні прокурор пояснив, що він 20.01.2015 року при прийнятті заяви ОСОБА_3 та заступник прокурора прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_7 при скеруванні заяви ОСОБА_3 до прокуратури Заводського району м. Миколаєва керувались положеннями Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 03.12.2012 року №125. Вважає, що відсутні підстави для внесення заяви ОСОБА_3 до ЄРДР, оскільки в її заяві відсутня інформація, яка б свідчила про вчинення суддею ОСОБА_8 кримінального правопорушення. Просив відмовити в задоволенні скарги.

Вислухавши пояснення заявника, прокурора, дослідивши матеріали скарги, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено в судовому засіданні 20.01.2015 р. ОСОБА_3 звернулась до прокуратури м. Миколаєва із заявою про скоєння злочину суддею Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_8 за ознаками ст. 375 КК України (постановлення суддею завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови).

В заяві ОСОБА_3 зазначає, що 13.06.2014 року постановлено ухвалу про залишення без задоволення подання відділу виконавчої служби Миколаївського управління юстиції про примусове проникнення до житла. В ухвалі безпідставно вказано, що 23.04.2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, представником відповідача ОСОБА_9 направлена касаційна скарга на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04.04.2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_9 .

Посилаючись на відсутність у справі будь-яких ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, даних про надіслання справи до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, заявниця стверджує про те, що прийняття суддею ОСОБА_8 вказаної ухвали стало підставою до невиконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_9 81500 грн. у встановлений Законом України Про виконавче провадження строк, чим їй завдані збитки в сумі 120620 грн.

Листом від 21.01.2015 р. вих..(15-01)584р-15 за підписом заступника прокурора міста Миколаєва ОСОБА_5 зазначена заява ОСОБА_3 за належністю направлена до прокуратури Заводського району м. Миколаєва. При цьому у вказаному листі зазначено, що розгляд доводів, викладених у зверненні необхідно провести згідно з вимогами чинного законодавства, при встановленні порушень вжити заходи реагування.

Відповідно до ч.1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Виходячи зі змісту положень статей 60, 214 КПК України заява про кримінальне правопорушення це письмове звернення заявника, яке повинне містити викладення обставин, які свідчать про вчинення особою кримінального правопорушення.

Вивчивши надану заявницею копію поданої нею 20.01.2015 року до прокуратури міста Миколаєва заяви про скоєний злочин, слідчий суддя приходить до переконання, що вказана заява не містить обставин, які свідчать про скоєння суддею ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Так, у своїй заяві ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_8 безпідставно в ухвалі від 13.06.2014 року вказав про направлення 23.04.2014 року представником відповідача ОСОБА_9 касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. При цьому, стверджуючи про відсутність ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та листа про витребування справи, вона посилається на лист Заводського районного суду.

З листа Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.01.2015 року вих.. №619 за підписом судді ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_3 повідомлено про повернення справи №2/1412/1570/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_9 з Апеляційного суду Миколаївської області 15.04.2014 року, що справа зберігається в архіві суду та до Вищого Спеціалізованого Суду України повторно не направлялась.

Проте, даний лист не містить інформації про те, що представником відповідача ОСОБА_9 23.04.2014 року не направлялась касаційна скарга. А тому відсутні підстави стверджувати про безпідставність зазначення суддею ОСОБА_8 в тексті ухвали від 13.06.2014 року відомостей про направлення 23.04.2014 року представником відповідача ОСОБА_9 касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Фактично, заява ОСОБА_3 , подана до прокуратури м. Миколаєва 20.01.14р., свідчить про її незгоду з прийнятим суддею ОСОБА_8 судовим рішенням ухвалою від 13.06.14р., за наслідками розгляду подання ДВС про примусове проникнення до житла.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється у Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання з будь-якого боку і хоч би з яких причин.

Як зазначено у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом лише на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

Незалежність та недоторканність суддів гарантують статті 126 і 129 Конституції України, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Законом України Про судоустрій і статус суддів (далі Закон) визначено умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.

Положення частини другої статті 126 Конституції України "вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється" треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо (Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004).

Частина п`ята статті 47 Закону зобов`язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, а також фізичних і юридичних осіб та їх об`єднання поважати незалежність судді і не посягати на неї. З огляду на це будь-які незаконні втручання або вплив на суд чи суддів, хоч би від кого вони виходили та яку мету переслідували, є неприпустимими і мають одержувати належну правову оцінку.

Законом України від 5 червня 2012 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення гарантій незалежності суддів обмежено право органів прокуратури ініціювати розгляд питань щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності або щодо їх звільнення з посади.

Згідно з положеннями статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Притягнення судді до кримінальної відповідальності є однією з форм контролю за діяльністю носіїв судової влади, завданням якої має бути досягнення балансу між засадами незалежності й недоторканності суддів та їх кримінальною відповідальністю у разі вчинення ними кримінально караного протиправного діяння.

Проте процедура притягнення судді до кримінальної відповідальності не може бути використана для здійснення тиску на суддю з метою прийняття ним потрібного судового рішення.

Таким чином, незгода учасника судового процесу у справі з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене суддею кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст.303-307, 309 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_4 та заступника прокурора міста Миколаєва ОСОБА_5 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1