Ухвала іменем україни 10 грудня 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000645, за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не судимого, який визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

встановив:

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_6 у частині відмови в задоволенні поданих нею позовних вимог, та призначити новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. На обґрунтування своїх вимог потерпіла стверджує про невиконання судом апеляційної інстанції вказівок, наданих судом касаційної інстанції при скасуванні ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2014 року і призначенні нового апеляційного розгляду. Посилається на недотримання судами при постановленні судових рішень вимог законодавства щодо вирішення її
цивільного позову. Зазначає про те, що всі її позовні вимоги при ухваленні вироку суду залишилися не розглянутими, що свідчить про порушення судом вимог ст. 374 КПК України щодо зазначення в резолютивній частині вироку рішення про цивільний позов. Також потерпіла твердить про необґрунтованість вироку щодо вирішення питання про відшкодування їй моральної шкоди, а також про те, що суд не дослідив усі докази на підтвердження її доводів щодо завданої їй матеріальної шкоди і ці помилки місцевого суду не були усунуті судом апеляційної інстанції.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
На підстав ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням, з встановленням іспитового строку тривалісю1 рік і з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.
Постановлено частково задовольнити позов ОСОБА_5 та стягнути:
- з ПрАТ «СК «Провідна» 5477 грн 77 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 250 грн на відшкодування моральної шкоди;
- з ОСОБА_6 4750 грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати в розмірі 4000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року вирок залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості судових рішень щодо ОСОБА_6 в тій частині, в якій вони були оскаржені, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 11 червня 2013 року близько 20:25 год., керуючи автомобілем «Деу-Ланос», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по пр. Героїв із боку бул. Слави в напрямку вул. Набережної Перемоги в м. Дніпропетровську, в районі будинку №10 по пр. Героїв, порушив п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, не зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля та не зупинив його для надання дороги пішоходу ОСОБА_5 , яка рухалась по пішохідному переходу та для якої була створена перешкода чи небезпека, продовжив рух автомобіля, скоїв наїзд на потерпілу, заподіявши їй середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Потерпіла ОСОБА_5 не оскаржує доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, правильність застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 286 КК України та відповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу.
Твердження потерпілої ОСОБА_5 про необґрунтованість відмови місцевим судом у задоволенні її позову у повному обсязі, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції, голослівні.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 розглянутий відповідно до статей 127-128 КПК України та норм цивільного та цивільно-процесуального законодавства, які регламентують порядок вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином (джерелом підвищеної небезпеки).

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів за особами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Також згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 213 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В суді апеляційної інстанції потерпіла і представник потерпілої не заперечили того, що в суді першої інстанції інтереси потерпілої були представлені професійним адвокатом, а також ту обставину, що суд першої інстанції звертав увагу на те, що всі позовні вимоги потерпілої мають бути підтверджені належними доказами.

Із матеріалів провадження видно, що потерпіла ОСОБА_5 , подаючи позовну заяву та уточнену позовну заяву, надала докази, якими, як вона вважала, обґрунтовувались її позовні вимоги у частині стягнення: із ПрАТ «СК «Провідна» 11854 грн 22 коп. на відшкодування витрат, понесених на лікування, 81666 грн у частині відшкодування втраченого заробітку та 4640 грн на відшкодування моральної шкоди; з ОСОБА_6 19300 грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати в розмірі 4000 грн.

У місцевому суді сторона захисту усно та письмово звертала увагу на те, що належним чином не підтверджені позовні вимоги потерпілої ОСОБА_5 в частині відшкодування їй: витрат, пронесених в листопаді 2013 року - лютому 2014 року, оскільки в цей період вона не отримувала призначень лікаря, так як не проходила лікування; втраченого заробітку; лікування тих зубів, пошкодження яких відбулося в результаті, дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої ОСОБА_6 ; заподіяння їй моральної шкоди на суму 19300 грн.
Попри ці твердження сторони захисту потерпіла та її представник не заявляли клопотання про сприяння їм у витребуванні необхідних доказів і не заперечували проти завершення дослідження доказів, наданих суду, що підтверджується технічним записом судового процесу.

Місцевий суд ретельно дослідив докази, зокрема в частині заявленого позову, та правильно визнав, що частина заявлених позовних вимог не підтверджені належним чином.

Колегія суддів погоджується, що оскільки потерпіла долучила до позовної заяви копію податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 за 2012 рік без відмітки Державної податкової інспекції про її отримання (т.2 а.п. 57-59) та не надала суду довідку про доходи, отримані нею як підприємцем у 2012 році, то вона не довела, що втратила заробіток на суму 81666 грн.
Також є правильним висновок місцевого суду про те, що потерпіла ОСОБА_5 не надала суду документи, які б підтвердили, що в листопаді 2013 року - лютому 2014 року вона проходила лікування і їй було призначено медичні препарати, про придбання яких вона указувала в позовній заяві з долученням копій квитанцій, що підтверджують продаж медичних препаратів у цей період.
Одночасно потерпілою не було долучено і тих документів, які б підтвердили, що вона проводила лікування саме тих зубів, які були пошкоджені в результаті дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої ОСОБА_6 .
При цьому, вирішуючи цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходив з засад розумності і справедливості, враховуючи характер і обсяг душевних і психічних страждань, завданих внаслідок отриманих нею травм, які потребували тривалого часу для лікування, порушення нормальних життєвих зв`язків і необхідності відшукування додаткових зусиль у зв`язку з лікуванням та необхідністю відвідування правоохоронних органів.

Дійшовши висновку про те, що не всі заявлені потерпілою позовні вимоги підлягають відшкодуванню, суд у вироку правильно вказав про часткове задоволення позову потерпілої ОСОБА_5 і зазначив ту частину, яка підлягала задоволенню.
Резолютивна частина вироку відповідає вимогам п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України.

Суд апеляційної інстанції, виконуючи вказівки, надані судом касаційної інстанції при скасуванні ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2014 року і призначенні нового апеляційного розгляду, повно та об`єктивно розглянув провадження, вирішив заявлене потерпілою і її представником клопотання та дотримався вимог ст. 404 КПК України, яка регламентує межі перегляду апеляційним судом кримінального провадження і порядку дослідження ним доказів, зокрема тих, які не досліджувалися місцевим судом, і про витребування та порушення порядку дослідження яких учасниками процесу не заявлялось.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили судам постановити законні та обґрунтовані судові рішення, не встановлено.

З огляду на викладене, відсутні підстави для скасування вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2014 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 у частині відмови в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 .

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2014 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

____________________ __________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3