АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/83/16 Справа № 711/5674/15-к Категорія: ч. 2 ст. 186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.06.2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 1 рік 6 місяців позбавлення волі,

- засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням у виді позбавлення волі, призначеного вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.06.2015 року, остаточно призначено ОСОБА_7 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

Зараховано в строк покарання, яке остаточно призначене ОСОБА_7 , покарання у виді позбавлення волі, відбуте частково з 24.04.2015 р. по 09.11.2015 року за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.06.2015 р.

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 22 квітня 2015 року близько 11 години 20 хвилин, перебуваючи поблизу кінотеатру «Мир», розташованого по вул. В. Чорновола в м. Черкаси між будинками № 83 та 85, з метою відкритого викрадення чужого майна підбіг до ОСОБА_10 , 1949 року народження, і відкрито, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я останньої, рукою зірвав з її лівого вуха золоту сережку 583 проби, вагою 0,92г, вартістю 1500 грн., заподіявши потерпілій ОСОБА_10 фізичний біль, після чого з місця скоєння злочину зник.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 просить змінити вирок суду шляхом зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст. 186 КК України на ч.1 ст. 186 КК України та застосувати до нього покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, посилаючись на невідповідність висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло на визначення обвинуваченому міри покарання, та неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

На думку сторони захисту дії ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив грабіж відкрите викрадення майна потерпілої ОСОБА_10 без застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я останньої. Захисник ставить під сумнів достовірність показань потерпілої ОСОБА_10 , даних нею в суді першої інстанції, оскільки вони суперечать показанням, які вона давала в ході досудового розслідування.

При цьому, звертає увагу, що суд першої інстанції помилково врахував обвинуваченому в якості кваліфікуючої ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, - вчинення злочину повторно, оскільки злочин ним щодо потерпілої ОСОБА_10 було вчинено 22.04.2015 року, а злочин відносно ОСОБА_11 24.04.2015 року (за попереднім вироком суду), тобто останній злочин слід вважати вчиненим повторно.

Зазначає, що судом першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_7 не було враховано, що він позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні дідуся, який потребує сторонньої допомоги, злочин вчинив вперше, розкаюється у його вчиненні, попросив вибачення у потерпілої і відшкодував в повному обсязі завдані їй збитки.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримку поданої апеляційної скарги; думку прокурора, який її заперечив; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Так, висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_7 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, його винуватість у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Як в ході судового розгляду в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_10 визнав частково, заперечивши його вчинення з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я останньої. Зазначивши, що 22.04.2015 року близько 11 години 20 хвилин він зірвав з вуха потерпілої ОСОБА_10 сережку, однак насильства до неї не застосовував і фізичного болю остання відчути від його дій не могла, оскільки сережку він зірвав таким чином, що замок застібка розігнувся.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 вищевказаної кваліфікуючої ознаки вчиненого злочину, колегією суддів розцінюється, як намагання обрати такий спосіб захисту з метою зменшення ступеню суспільної небезпечності вчиненого та пом`якшення призначеного покарання, оскільки воно об`єктивно не підтверджене та спростовується доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, дослідженими в судовому засіданні судом першої інстанції, які є належними, допустимими, достовірними, послідовними та узгоджуються між собою.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_10 , які вона дала в ході судового розгляду в суді першої інстанції про те, що між 11 та 12 год. в 20-х числах квітня 2015 року вона, гуляючи на вулиці, звернула увагу на раніше незнайомого їй ОСОБА_7 , який ретельно її оглянув, проходячи мимо. Через деякий час, позаду себе вона почула крик: «стояти», після чого хтось здавив їй рукою плече це був ОСОБА_7 , який рукою зірвав з її вуха золоту сережку і втік, при цьому вона відчула фізичний біль, з пошкодженого вуха текла кров, вухо заживало тривалий час .

Потерпіла ОСОБА_10 , як під час досудового розслідування по фотознімках впізнала ОСОБА_7 , як особу , яка вчинила щодо неї грабіж та зірвала з вуха сережку, що зафіксовано в протоколі від 16.06.2015 р.( а.с. 44-45), так і в судовому засіданні в суді першої інстанції впевнено вказала на нього.

Згідно довідки ПТ «Ломбард «Форум», ОСОБА_7 22.04.2015 року заклав до відділення ломбарду сережку із золота 583 проби вагою 0,92г.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений і його дії за 2 ст. 186 КК України кваліфіковано правильно.

Твердження захисника ОСОБА_9 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , дані ним під час апеляційного розгляду про те, що дії останнього підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 186 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається з звукозапису судового засідання суду першої інстанції від 04.09.2015 року, ОСОБА_7 в своїх показаннях підтвердив той факт, що зірвав з вуха потерпілої ОСОБА_10 сережку.

Як встановлено судом першої інстанції, потерпіла ОСОБА_10 звернулася до органів міліції з заявою про вчинення злочину щодо неї в день його вчинення, але вона безпідставно розглядалася в порядку, визначеному ЗУ «Про звернення громадян», і відомості про вчинення щодо неї кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР лише 11.06.2015 р., після чого почалось проведення досудового розслідування .

Незважаючи на те, що потерпілій ОСОБА_10 не проводився судово-медичний огляд , з її показань в суді першої інстанції вбачається, що ОСОБА_7 , зірвавши з її вуха сережку, заподіяв їй фізичного болю, вказані показання потерпілої узгоджуються з показаннями обвинуваченого, даними на початку судового слідства в суді першої інстанції 04.09.2015 р., хоча після зміни прокурором в суді обвинувачення з ч.1 на ч.2 ст. 186 КК України в судовому засіданні від 04.11.2015 р. обвинувачений змінив свої покази, не пояснивши причини,та показав, що насильства до потерпілої не застосовував, фізичного болю вона не відчула.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що без завдання фізичного болю у потерпілої ОСОБА_10 неможливо було зірвати сережку, застібка якої вставлялась через отвір в мочці вуха .

Суперечності в показаннях потерпілої ОСОБА_10 , даних нею в ході досудового розслідування та в суді першої інстанції, в частині завдання ОСОБА_7 їй фізичного болю своїми злочинними діями, що впливає на кваліфікацію дій останнього, і на які наголошує апелянт, зумовлені тим, що, як пояснила ОСОБА_10 під час безпосереднього її допиту в суді першої інстанції, вона не мала можливості ознайомитись із текстом протоколу її допиту і підписала його не читаючи, оскільки не мала окулярів, а тому доводи апелянта в цій частині колегія суддів вважає безпідставними. Суд першої інстанції усунув вказані суперечності, шляхом детального допиту потерпілої в суді першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст. 23 КПК України

Також, не заслуговують на увагу і твердження апелянта ОСОБА_9 щодо необґрунтованої кваліфікації районним судом дій обвинуваченого, як грабежу, вчиненого повторно, що є надуманим і спростовується вироком суду першої інстанції за яким дії ОСОБА_7 кваліфіковано - як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що зазначено також і у зміненому прокурором в суді першої інстанції обвинуваченні ОСОБА_7 ( а.с.76-78)

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 районний суд, виходячи з вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, дані про його особу, який позитивно характеризується по місцю проживання і роботи, працював без оформлення трудового договору, в якості обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та повне відшкодування завданої потерпілій шкоди, з врахуванням обставини, що його обтяжує скоєння злочину проти особи похилого віку, 1949 року народження, і обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання в мажах санкції ч.2 ст. 186 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання, передбачене санкцією статті за яку його засуджено, відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і тому доводи захисника, викладені ним в апеляційній скарзі, про неврахування судом першої інстанції ряду пом`якшуючих обставин, не дають підстави для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, яке і так є мінімальним за санкцією ч.2 ст. 186 КК України.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, без застосування вимог ст.69 та ст. 75 КК України, правильно врахував те, що він на час винесення вироку відбував покарання у виді позбавлення волі за вчинення аналогічного злочину за ч.2 ст. 186 КК України згідно вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.06.2015 року, крім того, врахував обставини вчинення ОСОБА_7 злочину вчинення грабежу потерпілої ОСОБА_10 в присутності її малолітнього внука.

При цьому, судом вірно призначено остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням у виді позбавлення волі, призначеним вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.06.2015 року ( а.с. 46), оскільки після постановлення вироку щодо нього Соснівським районним судом м. Черкаси від 22.06.2015 року встановлено, що він винний у вчиненні іншого аналогічного злочину, вчиненого до попереднього вироку .

З огляду на зазначене, колегія суддів, вважає, що вирок районного суду є законним і обґрунтованим , підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни відсутні.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.404 КПК України та ч.5 ст.72 КК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення в умовах слідчого ізолятора з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, за період з 24 квітня 2015 року по 21 січня 2016 року - тобто на день набрання вироком законної сили ( в тому числі - за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.06.2015 р. з 24.04.2015 р. по 09.11.2015 р., яке було вироком районного суду від 09.11.2015 р. зараховано в строк покарання, яке остаточно призначене ОСОБА_7 ), що становить 1 рік 5 місяців 26 дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 листопада 2015 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк попереднього його ув`язнення на день набрання чинності вироку суду, що станом на 21.01.2016 року становить 1 рік 5 місяців 26 дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк з моменту вручення її копії.

Головуючий :

Судді :