Справа № 183/8007/15
№ 1-кп/183/288/16
В И Р О К
іменем України
02 лютого 2016 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002077 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, розлученого, із середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в:
17 вересня 2015 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_5 , знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_1 , намагався забрати будівельні матеріали (дошки), що знаходились на території вказаного домоволодіння. Побачивши це ОСОБА_4 почав чинити в цьому перешкоди в результаті чого між ними виникла сварка під час якої у ОСОБА_5 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 , діючи умисно, схопив обома руками лежачий на землі дерев`яний брус та наблизившись до ОСОБА_4 завдав останньому одного удару вказаним брусом по лівій нозі, після чого з місця вчинення злочину пішов. Внаслідок умисних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому стегні, які відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та показав, що 17 вересня 2015 року попросив свого пасинка ОСОБА_6 з`їздити до домоволодіння АДРЕСА_1 та забрати дошки. Через деякий час йому зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, що ОСОБА_4 не дає йому забрати дошки. Після цього він приїхав до вказаного домоволодіння, між ним та ОСОБА_4 виникла сварка в ході якої він взяв лежачий на землі дерев`яний брус та вдарив ним останнього по нозі. У скоєному не розкаюється.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що 17 вересня 2015 року близько 18 год. 00 хв. перебував на огороді за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_2 . В цей час побачив, що ОСОБА_6 знімає дошки з горища домоволодіння АДРЕСА_1 , співвласником якого він є. Після цього підійшов до ОСОБА_6 , заборонив йому забирати дошки і запропонував зателефонувати ОСОБА_5 для вирішення цього питання. ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_5 і через деякий час останній приїхав. Між ним та ОСОБА_5 виникла сварка в ході якої останній взяв лежачий на землі дерев`яний брус та вдарив ним його один раз по лівій нозі. Просив призначити обвинуваченому суворе покарання.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 1 ст. 125 КК України як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження. Вина обвинуваченого підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, які досліджені судом за згодою сторін у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий. Пом`якшуючих чи обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тому, відповідно до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, на думку суду, призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу буде достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів, та не потребує призначення іншого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 125 КК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Речовий доказ у вигляді дерев`яного брусу, яким ОСОБА_5 спричинив тілесне ушкодження ОСОБА_4 , переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів Новомосковського відділу поліції ГУ НМ в Дніпропетровській області, після набрання вироком законної сили, знищити.

Речовий доказ у вигляді СD-диска з відеозаписом обставин спричинення ОСОБА_5 тілесного ушкодження ОСОБА_4 , зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1