Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_8,

суддів ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2014 року щодо вказаної особи,

в с т а н о в и л а:

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2014 року,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Ужгород, жителя АДРЕСА_1, раніше судимого:

- 16.06.1992 року Ужгородським міським судом за ч. 3 ст. 81 КК України до 1 року позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік;

- 24.12.1993 року Ужгородським міським судом за ч. 2, ч. 3 ст. 81 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 09.02.1996 року Ужгородським міським судом за ч. 2 ст. 187 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 09.07.1997 року Ужгородським районним судом за ч. 2 ст. 206 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 15.03.2000 року Ужгородським міським судом за ч. 2 ст. 141 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 18.10.2004 року Ужгородським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 121 КК України до 9 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково на 2 роки 9 місяців 15 днів;

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 10 травня 2013 року близько 21 год., знаходячись у прихожій кімнаті власного будинку АДРЕСА_1, будучи в стані алкогольного сп'яніння,на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків із ОСОБА_2 вчинив з ним сварку, в ході якої облив верхню частину тулуба останнього бензином та виштовхавши його на подвір'я будинку, підніс невстановлене джерело запалювання до просякнутого бензином одягу ОСОБА_2, спричинивши загорання останнього. Даними діями засуджений заподіяв потерпілому умисні тяжкі тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в реанімаційному відділені обласної клінічної лікарні ім.Новака м. Ужгорода, і які згідно висновку судово-медичної експертизи №189 від ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходяться в прямому причинному зв'язку з настоям смерті потерпілого.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2014 року вказаний вирок щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень щодо нього та закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю події та в його діянні складу кримінального правопорушення. Своє прохання обґрунтовує тим, що судове слідство проведено неповно та з обвинувальним ухилом, судові рішення ухвалено незаконно, без урахування всіх обставин провадження, а висновок суду про доведеність винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не ґрунтується на досліджених під час судового розгляду доказах.

Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши додані до скарги судові рішення, касаційний суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

У касаційній скарзі засуджений оспорює правильність встановлення судом фактичних обставин кримінального провадження. Проте ці обставини, відповідно до вимог ст. 438 КПК України перегляду в касаційному порядку не підлягають. Суд касаційної інстанції також не перевіряє вироків та ухвал щодо неповноти судового розгляду. Тому при розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія судів виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_2, місцевий суд зробив на підставі сукупності доказів, зібраних та перевірених у судовому засіданні відповідно до вимог закону, а саме: показів потерпілої ОСОБА_3, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7; даних, що містяться у протоколах слідчих дій: висновків судово-хімічної експертизи №20/54 від 07.06.2013 року, дактилоскопічної експертизи №59 від 24.05.2013 року та судово-медичної експертизи №189 від ІНФОРМАЦІЯ_2, та інших матеріалах провадження, зміст яких детально відображено у вироку.

Жодних даних, які би ставили під сумнів достовірність зазначених показань свідків, судом не встановлено. Крім того, ці показання не містять розбіжностей щодо викладення характеру розвитку подій та послідовності дій учасників.

Отже, наведені докази в сукупності спростовують наведені у скарзі доводи засудженого про відсутність доказів його винності та за встановлених фактичних обставин справи дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КК України кваліфіковано правильно.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України суд, призначаючи ОСОБА_1 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер (зміст) та обсяг винних дій, усі наявні в матеріалах провадження дані про особу засудженого. Враховуючи відсутність пом'якшуючих обставин, ступінь тяжкості вчиненого суспільно небезпечного винного діяння, конкретні обставини його скоєння та наслідки, дані про особу ОСОБА_1, обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, повторно, з особливою жорстокістю, місцевий суд дійшов правомірного висновку про можливість призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, пов'язаного з ізоляцією від суспільства, мотивовано визнавши його необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Крім того, аналогічні за змістом доводи засудженого ОСОБА_1 були предметом перевірки апеляційного суду. Як убачається зі змісту ухвали, суд апеляційної інстанції перевірив доводи засудженого в апеляційній скарзі, всебічно їх розглянув і відмовив у їх задоволенні, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення. Ухвала цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність відкриття кримінального провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2014 року щодо вказаної особи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_8 ОСОБА_10 ОСОБА_9