Справа № 279/7531/15-к
1-кс/279/362/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" липня 2015 р. Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Слідчий-суддя Коростенського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 з секретарем ОСОБА_2 ,
з участю скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4
заінтересованих осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора - ОСОБА_7 ,
розглянувши скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_8 від 31.03.2015 року про закриття кримінального провадження, -
ОСОБА_9 звернувся до суду з даною скаргою в якій просив :
- скасувати постанову слідчого СВ Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_8 від 31.03.2015 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_10 і направлення матеріалів прокурору Коростенської міжрайонної прокуратури для продовження досудового розслідування,
посилаючись на те, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_10 в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення є незаконною, так як ОСОБА_10 викрав автомобіль Лексус - 460 н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 та на протязі місяця. Крім того разом з автомобілем було викрадено 8 коліс з титановими дисками з яких 4 колеса були від автомобіля Тойота Камрі, а також зарядний пристрій для акумулятора. Слідчий не виконав їх клопотання щодо встановлення свідків злочину. Слідчий і прокурор не вжили всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи.
В судовому засіданні скаржник та його представник свою скаргу підтримали з підстав вказаних у скарзі, також пояснив, що слідчий нічим не займалась, не встановила хто є власником автомобіля, не зробила запит в МРЕВ, зробила поспішний висновок про власність автомобіля як ОСОБА_3 і ОСОБА_6 , хоча єдиним власником є ОСОБА_3 , не виконала вказівок прокурора по справі, не встановила чи є водійські права у ОСОБА_11 , не встановила на яких підставах він особисто місяць користується автомобілем.
В судовому засіданні процесуальний прокурор та слідчий ОСОБА_8 проти скарги заперечували, пояснили, що на їх думку рішення є законним і мотивованим. Свідків вказаних ОСОБА_3 слідчий не допитала, так як їх не було за місцем проживання.
Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження судом встановлено слідуюче.
15.12.2014 року ОСОБА_3 звернувся до Коростенського МВ УМВС із заявою про викрадення 08.08.2014 року ОСОБА_10 з автостоянки по вул.Ш.Алейхема, 41 в м.Коростені належного йому автомобіля Лексус -460 н.з. НОМЕР_1 .
25.12.2014 року о/у Коростенського МВ ОСОБА_12 за заявою ОСОБА_3 було складено Висновок про закінчення перевірки, відомості про викрадення автомобіля за ст..289 ч.1 КК України внесено до ЄРДР.
В ЄРДР відомості внесені не були.
Однак вже 30.12.2014 року о/у Коростенського МВ ОСОБА_12 за заявою ОСОБА_3 було складено Висновок про закінчення перевірки, якою складу злочину встановлено не було.
05.02.2015 року Відомості за заявою ОСОБА_3 внесні в ЄРДР за ст..289 ч.1 КК України, призначено групу процесуальних прокурорів, досудове розслідування здійснювала слідчий ОСОБА_8
09.02.2015 року процесуальним прокурором надано вказівки по кримінальному провадженню, зокрема в ході досудового розслідування необхідно було :
- встановити та допитати осіб, які 08.08.2014 року близько 17.00 години по вул.Ш.Алейхем, 41 в м.Коростені заволоділи автомобілем Лексус;
- долучити документи про вартість викраденого майна;
- провести дактилоскопічні та інші можливі експертизи;
- встановити очевидців та свідків злочину і допитати їх в якості свідків.
Допитаний по справі в якості потерпілого ОСОБА_3 показав, що 04.06.2014 року на автостоянці по вул. Ш.Алейхем, 41 в м.Коростені він залишив належний йому автомобіль Лексус -460 н.з. НОМЕР_1 та поїхав у справах до США. 25.08.2015 року він повернувся в Україну, а 03.09.2015 року до м.Коростеня. На автостоянці йому повідомили, що 08.08.2015 року його автомобіль забрав ОСОБА_10 . Сусіди з кВ. АДРЕСА_1 йому розповіли, що ОСОБА_10 цілий місяць користувався автомобілем.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 показав, що на початку серпня 2014 року він разом із своєю матір`ю ОСОБА_6 з автостоянки по вул.Ш.Алейхема в м.Коростені перегнав автомобіль до приватного гаражу, адресу якого назвати відмовився.
Допитана в якості свідка ОСОБА_6 показала, що на початку серпня 2014 року вона разом із своїм сином ОСОБА_10 з автостоянки по вул.Ш.Алейхема в м.Коростені перегнали автомобіль до іншого місця для користування, так як він є спільним майном набутим у шлюбі.
В судовому засіданні ОСОБА_6 показала, що ОСОБА_10 без неї автомобілем не користувався.
Згідно Довіреності від 24.12.2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 отримали від гр.-на ОСОБА_13 для експлуатації та розпорядження автомобіль Лексус -460.
Відповідно до вимог ЦК України, Довіреність не є документом, який визначає право власності.
Але в довіреності також вказано, що вказані особи мають право подавати заяви про належність автомобіля йому на праві особистої власності.
Згідно технічного паспорту на автомобіль його власником з 08.01.2014 року є ОСОБА_3 .
В подальшому, по справі було допитано в якості свідків власника автостоянки та працівника магазину біля автостоянки.
Свідки, а саме сусіди з кВ. АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 за місцем проживання ОСОБА_3 допитані не були.
Допитана сусідка з кВ. АДРЕСА_5 показала, що ОСОБА_10 дійсно користувався автомобілем Лексус.
31.03.2015 року слідчий ОСОБА_8 своєю постановою закрила провадження в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Постанову слідчий мотивувала тим, що вказаний автомобіль є спільним майном подружжя. Спільне майно подружжя ділить через суд.
Відповідно до ст.304 ч.1 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ст.303 КПК, можуть бути подані до суду.
Відповідно до ст.303 ч.1 п.3 КПК України, на досудовому провадженні заявником можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Згідно ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься : безпосередність дослідження показань, речей і документів.
Згідно ст. 9 ч.2 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.
Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин у кримінальному провадженні покладається на слідчого і прокурора.
Відповідно до ст.283 ч.1 п.2 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Стаття 289 ч.1 КК України передбачає кримінальну відповідальність за «незаконне заволодіння транспортним засобом».
Спосіб вчинення злочину незаконне заволодіння, вказує на заволодіння транспортним засобом у спосіб, який не передбачений законом чи у спосіб, який протирічить закону.
Із показань ОСОБА_6 та ОСОБА_10 слідує, що враховуючи відсутність рішення про розподіл майна на час переміщення автомобіля, суд допускає, що переміщення авто із стоянки ОСОБА_10 в присутності ОСОБА_14 могло бути законним за умови дотримання правил ПДД.
Але при допиті вказаних осіб, не було з`ясовано, чи має ОСОБА_10 водійські права, чи був в них технічний паспорт. Питання користування ОСОБА_10 автомобілем особисто на протязі місяця після його переміщення не задавались, не встановлено чи були в цей період правові підстави користування автомобілем (наявність доручення та інше).
З матеріалів кримінального провадження слідує, що під час досудового слідства не було допитано жодного із свідків, які вказані ОСОБА_3 у заяві про вчинення злочину, що могли б підтвердити користування автомобілем ОСОБА_10 особисто на протязі місяця після його переміщення. Допитаний єдиний свідок, сусідка, показала, що ОСОБА_11 дійсно користувався автомобілем самостійно.
Відповідно до примітки до ст.289 ККУ, під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
Утримання у себе та користування особою автомобілем без правової підстави не є правомірним.
З метою встановлення та перевірки вказаних обставин в ході слідства не були витребувані дані з МРЕВ про реєстрацію та власника транспортного засобу. Не перевірявся факт користування автомобілем Козаком на протязі місяця та законність такого користування, не збирались докази на підтвердження чи спростування таких дій. Поза увагою залишені більшість вказівок прокурора. Не встановлено місцезнаходження автомобіля, не проведено його огляд.
В постанові про закриття кримінального провадження не надано правової оцінки діям ОСОБА_10 щодо користування ним особисто автомобілем на протязі місяця після його переміщення.
Судом встановлено, що слідчий безпосередньо не дослідила ряд необхідних для встановлення обставин, досудове розслідування проведено не повно, прийняте слідчим рішення не охоплює частину об`єктивної сторони подій, що відбувались.
За таких обставин суд вважає, що скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Згідно ст.307 КПК України, за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7, 9, 303-304, 306-307 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити повністю.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий -суддя Коростенського міськрайонного суду ОСОБА_1