Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/444/16-к
У Х В А Л А
Іменем України
04 лютого 2016 року м. Полтава
В своїй скарзі посилався на те, що в межах даного кримінального провадження визнаний потерпілим, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадження неодноразово закривалося, але постанови про закриття були скасовані.
Вказував, що 21 січня 2016 року при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження дізнався, що постановою слідчого від 30 жовтня 2015 року закрито провадження.
З даною постановою не погоджується, вважає її передчасною, незаконною.
В поданій до слідчого судді скарзі просив скасувати постанову старшого слідчого СВ Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 30 жовтня 2015 року.
Під час розгляду скарги в судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник повністю підтримали її вимоги, посилаючись на викладені в скарзі обставини.
Слідчий для викликом слідчого судді для розгляду скарги не з`явився.
За таких обставин, враховуючи, що неявка слідчого не є перешкодою для розгляду скарги, а також встановлені нормами ст. 306 КПК України строки для розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу без участі слідчого.
Дослідивши матеріали скарги слідчий суддя приходить до наступних висновків.
За результатами досудового розслідування старший слідчий СВ Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 30 жовтня 2015 року прийняв рішення постанову про закриття кримінального провадження.
Згідно п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно положень ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
При цьому кримінальним процесуальним законом передбачено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
За нормами ч. 1 ст. 382 КК України, за ознаками якої здійснювалося досудове розслідування, кримінальним правопорушенням є умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню -
Основний безпосередній об`єкт злочину - інтереси правосуддя в частині забезпечення повного і своєчасного виконання судового рішення. Додатковий безпосередній об`єкт злочину становлять конституційні права та основні свободи і законні інтереси людини та юридичних осіб, авторитет судових і правоохоронних органів, а також міжнародний авторитет держави.
Предмет злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, - це судовий акт (вирок, рішення, ухвала чи постанова, що набрали законної сили), який було прийнято в установленому законом порядку суддею (суддями) суду загальної юрисдикції або Конституційного Суду України.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, полягає в бездіяльності з боку особи, яка отримала судове рішення та в обов`язок якої входить його виконання.
Невиконання рішення суду, що набрали законної сили - це бездіяльність особи в частині виконання зобов`язань, які виникають на підставі відповідних судових актів, прийнятих судами загальної юрисдикцій або Конституційним судом України.
Невиконання може мати завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує пошту, не приймає державного виконавця, направляє документ не за адресою тощо).
Слідчий ОСОБА_5 , приймаючи рішення про закриття даного кримінального провадження та посилаючись на те, що слідством не встановлено обставин, які б свідчили про умисний характер невиконання ОСОБА_6 рішень судів, зазначених вище обставин не врахував.
Зокрема, слідчому в межах даного кримінального провадження слід було з`ясувати обставини з приводу того, які заходи було безпосередньо вжиті ОСОБА_6 для виконання судових рішень, з якою метою останній надав платіжні документи про перерахування коштів, які фактично не були направлені на виконання судових рішень.
Також слід надати оцінку діям ОСОБА_6 щодо неповідомлення державного виконавця про працевлаштування та подальше звільнення з роботи, неодноразові неявки до державного виконавця за викликами, вчинення дій по відчуженню майна (транспортних засобів) незважаючи на наявність заборони державного виконавця.
Також слідчим не надано оцінку поясненням ОСОБА_6 згідно з протоколами допитів від 10 вересня 2015 року, 14 вересня 2015 року та 17 вересня 2015 року, де останній жодним чином не висловлював своїх намірів на виконання судових рішень.
Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Відповідно до ст. 110 КПК України постанова про закриття кримінального провадження має бути вмотивована, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав та законних інтересів учасників процесу.
Дані вимоги закону слідчим у кримінальному провадженні було дотримано не в повній мірі. Тільки після отримання на досудовому розслідування відповідей на всі поставлені питання має бути прийняте відповідне процесуальне рішення.
Частиною 3 ст. 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 303 310, 372 КПК України, -
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя /підпис/ ОСОБА_1

Слідчий суддя ОСОБА_1

04.02.2016