Справа №11-479/11 15.09.2011 15.09.2011 15.09.2011
Справа № 11-479-2011 р. Головуючий суду 1інстанції
Категорія: 122 ч.1 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючої Погорєлової Г.М.

суддів: Олещук Т.Л., Рудяка А.В.

при секретарі Пінчуку О.І.

за участю прокурора Іванова А.О.

виправданої ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінальної справи за апеляцією прокурора Березнегуватського району Миколаївської області ОСОБА_6 на вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2011 р., яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка та жителька с. Пришиб, вул. Шевченка, буд. 49, Березнегуватського району Миколаївської області, незаміжня, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ІНФОРМАЦІЯ_3, не працює, доглядає інваліда дитинства, раніше не судима

виправдана за ст. 122 ч.1 КК України за відсутністю в її діянні складу злочину.

Цивільний позов прокурора про стягнення з ОСОБА_3 на користь фінансової установи витрат на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 140 грн. 97 коп. залишений без розгляду.

Також вирішено питання щодо описаного майна ОСОБА_3 та речового доказу у справі.

Органами досудового слідства ОСОБА_3 предявлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України за таких обставин.

09.05.2010 р., приблизно о 20 год. 30 хв., в с. Пришиб Березнегуватського району Миколаївської області, на вул. Шевченка, вона, в стані алкогольного спяніння, під час зясування стосунків із ОСОБА_4, умисно нанесла йому удар деревяною палицею по лівій руці, заподіявши середньої тяжкості тілесне ушкодження у виді закритого перелому лівої ліктьової кістки.

Виправдовуючи ОСОБА_3 за цим обвинуваченням за відсутністю в її діянні складу злочину, суд у вироку докладно навів показання підсудної, потерпілого, ряду свідків із числа зазначених у списку до обвинувального висновку та додатково допитаних в судовому засіданні за ініціативою суду, інші фактичні дані, які містяться в досліджених судом документах, висновки судово-медичної експертизи, протоколи відтворення обстановки та обставин події, визнавши ці протоколи недопустимими доказами, та дійшов висновку, що обвинувачення ОСОБА_3 ґрунтується на доказах, зібраних досудовим слідством, які не знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Суд також зазначив, що інших доказів, які б свідчили про вчинення цього злочину ОСОБА_3, органами досудового слідства і судом не здобуто і вичерпана така можливість.

Судом винесена окрема постанова від 23.05.2011 р., якою постановлено довести до відома прокурора Миколаївської області про факти порушення закону під час провадження досудового слідства у даній кримінальній справі.

В апеляції прокурор Березнегуватського району Миколаївської області ОСОБА_6 просить скасувати вирок і окрему постанову, справу направити на новий судовий розгляд.

Докладно наводить висновки суду, зазначені у вироку, та вважає, що судом дана неправильна оцінка доказам, зібраним в ході досудового слідства та дослідженим під час судового розгляду. Зазначає, що безпідставно не прийняті до уваги доводи обвинувачення про правдивість показань потерпілого ОСОБА_4 на досудовому слідстві і безпідставно відхилені як докази протоколи відтворення обстановки та обставин події.

Вважає доведеними в судовому засіданні такі обставини справи: 09.05.2010 р. виник конфлікт у ОСОБА_4 спочатку з ОСОБА_7, потім з ОСОБА_3 у дворі її домоволодіння. Під час конфлікту ОСОБА_3 зачинилася в будинку, а ОСОБА_4 пошкодив двері. Коли він ішов додому, ОСОБА_3 наздогнала його та почала бити палицею. Припинивши свої дії, вона пішла додому, а ОСОБА_4, узявши із свого двору лопату, погнався за ОСОБА_3 Лопату у нього відібрали ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які почали бити ОСОБА_4 Після того, як він підвівся і звернувся за допомогою до ОСОБА_9, у ОСОБА_4 і був виявлений перелом лівої руки.

Вважає, що ці обставини підтверджені в судовому засіданні показаннями підсудної ОСОБА_3, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, потерпілого ОСОБА_4, який, на думку апелянта, в судовому засіданні показання давав невпевнено і перекручував обставини події. Проте, він на досудовому слідстві показував про нанесення йому ОСОБА_3 ударів палицею по спині, голові, руках (а.с.34) і це підтвердив при відтворенні з ним обстановки та обставин події (а.с.59).

Апелянт не погоджується з відхиленням судом як доказів протоколів відтворення обстановки та обставин події з обвинуваченою ОСОБА_3 і з потерпілим ОСОБА_4 у звязку з порушенням слідчим вимог кримінально-процесуального закону, оскільки суд не зазначив норму КПК, яка порушена. Вважає, що вимоги ст. 194 КПК України слідчим виконані і що суд безпідставно розцінив відтворення як намагання провести повторний допит потерпілого. З приводу цієї слідчої дії наводить показання свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та вважає неправильними висновки суду про проведення в один день відтворень обстановки та обставин події з потерпілим і з підсудною.

Зазначає, що суд неправильно оцінив відомості про відсутність первинних даних про вчинення злочину ОСОБА_3 та що безпідставно відхилив показання працівників Березнегуватського РВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 З цього приводу наводить, що із змісту постанови від 19.05.2010 р. про відмову в порушенні кримінальної справи видно, що органу дізнання на момент прийняття рішення було відомо про заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 і ОСОБА_3, і ОСОБА_7 (а. с. 3). Вказує, що дані спеціального повідомлення оперативного чергового райвідділу міліції ОСОБА_16 від 09.05.2010 р. про вчинення злочину ОСОБА_7 на той час не були встановленим фактом та що судом неправильно розцінена вказівка прокурора стосовно вирішення питання про предявлення обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину, оскільки це можливо лише за наявності відповідних доказів.

Вважає, що суд безпідставно вказав на невідповідність обвинувачення ОСОБА_3 за фактичними обставинами (щодо кількості ударів, від яких виникло тілесне ушкодження у потерпілого) висновкам судово-медичної експертизи. Наводить, що висновки цієї експертизи про утворення тілесних ушкоджень у потерпілого від неодноразових дій тупих твердих предметів (предмету) з обмеженою контактуючою поверхнею стосуються сукупності тілесних ушкоджень, а не лише закритого перелому лівої ліктьової кістки. Зазначає, що на вирішення експертизи не ставилося питання, від скількох травмуючих дій виник вказаний перелом.

Вказує, що для встановлення винної особи у даній справі визначальним є розмежування тілесних ушкоджень, нанесених потерпілому кожною з осіб, які їх спричиняли. З цією метою державним обвинуваченням заявлялися клопотання: про судове доручення слідчому щодо відтворення обстановки та обставин події з потерпілим, підсудною, свідками ОСОБА_10, ОСОБА_11; про призначення додаткової судово-медичної експертизи і допит судово-медичного експерта ОСОБА_17 з метою встановлення, від чиїх ударів потерпілому заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволені цих клопотань, оскільки підсудна, потерпілий, зазначені свідки з приводу механізму заподіяння тілесних ушкоджень в судовому засіданні не допитані. Тому залишилися не встановленими істотні обставини справи.

Зазначає, що суд безпідставно послався у вироку на показання свідків стосовно того, що після побиття підсудною ОСОБА_3 потерпілого у нього рука не була зламана, оскільки вони не є фахівцями в галузі судової медицини. Показання ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 погнався за нею, тримаючи лопату в правій руці (а.с.175), не виключає наявності у ОСОБА_4 перелому лівої руки.

На думку апелянта не можуть бути покладені в основу виправдувального вироку й показання свідка ОСОБА_18, яка надавала медичну допомогу ОСОБА_4 і яка стверджувала, що з моменту перелому до надання медичної допомоги пройшло не більш півгодини, оскільки є сумніви щодо достовірності її показань через те, що вона неправильно стверджувала в судовому засіданні про відкритий (а не про закритий) перелом руки потерпілого.

Вважає, що суд, в порушення вимог ст. ст. 75, 310, 311 КПК України, не допитавши судово-медичного експерта ОСОБА_17, самостійно зробив висновок про утворення тілесних ушкоджень середньої тяжкості у потерпілого не від дій підсудної.

Стосовно окремої постанови апелянт вказує, що фактично не встановлена особа, винна у вчиненні злочину. За змістом апеляції з цих міркувань не погоджується з висновками суду про необґрунтоване притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3

В запереченнях на апеляцію потерпілий ОСОБА_4 та виправдана ОСОБА_3 просять залишити вирок без зміни. Вважають, що обставини справи суд дослідив повно, всебічно і обєктивно та дійшов правильного висновку про непричетність ОСОБА_3 до вчинення злочину.

Потерпілий ОСОБА_4 зазначає, що він з самого початку вказував працівникам міліції про вчинення злочину ОСОБА_7, після побиття яким на протязі приблизно 30 хв., відчув нестерпний біль в руці. Але слідчий Юрочко В.М. постійно перекручував факти. Посилається на показання свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_19, згідно з якими у нього не була поламана рука після сварки з ОСОБА_3 Вказує, що з нею примирився і вона вдарила його палицею внаслідок його неправильної поведінки.

Виправдана ОСОБА_3 зазначає, що з самого початку не була впевнена, що саме її діями заподіяний перелом руки ОСОБА_4, оскільки після влучення по ньому палицею він не посилався на біль в руці, а схопив лопату та погнався за нею. Вважає, що під час досудового і судового слідства не встановлено належних та достатніх доказів її вини. Посилається на показання потерпілого, згідно з якими ОСОБА_7 бив його ногами на протязі 30 хв. та поламав руку, що узгоджується із змістом постанови органу дізнання від 19.05.2010 р. про відмову в порушенні кримінальної справи та з фактом вилучення частини матеріалів перевірки із кримінальної справи, зокрема, пояснень ОСОБА_4 і ОСОБА_7 Зазначає про висновки судово-медичної експертизи, згідно з якими тілесні ушкодження у ОСОБА_4 утворилися не від одного удару, а від неодноразових дій. Вказує, що суд обґрунтовано виключив із числа доказів протоколи відтворення обстановки та обставин події від 2 і 14 грудня 2010 р., оскільки під час цієї дії з нею лише відбулося фотографування палиці, покладеної на хвіртку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляції, заперечення виправданої ОСОБА_3 і захисника ОСОБА_5, думку потерпілого ОСОБА_4, який залишив вирішення справи в апеляційному суді на розсуд суду, вивчивши матеріали справи, провівши частково судове слідство, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 275 КПК України розгляд справи судом проводиться тільки відносно підсудних і тільки в межах предявленого їм обвинувачення.

Ці вимоги закону судом дотримані при розгляді кримінальної справи відносно ОСОБА_3 та її обвинувачення за ст. 122 ч. 1 КК України стосовно заподіяння нею ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесного ушкодження у виді закритого перелому лівої ліктьової кістки шляхом нанесення удару палицею по лівій руці 09.05.2010 р.

Згідно з вимогами ст. 323 ч. 2 КПК України суд обґрунтовує вирок лише на доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Судом дотримані і ці вимоги закону.

Підсудна ОСОБА_3 в суді 1 інстанції вину за предявленим обвинуваченням визнала частково. Стверджувала, що має сумніви стосовно заподіяння саме її діями середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_4 у виді закритого перелому лівої ліктьової кістки.

Показала, що 09.05.2010 р., пяний ОСОБА_4 прийшов до її двору, щоб вжити з її батьком спиртні напої, проти чого заперечувала. Але ОСОБА_4 ображав її та схопив за одяг. Тому забігла у двір та з дітьми зачинилися в середині будинку. ОСОБА_4 стукав у двері, роздер дерматин, вибив фанеру, намагався відкрити гачок і зайти до будинку. Тому узяла палицю батька та погналася за ОСОБА_4 Біля його двору наздогнала його та 2-3 рази вдарила палицею у плече. Пішла додому, коли палиці від останнього удару зламалася, влучивши у хвіртку.

Після цього ОСОБА_4 погнався за нею з лопатою в руці. Але ОСОБА_7 та ОСОБА_8 його штовхали, били і заламували руки. Вирвавшись від них, ОСОБА_4 тримався за руку та побіг скаржитися до ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_7 наздогнав ОСОБА_4, який знов упав та бив його ногами. Підбігла до них та відтягувала ОСОБА_7 від ОСОБА_4 Після цього бійка закінчилася. Увечері повідомила працівникам міліції про неправомірні дії ОСОБА_4 щодо нею та дізналася, що він у лікарні.

Стосовно характеру своїх дій підсудна ОСОБА_3 уточнила, що вдарила ОСОБА_4 палицею 1 раз у плече, 2 рази по руці, а 1 раз влучила у хвіртку. Стверджувала, що одразу після цього ОСОБА_4 ще двічі били. Зокрема, ОСОБА_20 його бив ногами по тілу і в лівий бік (а. с. 167 - зв- 169, 175-175-зв.).

Судом 1 інстанції також досліджені показання підсудної ОСОБА_3 на досудовому слідстві від 22.09.2010 р. як підозрюваної, які по суті події в цілому аналогічні наведеним вище показанням.

З показань потерпілого ОСОБА_4 суду 1 інстанції вбачається, що 09.05.2010 р. , в стані алкогольного спяніння, він вибив фанеру на вхідних дверях будинку, в якому зачинилися ОСОБА_3 і яка була проти вживання ним спиртних напоїв з її батьком. Вона наздогнала його біля хвіртки, коли він пішов додому. Декілька разів вдарила його палицею по ліктю руки і в плече. Коли вона пішла до двору, то він узяв лопату та погнався за нею. Побачивши це, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 побили його.

Потерпілий ОСОБА_4 стверджував, що ОСОБА_3 нанесла йому палицею удари не сильні і після її ударів рука не боліла. Руку йому поламав ОСОБА_7, коли бив його ногами. Від нього втік до ОСОБА_9, якому розповів про подію та втратив свідомість. Звідти його забрала швидка допомога. Давав показання слідчому, що саме ОСОБА_7 зламав йому руку (а.с.169-зв 172).

Судом 1 інстанції досліджені показання потерпілого на досудовому слідстві від 01.09.2010 р., з яких щодо характеру дій ОСОБА_3 вбачається, що коли він пішов із її двору, то відчув удари палицею по спині. Обернувшись, побачив з палицею в руці ОСОБА_3, яка намагалася вдарити його по голові. Руками закривав голову та відчув, що палиця влучила по ліктях (а. с. 34).

З приводу цих показань потерпілий ОСОБА_4 в суді 1 інстанції стверджував, що слідчий його показання записав неправильно, «перекрутив» їх. Він не говорив слідчому, що ОСОБА_3 била його по голові. Також стверджував, що слідчому Юрочку В.М. писав заяву з відмовою від того, що руку йому поламала ОСОБА_3 та що повідомляв ОСОБА_9, до якого втік та лікарю, що його побив і поламав руку ОСОБА_7 (а.с. 171-зв.- 172-зв.).

Із показань свідка ОСОБА_11 в суді 1 інстанції вбачається, що, знаходячись біля свого будинку № 62 по вул. Шевченка, він був очевидцем частини події. Бачив, що ОСОБА_3 бігла від ОСОБА_4 додому. Той узяв в своєму дворі лопату і пішов до двору ОСОБА_3 А ОСОБА_7 зупинив ОСОБА_4, відібрав лопату, викинув її і почав бити ОСОБА_4 ОСОБА_5 упав, а ОСОБА_7 бив його ногами навпроти будинку. ОСОБА_4 побіг до ОСОБА_9, а ОСОБА_7 його наздоганяв. ОСОБА_7 двічі бив ОСОБА_4 ногами. Також зазначив, що у ОСОБА_4 рука не була поламана, коли він вибіг з лопатою (а.с.176-зв- 177).

Свідок ОСОБА_10 суду 1 інстанції підтвердила, що 09.05.2010 р., близько 20 год., на вулиці села, ОСОБА_3 наносила удари ОСОБА_4 деревяною палицею по руках та по спині. Після цього ОСОБА_3 пішла до свого двору (а.с.195-зв.- 197-зв.).

З висновків судово-медичної експертизи вбачається, що у ОСОБА_4 виявлені закритий перелом лівої ліктьової кісти, струс головного мозку, садна та синці на обличчі, в області груді. Зазначені тілесні ушкодження утворилися внаслідок неодноразових дій тупих твердих предметів (предмету) з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо деревяною палицею, в межах доби до надходження потерпілого на стаціонарне лікування. Перелом ліктьової кістки за критерієм тривалості розладу здоровя відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Струс головного мозку, садна та синці на обличчі відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя. Синці в області груді відносяться до легких тілесних ушкоджень (акт № 98 від 23.08.2010 р., а.с.22-23).

Із описовій частини обвинувального висновку вбачається, що органи досудового слідства навели як докази вини ОСОБА_3 у заподіянні ОСОБА_4 закритого перелому лівої ліктьової кістки ударом деревяної палиці по руці, фактичні дані, які містилися в її показаннях, в показаннях потерпілого ОСОБА_4, в показання двох свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10, у висновках судово-медичної експертизи, в протоколах відтворення обстановки та обставин події з обвинуваченою та з потерпілим (а.с.95-100).

В порушення вимог ч.2 ст. 223 КПК України органи досудового слідства не зазначили в описовій частині обвинувального висновку доводи обвинуваченої, наведені нею на свій захист і результати їх перевірки. Замість цього в описовій частині обвинувального висновку показання обвинуваченої на досудовому слідстві наведені лише частково, без зазначення її показань на свій захист стосовно побиття ОСОБА_4 іншою особою з незначною перервою у часі.

Дослідивши в судовому засіданні наведені докази, якими органи досудового слідства обґрунтовували обвинувачення ОСОБА_3, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про те, що вони не підтверджують її обвинувачення.

Так, із показань суду 1 інстанції підсудної ОСОБА_3, потерпілого ОСОБА_4, свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10, хоча й вбачається, що ОСОБА_3 нанесла удар деревяною палицею в область руки ОСОБА_4, але цей факт не спростовує її тверджень про можливість заподіяння потерпілому закритого перелому лівої ліктьової кістки під час його побиття іншою особою з незначною перервою у часі.

Встановлення прямого причинного звязку між нанесенням удару потерпілому ОСОБА_4 обвинуваченою ОСОБА_3 та заподіянням потерпілому тілесного ушкодження середньої тяжкості, входить в число обставин, що підлягають доказуванню у кримінальній справі відповідно до вимог ст. 64 КПК України.

Проте, на такий звязок однозначно не вказують наведені вище висновки судово-медичної експертизи, оскільки з них вбачається про можливість утворення закритого перелому лівої ліктьової кістки у ОСОБА_4 як від дії деревяної палиці, так і від дії іншого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею (а.с.22-23).

Є обґрунтованими висновки суду 1 інстанції стосовно визнання недопустимими доказами фактичних даних, які містяться в протоколах відтворення обстановки та обставин події від 02.12.2010 р. з обвинуваченою ОСОБА_3 (а.с.57-58), від 14.12.2010 р. з потерпілим ОСОБА_4 (а.с.59-60). Свідки ОСОБА_21, ОСОБА_12, ОСОБА_22 (поняті про проведенні цих слідчих дій) суду 1 інстанції підтвердили, що фактично вони були лише сфотографовані на місці події разом з ОСОБА_3 і з ОСОБА_4 та вчинили підписи у протоколах (а.с.186-186-зв., 191-зв.-192, 199-199-зв.). Підсудна ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_4 на ці ж обставини вказали суду 1 інстанції, а також при проведенні судового слідства в апеляційній інстанції, зазначивши, що показань слідчому вони взагалі не давали, а лише розписалися в протоколах. Таким чином, в порушення вимог ст. 194 КПК України, результати допиту обвинуваченої ОСОБА_3 і потерпілого ОСОБА_4 слідчим не перевірялися і не уточнювалися, не були відтворені обстановка і умови, в яких подія могла відбуватися в дійсності.

В апеляції прокурор, вважає встановленим в суді 1 інстанції як те, що до побиття ОСОБА_4 причетні 3 особи - підсудна ОСОБА_3, свідки ОСОБА_20 і ОСОБА_8, так і те, що тілесні ушкодження ОСОБА_4 заподіяли 2 особи - підсудна ОСОБА_3 і свідок ОСОБА_7, діючи різними способами, з незначним проміжком у часі.

Вважає визначальним для встановлення винної особи розмежування тілесних ушкоджень, заподіяних кожною із осіб. Фактично пропонує встановити винну особу в заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_4 в стадії судового розгляду справи.

Така позиція прокурора суперечить загальним засадам судочинства, зокрема, положенням ст. 16-1 ч.7 КПК України, згідно з якими на суд покладається функція розгляду справи. а також положенням ст. 275 КПК України, згідно з якими розгляд справи судом проводиться тільки відносно підсудних і тільки в межах предявленого їм обвинувачення.

Отримані судом 1 інстанції, за власною ініціативою, дані про можливу причетність до заподіяння ОСОБА_4 закритого перелому лівої ліктьової кістки іншою особою, які докладно наведені у вироку і які не спростовує прокурор в апеляції, свідчать про обґрунтованість сумнівів суду щодо доведеності вини підсудної ОСОБА_3 за предявленим їй обвинуваченням. А відповідно до вимог ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, із досліджених судом 1 інстанції постанови від 19.05.2010 р. старшого дільничного інспектора Березнегуватського РВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_23 про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с.3) та його показань (а.с. 173-176-зв) вбачається, що 09.05.2010 р. до Березнегуватського РВ УМВС України в Миколаївській області надійшла заява ОСОБА_4 про заподіяння йому перелому лівої руки ОСОБА_7 В ході перевірки цієї заяви, ОСОБА_23 особисто опитав ОСОБА_4 та ОСОБА_24 Проте, в матеріалах перевірки, які містяться у кримінальній справі, відсутні заява ОСОБА_4, пояснення його, ОСОБА_7, ОСОБА_3 С,В., ОСОБА_12, ОСОБА_19, ОСОБА_25, Істратия. Відмовний матеріал в повному обсязі був оформлений ОСОБА_23 належним чином. Причина відсутності частини відмовного матеріалу в матеріалах кримінальної справи йому невідома.

Вказана обставина також вбачається із дослідницької частини акту амбулаторної судово-психологічної експертизи у відношенні ОСОБА_3 (а.с.43-46), в якій є посилання на дослідження експертом під час проведення експертизи матеріалів кримінальної справи, в тому числі пояснень ОСОБА_4 від 09.05.2010 р., пояснень ОСОБА_3 та Істратія від 10.05.2010 р., пояснень ОСОБА_7А.(без дати), які на час розгляду справи судом 1 інстанції відсутні в матеріалах кримінальної справи. Із змісту пояснень вказаних осіб, наведених експертом, вбачається про причетність іншої особи до побиття ОСОБА_4

Проте, в матеріалах кримінальної справи міститься постанова слідчого від 15.12.2010 р., якою відмовлено в порушенні кримінальної справи у відношенні ОСОБА_7 за фактом заподіяння ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесного ушкодження на підставі п.1 ч.1 ст. 6 КПК України за відсутністю події злочину. Водночас в мотивувальній частині зазначеної постанови є посилання на те, що в діях ОСОБА_7 формально містяться ознаки злочину, передбаченого ст. 122 КК України (а.с.92).

Наведене свідчить про вилучення із матеріалів справи первинних пояснень зазначених осіб, які містили дані стосовно істотних обставин події, та може вказувати на фальсифікацію доказів особою, в провадженні якої перебувала кримінальна справа. З цих підстав судом обґрунтовано винесена окрема постанова про факти порушення закону під час провадження досудового слідства. Тому є безпідставними доводи апелянта в цій частині.

Вказаний факт вилучення частини первинних пояснень ряду осіб, в тому числі потерпілого ОСОБА_4, узгоджується з його твердженнями в суді 1 інстанції про неправильне відображення слідчим його показань на досудовому слідстві в протоколі допиту.

Суд оцінив ті докази обвинувачення ОСОБА_3, які були зібрані органами досудового слідства, в тому числі висновки судово-медичної експертизи, відповідно до вимог ст. 67 КПК України, розглянувши усі обставини справи в їх сукупності. Механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 зясований в судовому засіданні на лише із висновків судово-медичної експертизи, а й з показань підсудної ОСОБА_3, потерпілого ОСОБА_26, допитаних судом свідків у справі, що спростовує твердження апелянта в цій частині.

Відмова в задоволенні клопотань прокурора, заявлених в суді 1 інстанції 20.05.2011 р. наприкінці судового слідства: про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування; про дачу органам досудового слідства судового доручення стосовно проведення відтворень обстановки та обставин події з підсудною ОСОБА_3, з потерпілим ОСОБА_4, з рядом свідків; про проведення додаткової судово-медичної експертизи, судом належним чином мотивована (а.с. 157-159) і не свідчить про неповноту та однобічність судового слідства, як на це вказує апелянт. Вимоги ст.ст. 75, 310 КПК України судом не порушені. Відповідно до вимог ст. 75 ч.1 КПК України, експертиза призначається у випадках, коли для вирішення певних питань при провадженні у справі потрібні наукові, технічні або інші спеціальні знання. Із протоколу судового засідання вбачається, що прокурором було заявлено усне клопотання про проведення у суді додаткової судово-медичної експертизі, з поставленням на вирішення експерта питання про те, чиїми діями - підсудної ОСОБА_3 чи свідка ОСОБА_7, заподіяно середньої тяжкості тілесне ушкодження ОСОБА_4 Фактично прокурором запропоновано суду поставити на вирішення судово-медичної експертизи юридичне питання, що не належить до компетенції судово-медичного експерта.

Вказавши, що зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення ОСОБА_3, суд також обґрунтовано послався, що всі можливості зібрання додаткових доказів вичерпані. Це підтверджують і дані судового слідства, частково проведеного в апеляційній інстанції.

Так, за участю судово-медичного експерта ОСОБА_17, в апеляційному суді в порядку ст. 313 КПК України оглянутий речовий доказ у справі деревяна палиця та пластиковий фрагмент уламку, які були добровільно видані ОСОБА_3 під час огляду місця події 10.05.2010 р. (а.с.9,61).

Виправдана ОСОБА_3 з цього приводу показала, що удари ОСОБА_4 вона наносила пластиковою частиною цієї палиці, яка зламалася від останнього удару, що влучив у хвіртку.

Допитаний в апеляційному суді в порядку ст. 311 КПК України судово-медичний експерт ОСОБА_17 підтвердив висновки проведеної ним судово-медичної експертизи (а.с. 22-23). Також розяснив та доповнив свої висновки, пояснивши, що в історії хвороби ОСОБА_4 зазначена одна гематома в області лівого передпліччя потерпілого. Вона могла утворитися від не менш одного удару деревяною палицею в дану область. Через відсутність повного опису ознак цієї гематоми неможливо дійти однозначного висновку щодо предмету, яким були спричинені гематома і перелом лівої ліктьової кістки в області цієї гематоми. Не виключає можливість утворення вказаного ушкодження як від удару деревяною частиною палиці, так і від ударів обутими ногами, кулаками. Вважає маловірогідним утворення вказаного перелому від удару пластиковою частиною палиці. За умови незначної перерви у часі (менш доби) між нанесенням ударів потерпілому окремо різними особами, неможливо розмежувати у часі, які тілесні ушкодження заподіяні раніше, а які пізніше.

В апеляційній інстанції потерпілий ОСОБА_4 підтвердив нанесення йому ударів в область лівої руки як ОСОБА_27 деревяною палицею, так і ОСОБА_7 обутими ногами. Вказав, що біль в цій області він відчув після побиття його ОСОБА_7 Проте, став стверджувати, що рука була поламала від дій ОСОБА_3

Апеляційний суд з цього приводу вважає, що зазначене твердження потерпілого ОСОБА_4 не спростовує обґрунтованості виправдання ОСОБА_3 судом 1 інстанції за предявленим їй обвинуваченням, оскільки показання потерпілого ОСОБА_4 суду 1 інстанції і апеляційному суду, показання суду 1 інстанції свідків ОСОБА_18 (фельдшера, яка надавала первинну медичну допомогу потерпілому), ОСОБА_11 стосовно часу виникнення перелому лівої руки, є субєктивною думкою цих осіб.

Судово-медичний експерт ОСОБА_17 з цього приводу апеляційному суду показав, що маловірогідно, щоб потерпілий ОСОБА_4 усвідомив одразу після дії травмуючої сили про наявність у нього перелому руки. Зазначив, що у ОСОБА_4 був перелом однієї з двох ліктьових кісток (меншої). Тому функція руки була збережена. З урахуванням цієї обставини та стану алкогольного спяніння потерпілого, який цього не заперечує, судово-медичний експерт ОСОБА_17 вважає, що ОСОБА_4 міг усвідомити про перелом руки після спливу певного часу від дії травмуючої сили (через 10-20 хв).

Інші твердження апелянта, повязані з оцінкою судом: вказівок прокурора від 15.06.2010 р. у кримінальній справі щодо вирішення питання про предявлення обвинувачення ОСОБА_7 (а.с. 2); показань працівників міліції ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16А стосовно первинних даних у справи щодо винної особи; рапорту про злочин чергового Березнегуватського РВ УМВС України в Миколаївській області від 09.05.2010 р. (а.с4); зареєстрованої інформації в журналі заяв та повідомлень про злочини, не впливають на сутність рішення, прийнятого судом 1 інстанції у даній кримінальній справі.

З урахуванням викладеного вище, відсутні підстави для скасування вироку, яким ОСОБА_3 виправдана за ст. 122 ч.1 КК України за відсутністю в її діянні складу злочину і для направлення справи на новий судовий розгляд, а також для скасування окремої постанови суду, як про це просить апелянт.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2011 р. у відношенні ОСОБА_3 та окрему постанову цього ж суду від 23 травня 2011 р. про факти порушення закону під час провадження досудового слідства у даній кримінальній справі - залишити без зміни, а апеляцію прокурора Березнегуватського району Миколаївської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Головуюча:

Судді :