АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
при секретарі судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0003359 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 4 серпня 2014 року у виді позбавлення волі, більш суворим, остаточно до відбуття ОСОБА_6 призначено 3 роки позбавлення волі,
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: повідомляти органи крмінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтись в інспекцію для реєстрації,
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду, 6 травня 2014 року приблизно о 12.30 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину «Сільпо» за адресою: м. Київ, просп. Григоренко, 23, вирішив повторно таємно викрасти чуже майно, що належить ТОВ «Фоззі-Фуд». Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, узяв із торгівельних полиць та поклав до своєї сумочки: 1 упаковку балика «Марочний» вагою 0,736 кг. вартістю 59 грн. 88 коп. (без ПДВ), 1 упаковку балика «Марочний» вагою 0,520 кг. вартістю 42 грн. 30 коп. (без ПДВ), 1 упаковку карбонату «Європейський» вагою 0,520 кг. вартістю 39 грн. 55 коп. (без ПДВ), 1 упаковку карбонату «Європейський» вагою 0,662 кг. вартістю 49 грн. 78 коп. (без ПДВ). 1 упаковку карбонату «Європейський» вагою 0,608 кг. вартістю 45 грн. 72 коп. (без ПДВ), 4 банки печінки тріски вартістю 26 грн. 83 коп. за одну штуку (без ПДВ), загальною вартістю 107 грн. 32 коп. (без ПДВ), а всього взяв товару на загальну суму 344 грн. 55 коп. (без ПДВ).
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 пройшов через касову зону магазину, не розрахувавшись за вищевказаний товар, який належить ТОВ «Фоззі-Фуд», та направився до виходу із магазину, тим самим, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено із причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками охорони при виході із вказаного магазину.

Посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, а саме, в частині застосування до обвинуваченого положень ст. 76 КК України та зобов`язати ОСОБА_6 повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтись до реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції, а в іншій частині залишити ворок без зміни.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує, що суд першої інстанції суттєво порушив право обвинуваченого, оскільки при застосуванні до останнього положень ст. 76 КК України вийшов за межі вказаної статті, фактично зобов`язав його узгоджувати з органом кримінально-виконавчої інспекції будь-який виїзд за межі України, не залежно від мети та тривалості.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, обвинуваченого, який погодився з доводами апеляційної скарги, провівши дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та розглянувши провадження в її межах, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання, фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії ОСОБА_6 за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення правильно кваліфіковані за ч. ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, то колегія суддів вважає їх слушними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Як вбачається з вироку, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, те, що він є опікуном матері-інваліда П групи, відношення ОСОБА_6 до вчиненого, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, стан здоров`я, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України, місцевий суд дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.. 75 КК України із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України, і колегія суддів з таким висновком місцевого суду погоджується, що не оспорюється і в апеляційній скарзі прокурора.

Разом з тим, місцевий суд, покладаючи на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст.. 76 КК України, допустився помилки, зобов`язавши останнього не виїжджати за межі України без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, тим самим розширивши обмеження, передбачені законом, оскільки п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України передбачений обов`язок особи не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду - зміні.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що після подачі апеляційної скарги прокурором суддя 5 травня 2015 року виніс ухвалу про виправлення описки (ас. 88-89 т.2).

Проте, зазначена ухвала немає преюдиціального значення для винесення рішення по апеляційній скарзі прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону ст.. 76 КК України.

Окрім того, на увалу суду від 5 травня 2015 року про виправлення описки не надходила апеляційна скарга, апеляційне провадження не відкривалося, а тому у провадженні за апеляційною скаргою прокурора на вирок суду ухвала про виправлення описки переглянута бути не може.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити:
в резолютивній частині вироку обов`язок, покладений на ОСОБА_6 не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції замінити обов`язком, передбаченим п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, - не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня проголошення ухвали.

________________________________ ______________________________ ___________________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3