Справа № 11-688/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції . .
Категорія 07.07.2010
УХВАЛА

Іменем України

07 липня 2010 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Ященко І.Ю.,

суддів Габрієля В.О., Черкасова В.М.

з участю прокурора Нечепоренко С.П.

потерпілого ОСОБА_1

законного представника потерпілого ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2010 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, що має незакінчену вищу освіту, не одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимий, -

засуджений за ч.1 ст. 286 КК України до 2 (двох) років обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу залишено попередній підписку про невиїзд.

Цивільний позов, заявлений законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2, задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на лікування в сумі 515, 11 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь НДЕКЦ ГУ МВС України в Київській області вартість експертиз в сумі 1 313, 76 грн.

Доля речових доказів визначена відповідно до вимог ст.81 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_3 визнано винним в тому, що він 30.09.2009 року близько 19 год. 40 хв., керуючи у стані алкогольного спяніння технічно справним автомобілем марки «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_1, та рухаючись на ньому по вул.Озерній с. Червона Мотовилівка, Фастівського району, в напрямку смт. Борова, навпроти буд. №14, по власній неуважності, ненавмисно, не впоравшись із керуванням автомобілем, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з мотоциклом «Иж планета» без номерних знаків під керуванням неповнолітнього ОСОБА_1

В результаті дорожньо-транспортної події водій мотоцикла ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: уламкового перелому нижньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням, рваних ран лівої гомілки та ступні, перелому щиколотки малогомілкової кістки, ладьєвидної та кубовидної кісток ступні зліва, які, відповідно до висновку судово-медичного експерта, відносяться до категорії середньої тяжкості як такі, що спричинили тривалий розлад здоровя.

Спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_1 знаходиться у прямому причинному звязку з грубим порушенням водієм ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху України, а саме: п.11.2 ПДР України нерейкові транспортні засоби повинні рухатись якнайближче до правого краю проїзної частини; п.11.3 ПДР України на дорогах з двостороннім рухом, які мають по одній смузі руху у кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних знаків, виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та обїзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених в випадках; п.12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен врахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.1.2 ПДР України в Україні встановлено правосторонній рух транспортних засобів; п.1.5 ПДР України дії учасників дорожнього руху не повинні загрожувати життю та здоровю громадян.

Законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 на користь неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 656, 87 грн., відшкодування втраченого сином здоровя в розмірі 57 600, 00 грн. та на його користь моральної шкоди в розмірі 100 000, 00 грн.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи доведеність вини засудженого у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації його дій, просить вирок скасувати у звязку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в іншому складі. Вказує, що, всупереч вимогам ст. 333 КПК України, суд у вступній частині вироку не зазначив учасників судового розгляду - потерпілого ОСОБА_1 та законного представника потерпілого ОСОБА_2 Крім того, суд при постановленні вироку щодо ОСОБА_3, розглянувши заявлений представником потерпілого цивільний позов, прийняв рішення, не передбачене чинним кримінально-процесуальним законом, чим допустив істотне його порушення. Зазначає, що при обґрунтуванні відмови у застосуванні до ОСОБА_3 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, судом не прийнято до уваги, що злочин засудженим вчинено у стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується протоколом судово-медичного освідування підсудного. На думку апелянта, висновки суду щодо відсутності тяжких наслідків не відповідають дійсності, оскільки згідно медичної картки стаціонарного хворого № 9058/744 та висновку судово-медичної експертизи №І53/д від 27.11.09, потерпілий ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Фастівській ЦРЛ з 30.09.09 по 20.10.09.

В запереченні на апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засуджений просить вирок залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим, а подану апеляцію безпідставною.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, підтримавшого подану ним апеляцію, пояснення засудженого, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах і апелянтом не оспорюються.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.367 підставами для скасування або зміни вироку при розгляді справи в апеляційному суді є невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Згідно ст.372 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею Кримінального кодексу, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок мякості, так і суворості.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Так, суд, відповідно до ч.2 ст.65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов'язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено можливість призначення засудженому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

При обґрунтуванні відмови у застосуванні до засудженого вказаного виду додаткового покарання, судом у мотивувальній частині вироку вказано, що права водія для ОСОБА_3 є засобом отримання заробітку.

Однак, в порушення вимог ст.335 КПК України, суд першої інстанції в резолютивній частині вироку не зазначив про не застосування до засудженого додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Також, судом не взято до уваги, що злочин ОСОБА_3 вчинено у стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 30.09.2009 року №229 (а.с.15).

Відповідно до ст. 1187 ЦК України діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням та утриманням транспортного засобу, у тому числі керування транспортним засобом, віднесено до джерел підвищеної небезпеки як таку, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Пунктом 2.9 Правил дорожнього рух передбачено категоричну заборону керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Таким чином, судом не враховано той факт, що засуджений, достовірно знаючи вимоги Правил дорожнього руху України щодо заборони керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, а також те, що автомобіль належить до джерел підвищеної небезпеки та може заподіяти тяжкі наслідки у разі неналежної його експлуатації, свідомо сів за кермо, в подальшому допустивши дорожньо-транспортну подію.

Крім того, висновки суду першої інстанції про те, що вказаним злочином тяжкі наслідки не заподіяно, не відповідають дійсності.

Так, згідно медичної картки стаціонарного хворого № 9058/744 та висновку судово-медичної експертизи №І53/д від 27.11.2009 року (а.с.83-84), потерпілий ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Фастівській центральній районній лікарні з 30.09.09 по 20.10.09. Отримані останнім у результаті дорожньо-транспортної події тілесні ушкодження належать до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості як такі, що спричинили тривалий розлад здоров'я на термін більш, ніж 21 день.

Відповідно до п.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ від 17.01.1995 року, тривалим належить вважати розлад здоров'я строком понад 3 тижні (більш як 21 день).

Доводи апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, про неправильне розвязання судом цивільного позову є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 на користь неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 656, 87 грн., відшкодування втраченого сином здоровя в розмірі 57 600, 00 грн. та на його користь моральної шкоди в розмірі 100 000, 00 грн.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.324 КПК України, постановляючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред'явлений цивільний позов, на чию користь та у якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений.

Відповідно до ч.1 ст. 328 КПК України, постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.

Згідно роз'яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 року №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду №12 від 03.12.1997 року), цивільний позов при постановленні вироку може бути залишено без розгляду лише у випадках виправдання підсудного за відсутністю складу злочину або неявки цивільного позивача чи його представника у судове засідання.

При постановлені вироку щодо ОСОБА_3 міськрайонний суд, розглянувши заявлений представником потерпілого цивільний позов, прийняв рішення, не передбачене чинним кримінально-процесуальним законом, чим допустив істотне його порушення.

Крім того, всупереч вимогам ст. 333 КПК України, суд у вступній частині вироку не зазначив учасників судового розгляду - потерпілого ОСОБА_1 та законного представника потерпілого ОСОБА_2 (а.с.195).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок Фастівського міськрайонного суду від 15.04.2010 року щодо ОСОБА_3 слід скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок Фастівського міськрайонного суду від 15.04.2010 року щодо ОСОБА_3 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів.

Головуючий

Судді: