Ухвала

іменем україни

24 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чимкент республіки Казахстан, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, востаннє 17.03.2009 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 357, ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільненого 17.10.2011 року умовно-достроково на 1 рік 5 місяців і 11 днів,

за участю прокурораОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся захисник ОСОБА_7 з вимогами про перевірку судових рішень щодо ОСОБА_5 .

Вироком Димитровського міського суду Донецької області від 22 грудня 2014 року ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за:

- ч. 3 ст. 185 КК України - на 5 років;

- ч. 3 ст. 186 КК України - на 6 років.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. Із застосуванням вимог ст. 71 КК України ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років і 6 місяців.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржено.

На відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_9 з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 ухвалено стягнути солідарно 23 722 грн.

Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 2 квітня 2015 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_5 засуджено за те, що він 16 березня 2012 року приблизно о 10 годині 30 хвилин за попередньою змовою із ОСОБА_8 та не встановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, з проникненням у квартиру АДРЕСА_2 , заволодів майном та грошима ОСОБА_9 на загальну суму 23 774 грн., однак будучи виявленим іншими особами - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , із застосуванням до останнього насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, продовжив діяти з метою заволодіння майном та заволодів ним відкрито.

Крім того, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 2 вересня 2012 року приблизно о 10 годині 30 хвилин за попередньою змовою із ОСОБА_8 , повторно, з проникненням у квартиру АДРЕСА_3 , таємно заволодів грошима та майном ОСОБА_12 на загальну суму 60 742 грн.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства апеляційним судом, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення, та закрити провадження. Мотивуючи касаційну скаргу захисник твердить про порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України щодо змісту ухвали апеляційного суду, який не надав належної відповіді на всі доводи апеляційної скарги захисника. Також скаржник вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема неправильну кваліфікацію дій за епізодом вчинення відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 та вважає, що такі дії слід кваліфікувати за ст. 185 КК України, оскільки їх було вчинено таємно, а на місці вчинення злочину злочинців виявлено іншою особою вже після їх закінчення.

Заслухавши доповідача, прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

Ухвала апеляційного суду це судове рішення апеляційного суду щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою.

За своїм змістом ухвала апеляційного суду має відповідати вимогам ст. 419 КПК України, відповідно до пункту другого частини першої якої в мотивувальній частині ухвали необхідно зазначити короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; встановлені судом першої інстанції обставини; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до частини другої вказаної статті при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Для наведення в ухвалі таких підстав апеляційний суд має проаналізувати всі доводи, що містяться в апеляції і на кожен із них дати відповідь.

Розглядаючи апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 апеляційний суд зазначених положень закону належно не дотримався.

Зокрема, поза увагою апеляційного суду залишились доводи скаржників про неналежність доказів, якими обґрунтовано вирок щодо ОСОБА_5 . Зокрема, як засуджений, так і його захисник наголошували на тому, що суд безпідставно послався на дані протоколів слідчих дій за участю понятого ОСОБА_13 як на докази винуватості ОСОБА_5 із зазначенням конкретних причин, з яких ці дані неможливо використовувати як докази. Навівши певні доводи захисник ОСОБА_7 стверджував також і про те, що не можуть бути визнаними належними доказами й дані протоколів слідчих дій за участю понятого ОСОБА_14 .

Скаржники зазначали, що протокол пред?явлення особи ОСОБА_5 для впізнання потерпілій ОСОБА_10 також є неналежним доказом, оскільки відповідну слідчу дію проведено з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, отже суд не міг посилатись на цей протокол, як на доказ винуватості ОСОБА_5 .

Залишаючи без належної перевірки та без відповідної обґрунтованої й вичерпної відповіді всі вказані скаржниками в їх апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд, всупереч вимог ст. 419 КПК України, не навів в ухвалі переконливих підстав прийнятого ним рішення, не сформулював належним чином висновки щодо обґрунтованості засудження та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 .

Без відповіді залишились й доводи апеляційної скарги захисника про неправильне застосування кримінального закону при кваліфікації дій засуджених за епізодом заволодіння майном та грошима ОСОБА_9 .

Наведене свідчить про формальність розглядуапеляційних скарг.

Отже, ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 не можна визнати такою, що відповідає вимогам ст. 419 КПК України, тому вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду необхідно ретельно перевірити і проаналізувати всі доводи апеляційних та касаційної скарг, дати на них відповідь та постановити законне рішення.

Оскільки ухвала апеляційного суду скасовується з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, розгляд вказаних у касаційній скарзі захисника питань щодо кваліфікації дій засудженого є передчасним.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 2 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий апеляційний розгляд.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17