Провадження №: 1-кп/752/971/15
У Х В А Л А
09.11.2015 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
перекладача ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
провівши в приміщенні суду в м. Києві підготовче судове засідання у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
06.11.2015 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України.
В ході підготовчого судового засідання представник державного обвинувачення - прокурор ОСОБА_3 зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстав для його повернення немає, а тому просив призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 просив повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, зокрема вказав про те, що його підзахисний є громадянином Грузії, проте копії обвинувального акту на рідній мові або на мові, якою він володіє, не отримував.
Обвинувачений підтримав думку свого захисника.
Заслухавши думки сторін кримінального провадження щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, вивчивши обвинувальний акт, дослідивши реєстр матеріалів досудового розслідування, суд надходить до висновку про необхідність повернення даного обвинувального акту прокурору як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, з наступних підстав.
Згідно ст. 110 ч. 4 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, вичерпні вимоги до обвинувального акту в собі містить ст. 291 КПК України.
Згідно вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Згідно ст. 291 ч. 2 п. 5 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) КК України та формулювання обвинувачення.
Проте, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам статті 291 ч. 2 п. 5 КПК України, з наступних підстав.
Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений досудовим розслідуванням час з метою таємного викрадення чужого майна вступив у злочинну змову з Особою 1 та Особою 2, матеріали відносно яких виділено в окреме кримінальне провадження.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 разом з Особою 1 та Особою 2, матеріали відносно яких виділено в окреме кримінальне провадження, 01.04.2015 року приблизно о 14 год. 30 хв., прибули до корпусу № 3 будинку АДРЕСА_1 , після чого, приблизно о 14 год. 40 хв., знаходячись у під`їзді № 2 корпусу № 3 будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 та Особа 2, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, переконавшись у відсутності сторонніх осіб та у тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, діючи згідно відведених ролей, за допомогою завчасно підготовлених спеціальних пристроїв та відповідних інструментів пошкодили замикаючий пристрій вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 , а Особа 1, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, діючи згідно відведеної йому ролі, перебував у цей час поряд з корпусом № 3 будинку АДРЕСА_1 , спостерігаючи за навколишньою обстановкою, щоб у разі небезпеки попередити ОСОБА_6 та Особу 2, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, котрі в цей час, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи згідно відведених їм ролей, проникли до квартири АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали чуже майно, яке належить ОСОБА_7 , а саме: годинник ТМ «Fossil ES 3060» вартістю 1036 грн., фотоапарат «Nikon D 5100» вартістю 6853 грн. 88 коп., чохол відео/фото «Golla CAM Bag S G 1259 Nolal-black» вартістю 138 грн. 38 коп., електронний накопичувач «Transcend SDHC 32 Gb Class 10» вартістю 203 грн. 50 коп., метелик від сережки із металу жовтого кольору вартістю 500 грн., підвіску у виді ключа із металу жовтого кольору вартістю 700 грн., ланцюжок з підвіскою у виді листка із металу жовтого кольору вартістю 2000 грн., каблучку із металу жовтого кольору вартістю 300 грн., каблучку з візерунками у виді слонів та каменем із металу жовтого кольору вартістю 2000 грн., сережки у виді кілець з метеликами із металу жовтого кольору вартістю 2500 грн., каблучку з каменем та фігурами у виді двох сердець із металу жовтого кольору вартістю 3000 грн., після чого залишили приміщення вказаного житла з викраденим майном та повернулись до Особи 1, який, згідно відведеної йому ролі, чекав на них поблизу корпусу № 3 будинку АДРЕСА_1 , чим завдали ОСОБА_7 матеріального збитку на загальну суму 19232 грн. 26 коп.
Вказані дії ОСОБА_6 були кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 185 ч. 3 КК України як таємне викрадення чужого майна крадіжка, вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднана із проникненням у житло.
Проте, пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення за ст. 185 ч. 3 КК України не є конкретним, оскільки в обвинувальному акті не зазначено за допомогою яких відповідних, як вказано у обвинувальному акті, завчасно підготовлених спеціальних пристроїв та інструментів, що застосовувались обвинуваченим та іншими особами, було пошкоджено замикаючий пристрій дверей для можливості проникнення до житла з метою отримання безпосереднього доступу до майна.
Згідно ст. 291 ч. 2 п. 2 КПК України обвинувальний акт має містити відомості щодо кожного обвинуваченого.
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 є особою, раніше судимою, а саме - за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10.02.2006 року за ст. 185 ч. 4 КК України до 1 року позбавлення волі, за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 15.05.2008 року за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України - звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2011 року за ст. 185 ч. 3 КК України до 5 років позбавлення волі.
Проте, всупереч вимогам ст. 291 ч. 2 п. 2 КПК України в обвинувальному акті не зазначено чи було відбуто покарання, призначені ОСОБА_6 за вищевказаними судовими рішеннями.
Крім того, всупереч вимогам ст. 291 ч. 2 п. 2 КПК України в обвинувальному акті не в повній мірі відображено анкетні відомості обвинуваченого ОСОБА_6 щодо його імені та по-батькові.
Згідно ст. 291 ч. 4 п. 1 КПК України до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування.
Вимоги до реєстру матеріалів досудового розслідування встановлено ст. 109 КПК України, згідно якої, реєстр матеріалів досудового розслідування має містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Згідно ст. 110 ч. 3 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Проте, всупереч вимогам кримінального процесуального закону реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , не містить даних щодо прийняття слідчим рішення про визнання ОСОБА_7 потерпілим у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ст. 290 ч. 7 КПК України про відкриття сторонам кримінального провадження матеріалів прокурор або слідчий за його дорученням повідомляє потерпілого, після чого останній має право ознайомитися з ними за правилами, викладеними в цій статті.
Проте, всупереч вимогам кримінального процесуального закону реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , не містить даних щодо повідомлення потерпілому ОСОБА_7 про відкриття сторонам кримінального провадження матеріалів.
Також необхідно звернути увагу на те, що в розділі І реєстру матеріалів досудового розслідування відсутня послідовність викладення процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування даного кримінального провадження.
Крім того, в пунктах 1, 2, 3 розділу ІІІ реєстру матеріалів досудового розслідування не зазначено строк застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що були застосовані в ході досудового розслідування даного кримінального провадження.
Окремо слід звернути увагу на наступне.
Згідно ст. 42 ч. 3 п. 18 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною мовою або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.
В ході підготовчого судового засідання прокурор зазначив, що під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 є громадянином Грузії та не володіє українською мовою, однак не зважаючи на це, обвинувальний акт було складено та вручено ОСОБА_6 українською мовою.
Оскільки ОСОБА_6 , який є громадянином Грузії, не отримав копії обвинувального акту рідною мовою, або іншою мовою, якою він володіє, суд надходить до висновку про те, що органом досудового розслідування не було дотримано вказаних вимог ст. 42 ч. 3 п. 18 КПК України, що залишилось і поза увагою процесуального керівника у даному кримінальному провадженні.
Викладені вище недоліки перешкоджають суду призначити судовий розгляд кримінального провадження за даним обвинувальним актом, у зв`язку з чим він підлягає поверненню прокурору для приведення його у відповідність з вимогами ст. 291 КПК України.
Клопотань щодо зміни або продовження строку дії заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу тримання під вартою від сторін кримінального провадження не надійшло, проте, беручи до уваги особу обвинуваченого, який під час досудового розслідування даного кримінального провадження порушив обов`язки, встановлені ст. 194 ч. 5 КПК України, що були покладені на нього у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу - застава, з 20.05.2015 року по 13.09.2015 року перебував у розшуку, не має на території України зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, суд надходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому, у відповідності з вимогами ст. ст. 183 ч. 4 п. 3, 331 КПК України, суд надходить до висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення застави.
Керуючись ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, - повернути прокурору прокуратури Голосіївського району м. Києва.
Зобов`язати прокурора прокуратури Голосіївського району м. Києва усунути виявлені недоліки протягом семи діб з моменту вступу ухвали в законну силу.
Обвинуваченому ОСОБА_6 продовжити строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою на 60 днів, тобто до 07.01.2016 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом семи діб з моменту проголошення.
Суддя ОСОБА_1