Справа № 1 70/11
ВИРОК

Іменем України

22 лютого 2011 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю прокурора Рябих С.В.

підсудних ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимого:

18.05.2001 року Крюківським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст. 140, ч. 3 ст. 81, ст. 42 КК України (в ред. від 1960 року) строком на 3 роки 6 місяців. Звільнився за ст. 52 КК України 04.03.2004 року умовно - достроково з невідбутим строком 3 місяці 17 днів;

03.06.2005 року Крюківським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст. 185; ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 190, 70, 71 КК України строком на 4 роки 1 місяць позбавлення волі. Звільнений за ст. 81 КК України 16.11.2007 року умовно-достроково на 10 місяців 14 днів,

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, без постійного місця проживання, раніше судимого:

21.02.1995 року Липовецьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 142 КК України (в ред. від 1960 року). Звільнився 21.02.2001 р.;

27.08.2004 року Пирятинським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, 75 КК України позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком 1 рік;

14.03.2005 року Пирятинським районним судом Полтавської область за ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, 71 КК України строком на 4 років.

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України,

встановив:

Підсудні вчинили ряд умисних, в т.ч. тяжкий злочин проти власності за таких обставин:

19.01.2010 року, близько 16 год. 00 хв, ОСОБА_1, з метою викрадення чужого майна, прибув на територію ВАТ «Полтавський ГЗК, де в районі корпусу дільниці обпалу, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю працівників комбінату, зібрав лом стальний № 500 загальною вагою 180 кг, вартістю 272 грн.70 коп.. та ролик направляючий новий вартістю 3940 грн. 70 коп., але свій злочинний намір не довів до кінця по причині, що не залежала від його волі, під час складання лому для вивезення був затриманий працівниками ОДА «Захист», які проводили патрульний об'їзд території ВАТ «Полтавський ГЗК».

17.04.2010 року, близько 06-00 год. ОСОБА_2, з метою викрадення майна, прибув на територію складу металобрухту дробильної фабрики № 1500, де шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю працівників цеху зібрав лом стальний № 501 загальною вагою 161 кг, вартістю 268 грн.39 коп., але свій злочинний намір не довів до кінця по причині, що не залежала від його волі, на місці вчинення злочину, під час підготовки лому для вивезення був затриманий працівниками ОДА «Захист», які проводили патрульний об'їзд території ВАТ «Полтавський ГЗК».

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 22.04.2010 року ОСОБА_2, перебуваючи у м. Кременчуці, на залізничному вокзалі, у невстановленої в ході досудового слідства особи, придбав медичний шприц з наркотичною речовиною, який залишив при собі для подальшого вживання.

23.07.2010 року, близько 10-00 год., ОСОБА_2, був затриманий працівниками міліції поблизу 6-го підїзду будинку №12 по вул. Добровольського в м. Комсомольську, де у нього, в лівій кишені сорочки було виявлено та вилучено медичний шприц з особливо небезпечною психотропною речовиною - кустарно виготовленим препаратом з ефедрину, маса якої в перерахунку на суху речовину за висновком хімічної експертизи складає 0,35 г.

14.05.2010 року, близько 12-00 год.,, ОСОБА_1, в продовження своєї злочинної діяльності, повторно, з метою викрадення майна, прибув на територію залізничного цеху ВАТ «Полтавський ГЗК», де, скориставшись відсутністю працівників цеху, шляхом вільного доступу намагався здійснити крадіжку подкладок Д 65 загальною вагою 320 кг. вартістю 774 грн. 40 коп., але свій злочинний намір не довів до кінця по причині, що не залежала від його волі - на місці вчинення злочину, під час складання підкладок для вивезення був затриманий працівниками ОДА «Захист», які проводили патрульний об'їзд території ВАТ «Полтавський ГЗК».

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 02.06.2010 року, близько 12-00 год. ОСОБА_1, повторно, з метою викрадення майна, прибув на територію складу металобрухту дробильної фабрики № 1500, де, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю працівників цеху, зібрав лом стальний № 500 загальною вагою 119 кг, вартістю 238 грн., але свій злочинний намір не довів до кінця по причині, що не залежала від його волі - на місці вчинення злочину, під час складання лому для вивезення був затриманий працівниками ОДА «Захист», які в ході виконання своїх службових повноважень проводили патрульний об'їзд території ВАТ «Полтавський ГЗК».

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 10.06.2010 року, близько 10-00 год. ОСОБА_1 за попередньою змовою із ОСОБА_2 та особою, матеріали кримінальної справи відносно якої виділені в окреме провадження в звязку із розшуком, з метою викрадення майна прибули на територію ВАТ ПГЗК, де здійснивши проникнення до сховища тимчасового складу утримання матеріалів верхньої будови колії залізничного цеху, витягли звідти 40 кг. металевих підкладок, марки Д 65 вартістю 362 грн., та 350 кг. накладок марки 2 Р65 вартістю 3167 грн. 50 коп., перенесли викрадене майно до садового товариства «Мічурінець», але свій злочинний намір не довели до кінця по причині, що не залежала від їх волі - під час завантажування деталей для вивезення були затримані працівниками ОДА «Захист», які проводили патрульний об'їзд території ВАТ «Полтавський ГЗК».

Свою вину в предявленому обвинуваченні підсудні визнали частково. ОСОБА_1, не заперечуючи по суті своєї причетності до замаху на вчинення крадіжки майна ВАТ ПГЗК за епізодом від 19.01.2010 року, не визнав обєм викраденого майна, заперечивши свою вину у викраденні ролика, а по епізоду замаху на викрадення майна ВАТ ПГЗК, повязаного з проникненням у сховище, обидва підсудних заперечили власну причетність до інкримінованого злочину, пояснивши свої первинні показання на досудовому слідстві тиском з боку працівників міліції. По іншим епізодам предявленого обвинувачення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свою вину визнали повністю.

Суд, дослідивши представлені по справі докази, вважає, що вина підсудних у вчиненні інкримінованих злочинів підтверджується такими доказами по епізодам відповідно:

По епізоду замаху на викрадення майна ВАТ ПГЗК від 19.01.2010 року

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечив, що 19 січня 2010 року перебуваючи на території ВАТ ПГЗК, достовірно знаючи графік роботи працюючих на підприємстві /раніше сам працював у згаданому цеху /, скориставшись відсутністю працівників, назбирав на території цеху металобрухт, який переніс на узбіччя дороги для подальшого вивезення. Під час завантаження автомобілю, який на його прохання був наданий йому його знайомим ОСОБА_3, був затриманий працівниками міліції. За даним епізодом заперечив викрадення ролика нового направляючого. На досудовому слідстві свою вину за цим епізодом визнав повністю (т.2 а.с. 81-82).

Як вбачається з оголошених в судовому засіданні показань ОСОБА_3 (т.1 а.с. 60) останній підтвердив, що дійсно, на прохання свого знайомого ОСОБА_1 та його пропозицію заробити грошей, 19 січня 2010 року погодився перевезти металобрухт, який за повідомленням ОСОБА_1 був знайдений ним і є безхозним.

За фактом затримання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та вилучення у них металу був складений акт зважування (т.1 а.с. 15) з визначенням вартості викраденого за даними бухгалтерського обліку ВАТ ПГЗК ( т.1 а.с. 13). Постановою слідчого від 21 квітня 2010 року вилучений автомобіль та метал були приєднані до матеріалів справи в якості речових доказів ( т.1 а.с. 74).

Кримінальна справа у відношенні ОСОБА_3 була закрита провадженням на стадії досудового слідства відповідно до п.2 ст.6 КПК України (т.1 а.с. 58-59).

По епізоду замаху на викрадення майна ВАТ ПГЗК від 10.06.2010 року

Підсудні свою вину за згаданим епізодом предявленого обвинувачення не визнали, пояснивши свої первинні показання на досудовому слідстві, в т.ч. показання, надані під час відтворення обстановки та обставин події злочину (т.1 а.с. 81-82, 92-103) тиском з боку працівників міліції. Суду показали, що метал завантажували на прохання ОСОБА_4, який повідомив їм, що є власником металобрухту. На його ж прохання запросили для перевезення машину таксі. На даний час матеріали кримінальної справи відносно підсудного ОСОБА_4 виділені в окреме провадження в звязку з його розшуком.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка водій таксі ОСОБА_5 підтвердив суду, що дійсно, на прохання підсудних 10 червня 2010 року він погодився вивезти належний їм метал з дачного товариства «Мічурінець».Там до них приєднався третій хлопець. Під час завантаження автомобіля підїхав наряд охорони ВАТ ПГЗК, і підсудні почали тікати. З приїздом працівників міліції провели зважування металу, що підтверджене в матеріалах справи відповідним протоколом зважування (т.2 а.с. 26) з визначенням вартості викраденого за даними бухгалтерського обліку ВАТ ПГЗК ( т.2 а.с. 33-36).

Обгрунтовуючи висновки про доведеність вини ОСОБА_1 по епізодам предявленого обвинувачення в замасі на вчинення крадіжки від 14 травня 2010 року та 02 червня 2010 року, а також щодо доведеності вини ОСОБА_2 по епізоду замаху на вчинення крадіжки від 17.04.2010 року та фактом незаконного зберігання наркотичного засобу, суд, обмежившись в цій частині допитом підсудних та представника ВАТ «ПГЗК» , застосовуючи положення ч. 3 ст. 299 КПК України, приймає до уваги, що фактичні обставини справи, вартість майна, що стало предметом злочинного посягання та обєм вилученого наркотичного засобу ніким не оспорюються.

Отже, оцінивши всі зібрані по справі докази, вину підсудних в інкримінованих злочинах суд вважає доведеною повністю, а кваліфікацію їх дій за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України вірною, оскільки вони повторно, за епізодом від 10.06.2010 року за наявності кваліфікуючої ознаки проникнення у сховище, вчинили ряд закінчених замахів на крадіжку чужого майна.

Дійшовши висновку про винуватість підсудних у вчиненні інкримінованих злочинів, суд оцінює їх показання в частині невизнання своєї вини, як такі, що мають на меті уникнення відповідальності.

Обравши способом захисту заперечення своєї причетності до вчинення інкримінованих злочинів, підсудні, усвідомлюючи характер доказів по справі, в т.ч. їх безпосереднє затримання та вилучення речових доказів, вдалися до заперечення своїх первинних показань /в т.ч. явок з повинною та показань, наданих під час відтворення обставин та події злочину (т.1 а.с. 81-82, 92-103), мотивуючи їх характер тиском з боку працівників міліції.

ОСОБА_2, разом з тим, посилаючись на тиск з боку працівників міліції, що мав місце під час досудового слідства, зазначив суду, що із відповідними скаргами на їх дії не звертався, оскільки не вбачав і не вбачає на даний момент сенсу в своїх зверненнях, а надаючи визнавальні показання органу досудового слідства побоювався лише за власне здоровя.

ОСОБА_1 із відповідною скаргою до прокуратури звернувся лише під час судового слідства, за фактом якої було проведено перевірку з прийняттям рішення про відсутність в діях працівників міліції підстав для порушення кримінальної справи (т.2 а.с. 317-341).

Отже, відсутність відвертості підсудних перед судом, невизнання ними своєї вини по епізоду, повязаному з проникненням у сховище та чисельні спроби у будь-який спосіб піддати сумніву докази, що обєктивно підтверджують згаданий факт, в т.ч. їх спроба втекти під час завантажування автомобіля, на думку суду є переконливим свідченням їх бажання уникнути відповідальності за ряд умисних, і насамперед тяжкого злочину проти власності.

Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд, враховуючи положення ст.65, 68 КК України, приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених діянь, ступінь здійснення злочинних намірів та причини, внаслідок яких злочини не було доведено до кінця, а також особи винних та обставини, що впливають на призначення покарання.

Суд враховує, що підсудні вчинили ряд замахів на вчинення крадіжки чужого майна і приймає до уваги, що тяжких наслідків від скоєного не настало.

За висновком ЛКК ОСОБА_1 практично здоровий, працездатний, не потребує примусового лікування від наркоманії та алкоголізму. Не працює. За попереднім місцем роботи та місцем проживання характеризується добре. Проживає в родині з батьками. Постійного джерела доходу не має. На даний час утримується під вартою за обвинуваченням у вчиненні ряду умисних злочинів (т.2 а.с.309).

ОСОБА_2 за висновком ЛКК пербуває на «Д» обліку у лікаря-фтізіатра з діагнозом «Відкрита форма туберкульозу» і потребує стаціонарного лікування. Не має постійного місця проживання та роботи. За попереднім місцем реєстрації характеризується негативно, як особа, схильна до вживання алкогольних напоїв та вчинення правопорушень.

Отже, вирішуючи питання про призначення покарання за незакінчені злочини, суд з урахуванням даних про особи підсудних та кількості вчинених ними злочинних посягань, з врахуванням положень ст. 50, ч.2 ст. 65 КК України, які передбачають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочини, а також запобігання вчиненню ними нових злочинів, суд вважає, що відбувати покарання обидва повинні лише в умовах ізоляції від суспільства. Призначаючи обом покарання за сукупністю вчинених злочинів, суд з врахуванням тяжкості захворювання, виявленого у ОСОБА_2 та наявності позитивних характеризуючи даних на ОСОБА_1, що розцінене судом в якості помякшуючих покарання обставин, вважає за можливе при призначенні обом покарання відповідно до положень ч.1 ст..70 КК України, застосувати принцип поглинення менш суворих покарань більш суворим.

Питання про речові докази вирішене судом відповідно до ст. 81 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,

засудив:

ОСОБА_1 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до двох років позбавлення волі, за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття ОСОБА_1 призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_1 змінити з підписки про невиїзд на тримання під вартою. Строк покарання відраховувати з 22 лютого 2011 року.

ОСОБА_2 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до двох років позбавлення волі, за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі, за ч.1 ст.309 КК України до одного місяця арешту.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим остаточно до відбуття ОСОБА_2 призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_2 залишити попередній - тримання під вартою. Строк покарання відраховувати з 23 липня 2010 року.

Речові докази по справі залишити власникам, як їм належні. Шприц з наркотичною речовиною знищити.

На вирок суду протягом 15 діб з моменту його проголошення, засудженими в той же строк з часу отримання копії вироку може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя підпис ОСОБА_6

З оригіналом вірно:

Суддя Т.В. Окунь