печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
29 грудня 2014 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , особи, яка звернулася зі скаргою адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Генеральної прокуратури України та про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просить зобов`язати процесуального керівника у кримінальному провадженні № 0000016 ст. прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 протягом розумного строку вчинити одну з дій, передбачених ст. 283 ч. 2 КПК України у кримінальному провадженні № 0000016 відносно ОСОБА_5 .

В судовому засіданні прокурор проти задоволення скарги заперечив, вважаючи її безпідставною.

В судовому засіданні особа, яка звернулася зі скаргою адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримав та просив її задовольнити, з підстав наведених в ній.

Слідчий суддя, заслухавши заперечення прокурора, пояснення особи, яка звернулася зі скаргою, дослідивши матеріали провадження, дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 308 КПК України підозрюваний та захисник під час досудового розслідування мають право оскаржити вищестоящому прокурору недотримання розумних строків слідчим, прокурором.

Так, слідчий суддя самостійно не може прийняти таке рішення, яке має бути прийняте прокурором на виконання ухвали, прийнятої за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора.

Єдиним критерієм, який дозволяє визначити, які дії чи бездіяльність органу дізнання, слідчого, прокурора, які рішення цих органів та осіб можуть бути оскаржені до суду та хто саме має право на таке оскарження, є обмеженням конституційних прав і свобод громадян або створення перепон для доступу до правосуддя.

Так, відповідно до ст. 9 ч. 1 КПК України під час кримінального провадження слідчий суддя, зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 9 ч. 5 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 9 ч. 6 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

«Національний орган», визначений у статті 13, не обов`язково має бути судовим органом, але якщо ні, то його повноваження та гарантії, які він надає, є значущими у визначенні ефективності засобу захисту. Суд зазначає, що, навіть припускаючи, що прокурор є незалежним, цей засіб не міг забезпечити заявнику допомогу» (Рішення по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 12 лютого 2007 року, п. 80).

«Метою статті 13 «є забезпечення механізму, завдяки якому особи можуть скористатися засобами судового захисту на національному рівні від порушення конвенційних прав, перед тим як вдатися до міжнародного механізму оскарження в Суді» (Рішення по справі «Кудла проти Польщі»( Kudla v. Poland) від 26 жовтня 2000).

«Стаття 13 гарантує наявність в національному праві правових засобів, захищаючих переважно права і свободи, викладені в Конвенції. Тому й вимагається, наявність правового засобу, який дозволяє компетентному національному органу з`ясувати зміст претензії, заснованої на Конвенції» (Рішення по справі «Аксой проти Туреччини»(Aksoy v. Turkey) від 18 грудня 1996 року, п. 95).

За таких обставин, в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Генеральної прокуратури України та про зобов`язання вчинити дії слід відмовити.

Разом з цим, слідчий суддя вважає за необхідне копію скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Генеральної прокуратури України та про зобов`язання вчинити дії, направити до Генеральної прокуратури України.

Керуючись ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 36, 303, 305, 306, 307, 308, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Генеральної прокуратури України та про зобов`язання вчинити дії, залишити без задоволення.

Копію скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Генеральної прокуратури України та про зобов`язання вчинити дії, направити до Генеральної прокуратури України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1