Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_7,
суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,
секретаря судового засідання ОСОБА_10,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 29 вересня 2015 року кримінальне провадження, внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001736, за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 25 травня 2015 року щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженки м. Миколаєва, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимої,

яку вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2015 року засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 8500 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 25 травня 2015 року вирок місцевого суду скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_11,

У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати у зв'язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому посилається на те, що апеляційний суд безпідставно закрив кримінальне провадження, дав іншу оцінку доказам в матеріалах кримінального провадження, не досліджуючи їх у судовому засіданні, а також допустив протиріччя при обґрунтуванні свого рішення.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою у тому, що вона, 1 квітня 2014 року, приблизно о 12.30 годині, знаходячись біля другого під''їзду будинку № 244-Б по вул. Чигрина в м. Миколаєві, безпричинно, діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, стала голосно висловлюватися нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_6, яка прибирала територію, схопила віник, яким працювала потерпіла, та завдала останній удар в область правого плеча, після того зламала у вінику ручку. На неодноразові вимоги припинити хуліганські дії ОСОБА_5 не реагувала, а продовжуючи свої дії, зірвала з потерпілої окуляри для зору та зламала їх, заподіявши потерпілій матеріальні збитки на суму 615 грн., внаслідок чого було порушено роботу ОСОБА_6 по прибиранню території.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 434 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Доводи касаційної скарги прокурора про необґрунтованість ухвали апеляційного суду заслуговують на увагу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції визнав ОСОБА_5 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України .

Не погоджуючись з вказаним вироком засуджена та прокурор подали апеляційні скарги. В апеляційній скарзі засудженої фактично ставилось питання про закриття кримінального провадження щодо неї в зв'язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення на що наводились відповідні доводи. Крім того, даючи аналіз доказам у справі, засуджена зазначила, що під час провадження справи в суді першої інстанції, обвинувачення відносно неї не знайшло свого підтвердження.Прокурор в апеляційній скаргі ставив питання про скасування вироку в частині прозначеного ОСОБА_5 покарання та ухвалення нового вироку.

Переглядаючи кримінальне провадження за вказаними апеляційними скаргами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.

Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду щодо законності та обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 419 КПК.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали зазначаються встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

При скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення.

Ці вимоги закону належним чином не виконані.

Мотивуючи свій висновок про невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та про вичерпання можливості їх отримання апеляційний суд, на думку колегії суддів, обрав вибірковий підхід до оцінки доказів. При цьому, в порушення вимог кримінального процесуального закону, суд не дав оцінки з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності дослідженим в ході судового слідства та представленим у провадженні доказам обвинувачення та іншим матеріалам.

Так, судом апеляційної інстанції не враховано та не надано належної оцінки показанням свідків сторони обвинувачення, свідчення яких з урахуванням ст. 84 КПК є джерелом доказу. В ухвалі не вказано чому суд не бере до уваги зазначені докази, тобто не наведено мотивів визнання цих доказів недопустимими чи неналежними.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Як убачається, висновки апеляційного суду щодо обставин правопорушення істотно різняться із висновками місцевого суду.

Разом із тим, апеляційним судом, на порушення вимог ст. 404 КПК України, обставини, встановлені під час кримінального провадження, повторно не досліджувались.

Свідки не допитувались щодо обставин обвинувачення, як і не досліджувались інші докази по справі (а. п. 130).

Крім того, згідно ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов'язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями лише за клопотанням учасників судового провадження

З положень ст. 370 КПК України , якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу ; вмотивованим рішення, є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено в ході апеляційного перегляду вироку.

Отже, апеляційний суд усупереч законодавчим приписам не дослідив безпосередньо інших зібраних у провадженні доказів, обмежився лише заслуховуванням пояснень ОСОБА_5 з приводу поданих апеляційних скарг. Проте, як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, він оцінив усі докази в їх сукупності та дав їм іншу оцінку ніж суд першої інстанції, обґрунтовуючи свої висновки, тим самим порушив вимоги ст. 94, 95 КПК України, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону України, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 412 КПК України.

Ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, якщо обставини, що впливають на кваліфікацію вчиненого не були належно досліджені й оцінені.

Крім того, як убачається зі змісту судового рішення, ухвала апеляційного суду містить в собі суперечності щодо підстав закриття кримінального провадження.

Так, в мотивувальній частині ухвали, апеляційний суд фактично прийшов до висновку про відсутність в діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, хоча кримінальне провадження закрив на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді. Тобто, фактично визнавши, що відносно потерпілої було вчинено кримінальне правопорушення, проте, доказів того, що це зробила саме ОСОБА_5 не достатньо, а тому, мотивувальна частина ухвали не відповідає резолютивній, що також ставить під сумнів законність правових підстав для закриття кримінального провадження.

Крім того, колегія суддів вважає підставними доводи прокурора про те, що своє рішення апеляційний суд побудував не досліджуючи докази, а лише поклавши в обґрунтування постанову Пленуму Верховного суду України № 3 від 28 червня 1991 року, яка, по перше, носить рекомендаційний характер, а, по друге, втратила чинність на підставі постанови Пленуму Верховного суду № 10 від 22 грудня 2006 року, що ставить під сумнів законність обґрунтування судового рішення.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, судове рішення згідно з ч. 1 ст. 438 КПК належить скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді, суду необхідно відповідно до вимог ст.ст. 94, 95, 439 КПК України, положень глави 31 КПК України , за наявності відповідного клопотання, дослідити обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв'язку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 433 , 434 , 436-438 колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 25 травня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9