УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін:

особи, що подала скаргу ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 від 09.12.2015 року про закриття кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2012 року за № 0000133 за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 382 КК України, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва, в порядку ст. 303 КПК України, на постанову слідчого про закриття кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2012 року за № 0000133 за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 382 КК України, оскільки вона винесена без належної перевірки обставин, які зазначалися у заяві про вчинення кримінального правопорушення, а тому просить рішення скасувати та направити матеріали для проведення досудового розслідування в загальному порядку.

У судовому засіданні особа, що подала скаргу її підтримав, просив задовольнити зі вказаних в останній підстав.

Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі, оскільки його постановою від 09.12.2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 від 27.05.2013 року про залучення його до цього провадждення у якості потерпілого було відмовлено, а саме провадження порушено за заявою заявника ОСОБА_6 , тож у силу положень ст. 303 КПК України, він не має права оскаржувати постанову слідчого про закриття.

У судове засідання слідчий ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленою про розгляд скарги, не з`явилася, про поважні причини неявки, визначені ст. 138 КПК України, не повідомила, у зв`язку з чим, суд враховуючи положення ч. 3 ст. 306 КПК України, вважає за можливе провести її розгляд у її відсутність.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу, заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2012 року за № 0000133 за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 382 КК України, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів провадження у провадженні Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві перебувало кримінальне провадження унесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2012 року за № 0000133 за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 382 КК України.

За результатами досудового розслідування постановою слідчого ОСОБА_5 від 09.12.2015 року про закриття кримінального провадження, в рамках кримінального провадження № 0000133 від 30.11.2012 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, провадження закрито, у зв`язку з відсутністю події злочину.

Також, у судовому засіданні встановлено, з наявних витягів у кримінальному провадженні № 0000133, що воно є провадженням, яке порушене за заявою ОСОБА_6 від 21.11.2012 року (ЄРДР № 0000186) та за заявою ОСОБА_3 від 09.07.2014 року (ЄРДР № 0000133), ( а.п. без №, знаходиться між аркушами провадження 8-9 том № І).

Постановою прокурора прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_4 від 09.07.2014 року провадження, унесені до ЄРДР за № 0000186 та № 0000133 об`єднано в єдине і присвоєно номер - 0000133 (а.п. 7-8 том № І).

27.05.2013 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого з заявою про залучення до провадження як потерпілого та ця заява була прийнята слідчим РУ ОСОБА_7 (а.п. 61 том № І).

При цьому ст. 55 КПК України регламентовано, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України).
Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 55 КПК України).
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3 ст. 55 КПК України).
У даному випадку, за наслідками розгляду поданої заяви заявника у відповідності до ч. 2 ст. 55 КПК України слідчим ОСОБА_7 27.05.2013 року було вручено ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки (а.п. за № 63-66, який розташований між а.п. 61 та 65 тому № І через, що нумерація є явно не достовірною), тобто, в останнього з моменту подання цієї заяви про залучення до провадження як потерпілого виникли права і обов`язки потерпілого.
27.05.2013 року в період часу з 11 год. 42 хв. по 12 год. 41 хв. слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 було допитано ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було допитано у якості потерпілого (а.п. 67-69 том № І).
19.06.2013 року ОСОБА_3 було подано позовну заяву у вказаному провадженні про відшкодування моральної шкоди (а.п. 104-105 том № І).
В той же час, 09.12.2015 року постановою прокурора прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_4 відмовлено у заяві ОСОБА_3 від 27.05.2013 року про залучення його до провадження, як потерпілого (а.п. без №, том № VI).
Тобто, тієї самої, яку 27.05.2013 року задовольнив слідчий ОСОБА_7 та, відповідно, вручив пам`ятку про права та обов`язки через, що, на цей час, ОСОБА_3 , у силу положень ст. 60 КПК України, перебуває у провадженні в якості заявника, враховуючи те, що до ЄРДР за його заявою від 09.07.2014 року були унесені відомості та присвоєно № 0000133, який в подальшому об`єднано до цього провадження.

Згідно ст. 60 КПК України, заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим. Заявник має право: 1) отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 2) подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; 3) отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.
Також, в силу положень п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні заявник може оскаржити рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Поряд з цим, з норм ст. 61 КПК України випливає, що права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову.
Таким чином, у супереч доводів прокурора, дана скарга підлягає розгляду слідчим суддею, оскільки в силу положень ст.ст. 3, 60, 303 КПК України, подане уповноваженим суб`єктом заявником у провадженні.
Доводи ОСОБА_3 про незаконність постанови прокурора прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_4 від 09.12.2015 року слідчий суддя, не дивлячись, на її особливості та специфіку прийняття, не сприймає, бо остання, на цей день, є чинною, ба, навіть, як би вона оскаржувалася, згідно ч. 1 ст. 305 КПК України, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування не зупиняє виконання рішення чи дію слідчого, прокурора.
Тож, аналізуючи доводи особи, що подала скаргу в частині невідповідності положення КПК України рішення слідчого про закриття провадження, враховує таке.
Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

В той же час, відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, або ж події, то він має звернути увагу на те, щоб така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них, оцінку кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі Олександр Ніконенко проти України, Мута проти України, Карабет та інші проти України).

Проте, обставини, викладені у заяві особи, що подала скаргу, не в повній мірі стали предметом контролю слідчого при проведенні досудового розслідування, оскільки постанова слідчого про закриття кримінального провадження вказаним нормам КПК України не відповідає, являється по суті не вмотивованою, оскільки її зміст не відповідає фактичним обставинам справи, зокрема, в ній взагалі відсутня оцінка кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, тобто суб`єктом оскарженння не надано обґрунтовані відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Тобто, з оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вимоги КПК України було виконано належним чином та надано необхідну правову оцінку усім обставинам в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

Також з кримінального провадження випливає, що ухвалами слідчого судді від 11.02.2015 року, 24.09.2015 року (а.п. без №, том № VI), які набрали статусу остаточних та є обов`язковими до виконання на всій території України, не виконані.

Зокрема, після постановлення цих ухвал слідчим суддею про скасування постанов слідчого про закриття провадження, слідчий провів наступні дії ухвалив постанову про закриття, за першою ухвалою, та допитав попереднього слідчого у провадженні і ухвалив постанову про закриття за другим судовим рішешням про скасування такого закриття (а.п. без №, том № VI).

Відповідно до ч. 2 ст. 534 КПК України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Однак, у супереч вищезазначених норм законодавства, стороною обвинувачення вказані судові рішення не враховано, викладені у судових рішеннях вимоги не виконано належним чином.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова слідчого скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Керуючись ст. ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України слідчий суддя, -

у х в а л и в :
Скаргу - задовольнити.

Постанову слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 від 09.12.2015 року про закриття кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2012 року за № 0000133 за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 382 КК України скасувати та повернути матеріали даного кримінального провадження для продовження досудового розслідування у загальному порядку у відповідності до КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Слідчий суддя: ОСОБА_1