В И Р О К
іменем України
"18" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0017621 від 01.11.2014 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, одруженого, раніше судимого: 07.07.2014 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 31.10.2013 року приблизно о 14 годині 40 хвилин з метою вчинення грабежу перебував біля супермаркету «Фуршет», що розташований по вул. Інженерній, 1 в м. Києві, де побачив припаркований автомобіль марки «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходилась ОСОБА_7 ..

В цей час, у останнього виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодінням чужим майном.

Реалізуючи свої злочинні наміри ОСОБА_6 підійшов до вищевказаного автомобіля, відчинив задні пасажирські двері та сів на заднє сидіння.

Перебуваючи в салоні автомобіля, останній, погрожуючи застосуванням насильства, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого, наказав ОСОБА_7 рухатися на вказаному автомобілі в напрямку Ленінградської площі в місті Києві.

В подальшому, перебуваючи біля будинку № 3 по вул. Празькій в місті Києві, ОСОБА_6 наказав ОСОБА_7 зупинити автомобіль, та погрожуючи застосуванням насильства, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого, наказав віддати йому належні їй цінні речі, подолавши, таким чином, волю до опору з боку останньої, оскільки усвідомлюючи реальну загрозу своєму здоров`ю ОСОБА_8 віддала ОСОБА_6 належний їй мобільний телефон марки «Самсунг 525» вартістю 500 гривень та три золоті каблучки, загальною вартістю 6000 гривень.

ОСОБА_6 разом з викраденим майно з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_7 матеріальної шкоди у сумі 6500 гривень.

Крім того, ОСОБА_6 04.11.2013 року приблизно о 18 годині 00 хвилин з метою вчинення грабежу перебував біля супермаркету «NOVUS», що розташований по вул. Червоногвардійській, 1-А в Києві, де побачив припаркований автомобіль марки «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого знаходилась ОСОБА_4 .

В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_6 підійшов до вищевказаного автомобіля, відчинив задні пасажирські двері та сів на заднє сидіння.

Перебуваючи в салоні автомобіля останній, погрожуючи застосуванням насильства, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого наказав ОСОБА_9 рухатися в напрямку житлового масиву «Воскресенка».

В подальшому, перебуваючи біля будинку № 18 по вул. Празькій в місті Києві ОСОБА_6 наказав ОСОБА_4 зупинити автомобіль, та погрожуючи застосуванням насильства, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого, наказав віддати належні їй цінні речі, подолавши, таким чином, волю до опору з боку останньої, оскільки усвідомлюючи реальну загрозу своєму здоров`ю ОСОБА_4 віддала ОСОБА_6 належний їй мобільний телефон марки «НТС» вартістю 3500 гривень, грошові кошти в сумі 80 гривень та золотий ланцюжок вартістю 10 000 гривень.

ОСОБА_6 разом з викраденим майно з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_4 матеріальної шкоди на загальну суму 13 580 гривень.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінальних правопорушень, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся в скоєному.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, ОСОБА_6 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_6 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд, переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому не встановлено.
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_10 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, позитивну характеристику за місцем проживання, індивідуальні властивості особи: стать, вік, стан здоров`я, спосіб життя (не працює, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей), позицію потерпілої ОСОБА_4 , ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотиви і мету, способи, стадії вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, суму спричиненої майнової шкоди; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає, за необхідне призначити покарання за ст. 186 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі у мінімальних межах.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, до обвинуваченого, суд не знаходить.
При цьому суд також враховує вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в Ухвалі від 25 червня 2015 року, згідно яких застосування положень ст. 69 КК України слід вважати несправедливими внаслідок м`якості та які, відповідно до ч. 2 ст. ст. 439 КПК України є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Разом з тим, суд бере до уваги те, що ОСОБА_6 07.07.2014 року засуджений Печерським районним судо м м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Тому при визначенні остаточного покарання слід застосувати ч. 4 ст. 70 КК України, а саме за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання призначеного даним вироком з покаранням, призначеним вироком Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2014 року.

Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, до обвинуваченого не застосовувався та, враховуючи вимоги ст.ст. 177, 178 КПК України, підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376, 377 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання призначеного даним вироком з покаранням, призначеним вироком Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2014 року остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 07.07.2014 року, зарахувавши в строк відбуття покарання термін ув`язнення з з 08.11.2013 року по 09.11.2013 року; 10.11.2013 року по 13.112013 року, 17.06.2014 року.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя