Справа № 307/1166/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

12.11.2015 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тячівського районного суду від 01 вересня 2015 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, одружений, раніше не судимий ,
засуджений за ч.1 ст.125 КК України до громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин; за ч.2 ст.125 КК України - 5 (п`ять) місяців арешту; за ч.1 ст.122 КК України 2 (два) років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України ОСОБА_6 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить новий злочин.На підставі ст.76 КК України зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти про зміну місця роживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 задоволено частково, стягнувши з ОСОБА_6 на користь: ОСОБА_8 - 2500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1000 грн. витрат на правову допомогу; ОСОБА_9 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1000 грн. витрат на правову допомогу: ОСОБА_9 - 5500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1000 грн. витрат на правову допомогу. В решті позовних вимог ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 відмовлено.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим і засуджений за те, що 19.08.2014 року близько 18 год. 30 хв. навпроти будинку АДРЕСА_1 під час сварки зі своєю сусідкою ОСОБА_10 умисно наніс їй один удар кулаком в область грудної клітини та один удар по голові, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно- мозкової травми, струсу головного мозку, забоїв м`яких тканин тім`яної ділянки голови зліва та лівого ока, синців грудної клітики зліва, підборіддя справа та перенісся, забою середньої важкості лівого ока, що ускладнилося травматичним кератитом цього ока, які згідно висновку судово-медичного експерта №594 від 28 серпня 2014 року відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Крім цього, ОСОБА_6 19.08.2014 року близько 18 год. 30 хв. навпроти будинку АДРЕСА_1 під час бійки з ОСОБА_10 , в яку втрутився її чоловік ОСОБА_8 , повалив останнього на землю та умисно наніс удари по його тілу, спричинивши ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синців правого плеча, правої гомілки та лівого стегна, а також садна лівого ліктьового суглобу, які згідно висновку судово-медичного експерта №596 від 26 серпня 2014 року відносяться до групи легких тілесних ушкоджень.
Крім цього, ОСОБА_6 19.08.2014 року близько 18 год. 30 хв. навпроти будинку АДРЕСА_1 під час бійки з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , в яку втрутилася їх донька ОСОБА_9 , почавши відтягувати ОСОБА_6 від свого батька, була повалена на землю його дружиною, після чого ОСОБА_6 наніс їй удари руками та ногами по різних частинах тіла, спричинивши ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, забоїв м`яких тканин лівого ока та потиличної ділянки голови злів, синців правого плеча та грудної клітки з права, а також садин правої кисті, лівого передпліччя та обох колінних суглобів, які згідно висновку судово- медичного експерта №593 від 28 серпня 2014 року відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок щодо нього скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочинів. Вважає, що діяв в стані необхідної оборони, захищаючи себе та дитину від неправомірних діянь потерпілих, які перші почали наносити удари. Відтак зазначає про однобічність та неповноту дослідження обставин справи, внаслідок чого вважає, що висновки суду про його винуватість в інкримінованих злочинах підтверджується лише суперечливими показаннями потерпілих та свідків і не відповідають фактичним обставинам справи. В задоволенні цивільних позовів потерпілих просить відмовити.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу повністю, промову прокурора, який вважає вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляції та скасування вироку щодо ОСОБА_6 не вбачається, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Ці вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.
Так, висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведеними у вироку.
ОСОБА_6 у судовому засіданні вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст.125, ч.2 ст.125 та ч.1 ст.122 КК України не визнав та показав, що в його діях немає ознак вказаних злочинів, оскільки 19.08.2014 року між ним та потерпілими виникла бійка з ініціативи потерпілого ОСОБА_8 і як наслідок він був змушений захищатися, діючи у стані необхідної оборони. Вказує, що з приводу нанесених йому Мельниками тілесних ушкоджень звертався до правоохоронних органів, однак провадження у справі було закрито.
Разом з тим, із матеріалів кримінальної справи видно, що судом першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду справи, досліджено усі наявні докази у справі, дано їм належну правову оцінку.
Винуватість ОСОБА_6 підтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтвердили його вину.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_8 ствердив, що з ОСОБА_6 у нього давно неприязні стосунки. 19 серпня 2014 року, знаходячись на подвір`ї свого домогосподарства по АДРЕСА_1 почув крики з дороги. Вийшовши на вулицю побачив, що ОСОБА_6 кричав на його дружину ОСОБА_10 , вирішив заступитися за неї, але ОСОБА_6 повалив його на землю та почав наносити удари руками та ногами по тілу. З будинку вибігла донька ОСОБА_9 і почала відтягувати ОСОБА_6 від нього, в процесі чого була звалена на землю дружиною ОСОБА_6 , де він наніс їй удари ногами. Дружині - ОСОБА_10 , яка намагался зупинити ОСОБА_15 під час нанесення побоїв їх доньці, останній теж наніс удари руками по голові.
Ці покази та покази потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 стосовно нанесення побоїв ОСОБА_6 в цілому аналогічні і такі, що підтверджують отримання ними тілесних ушкоджень, при наведених в обвинуваченні обставинах.
Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 в судовому засіданні підтвердили, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були заподіяні ОСОБА_6 в процесі сварки та бійки між ними. Ці обставини не заперечує і сам ОСОБА_6 , стверджуючи , що заподіяв їх потерпілим в процесі необхідної оборони.
Безпідставними є доводи обвинуваченого про те, що свідчення вказаних свідків є недостовірними, позаяк покази свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 давали з дотриманням вимог КПК України, вони є логічно послідовними та узгоджуються з показами потерпілих. Підстав вважати їх неналежними чи недостовірними немає.
Вина ОСОБА_6 в сукупності з показами цих свідків підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема, висновком експерта ві д 28 серпня 2014 року №594, згідно якого ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно- мозкової травми, струсу головного мозку, забоїв м`яких тканин тім`яної ділянки голови зліва та лівого ока, синців грудної клітини зліва, підборіддя справа та перенісся, забою середньої важкості лівого ока, що ускладнилося травматичним кератитом цього ока, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості; висновком експерта від 26 серпня 2014 року № №596, згідно якого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: синців правого плеча, правої гомілки та лівого стегна, а також садна лівого ліктьового суглобу, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження; висновком експерта від 28 серпня 2014 року №593, згідно якого ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, струсу головного мозку, забоїв м`яких тканин лівого ока та потиличної ділянки голови злів, синців правого плеча та грудної клітки з права, а також садин правої кисті, лівого передпліччя та обох колінних суглобів, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; протоколом проведення слідчого експерименту від 13 жовтня 2014 року.
Судом не встановлено, а в апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 не наведено даних, які б ставили під сумнів неправдивість показань потерпілих, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та висновків судово-медичного експерта щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а тому твердження обвинуваченого в його апеляції про те, що висновки суду щодо його вини в інкримінованих злочинах, будуються на суперечливих показах потерпілих та свідків, є необґрунтованими.
Дослідивши в судовому засіданні усі докази у справі та оцінивши їх у відповідності до вимог кримінально-процесуального закону суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_6 містяться склади злочинів, передбачених: ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я; ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження та ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Посилання ОСОБА_6 у своїх показаннях та доводах в апеляційній скарзі на те, що діяв у стані необхідної оборони не ґрунтується на матеріалах справи і доказах, які досліджено судом. За змістом ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Частиною другою зазначеної статті передбачено, що кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
При наведених обставинах ОСОБА_16 не перебував у стані необхідної оборони, а характер і засоби, які він застосував в даній ситуації щодо потерпілих не відповідали характерові і небезпечності посягання, незалежно від особи ініціатора сварки, яка виникла.
Всупереч твердженню обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, суд дав оцінку показам, допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 та обґрунтував чому не взяв їх до уваги.
Не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_6 про звернення до правоохоронних органів з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень потерпілими. Згідно повідомлення начальника Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області від 20.08.2014 року та висновку ст.ДІМ Тячівського РВ УМВС звернення не стосувались події, яка сталася 19.08.2014 року, а подальший їх розгляд припинено у зв`язку з відсутністю ознак будь-якого кримінального правопорушення в діях ОСОБА_8 .
Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засідання, судом першої інстанції з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини, які могли мати істотне значення для правильного вирішення справи.
Об`єктивних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження доводів, викладених обвинуваченим в апеляційній скарзі надано не було ні ним, ні захисником, і такі не були встановлені судом апеляційної інстанції.
Посилання ОСОБА_6 в своїх поясненнях на те, що судом першої інстанції не досліджено всі докази, які заявлялись ним та захисником є необґрунтованими. Із матеріалів кримінального провадження, зокрема заяви ОСОБА_6 від 27.03.2015 року вбачається, що ні він, ні захисник не володіють жодними матеріалами, які могли б ними бути використані як докази в суді. (а.с.119, т.1).
Свідки захисту за клопотанням захисника ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 допитані судом, однак їхнім показанням, яким суд дав належну оцінку, винуватість ОСОБА_6 не спростовується.
Як видно із вироку при обранні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, його характеристику, обставини за яких було вчинено злочини і призначив йому покарання згідно санкцій ч.1 ст.122, ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, визначивши остаточне покарання у відповідності до вимог ст..70 КК України.
Таке покарання ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 65 КК України і воно є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , судом відповідно до ст.ст.23,1167 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» враховано як характер та обсяг страждань потерпілих й інші обставини, зокрема, тривалість несприятливих наслідків злочину, нервовий стрес, хвилювання за майбутнє, так і відсутність належного підтвердження завдання потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_10 матеріальної шкоди та прийнято обґрунтоване рішення в частині часткового задоволення цивільних позовів потерпілих.
Істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.
З врахуванням наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_6 до задоволення не підлягає.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 вересня 2015 року щодо нього - без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Судді: