Збаразький районний суд Тернопільської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2011року Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого суду ОСОБА_1 при секретарі Гураль 1.3.

з участю прокурора Кривко Н.І.

адвоката ОСОБА_2 JI.P.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Збаражі кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, приватного підприємця, раніше не судимого, за ч.І ст.172 КК України,-

встановив:

ОСОБА_3, будучи з вересня 1994 року суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою, основним видом якого є роздрібна торгівля та ремонт взуття вчинив грубе порушення законодавства про працю за наступних обставин .

Так, відповідно до положень ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до положень ст.24-1 КЗпП України у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.

У відповідності із ст.48 КЗпП трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу,

Відповідно до вимог ч.І ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Проте порушуючи вищезгадані норми Закону ОСОБА_3 допустив до роботи у належній йому майстерні по ремонту взуття, яка розташована по вул.Вільній,26 в смт.Вишнівець Збаразького району Тернопільської області в період з серпня 2010р. по 17 лютого 2011р. працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без укладення з ними трудових договорів.

Всупереч вимог ч.І ст.21 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата працівникам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виплачувалась не офіційно, без її фіксування у первинних документах бухгалтерського обліку.

В порушення положень ч.2 ст.48 КЗпП України відповідні записи у трудові книжкі працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо їхнього працевлаштування не зроблено. Всупереч ст..253 КЗпП України із заробітної плати працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_5В . - підсудним ОСОБА_3, як суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою внески до фондів соціальної спрямованості не сплачувались.

Будучи допитаним в суді підсудний ОСОБА_3 свою вину визнав повністю і пояснив, що він будучи суб'єктом підприємницької діяльності займається торгівлею взуття.

Оскільки частина даного взуття потребувала ремонту він залучав до ремонтних робіт ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Дані особи в нього працювали в період з серпня 2010р. по 17.02.2011р.

Проте, трудовий договір з ними не укладався, будь-які записи в їхні трудові книжки щодо працевлаштування не вносились, заробітна плата їм виплачувалась не офіційно, без фіксування її виплати у відповідних документах бухгалтерського обліку, внески до фондів С' Л-У В1;] соціальної спрямованості ним не сплачувались.

Обставини даної справи учасниками судового розгляду не оспорюються і за їхнім клопотанням інші докази по справі на підставі ст.299 КПК України судом не досліджувались.

Таким чином, проаналізувавши здобуті докази суд вважає, що органами досудового слідства дії ОСОБА_3 за ч.І ст.172 КК України, як за ознаками грубого порушення законодавства про працю кваліфіковано правильно.

В ході судового розгляду підсудний ОСОБА_3 та захищаючий його інтереси адвокат ОСОБА_2 звернулись до суду з клопотанням про закриття даної справи провадженням в зв'язку з дійовим каяттям підсудного.

Дослідивши матеріали справи, а також враховуючи думку прокурора, який погодився з доцільністю задоволення даного клопотання, суд беручи до уваги те, що оскільки ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин в якому він звинувачується є невеликої тяжкості те, що він щиро розкаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, відсутністю до нього будь-яких претензій з боку потерпілих вважає можливим звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв'язку із дійовим каяттям, а дану справу провадженням закрити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 45 КК України, ст. 7-1, 7-2 КПК України, суд,-

постановив:

ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.172 КК України у зв'язку із дійовим каяттям, а дану справу провадженням закрити.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у виді підписки про невиїзд скасувати.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області через Збаразький районний суд протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя О.М. Ткаченко