Справа № 138/3647/14-к
Провадження №11-кп/772/157/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2016 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000819 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 /із змінами, внесеними заступником прокурора Вінницької області ОСОБА_10 / на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 березня 2015 року, яким
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець м. Могилів-Подільський Вінницької області, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, не одружений, учень Могилів-Подільської філії ДНЗ «Професійного ліцею сфери послуг м. Хмільник», раніше судимий: 01.12.2014 року Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання за даним вироком та покарання, призначене ОСОБА_7 за попереднім вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду від 01.12.2014 за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4-х років позбавлення волі, із звільненням засудженого на підставі ст. ст. 75, 104 КК України від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців, ухвалено виконувати самостійно.
Вироком вирішено питання про речові докази.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні ним наступного.
25.11.2014 року біля 16-00 год., неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в м. Могилів-Подільському Вінницької області, підійшов до будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_11 , де маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, ліктем руки розбив віконне скло та через утворений отвір проник у середину будинку. Там, з серванту, що знаходився у вітальні, ОСОБА_7 вчинив крадіжку грошових коштів в сумі 250, 00 гривень, які привласнив та заховав до кишені. В цей час до будинку повернувся власник ОСОБА_11 та зайшовши у будинок, побачив ОСОБА_7 , який заховався за ліжком. Тоді ОСОБА_7 , розуміючи, що його дії перестали носити таємний характер, почав утікати з місця вчинення злочину, незважаючи на законні вимоги власника зупинитися. Таким чином, ОСОБА_7 з викраденими коштами з місця події зник, викрадене присвоїв та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріального збитку на загальну суму 250, 00 грн.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 /із змінами, внесеними заступником прокурора Вінницької області ОСОБА_10 /, не оспорюючи висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, просить скасувати вирок в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. Відповідно до ч. 4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим з урахуванням вироку Могилів-Подільського міськрайонного суду від 01.12.2014 року призначити ОСОБА_7 остаточно покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. Доводи своєї апеляційної скарги прокурор мотивував тим, що суд, призначивши ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, не врахував, що за жоден із злочинів йому не було призначено реальну міру покарання, тому застосування п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року щодо самостійного виконання вироків є безпідставним.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, виступ прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу із внесеними змінами, виступ обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах та ніким не оспорюється.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України є вірною.
Розглядаючи справу в межах апеляційної скарги відповідно до ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а тому вирок суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 ч. 4 КК України, суд, керуючись вимогами п. 23 зазначеної постанови Пленуму, ухвалив рішення про самостійне виконання вироку Могилів-Подільського міськрайонного суду від 01.12.2014 року за ст. 185 ч. 3 КК України, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі із звільненням від його відбування на підставі ст.ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.
В той же час, поза увагою суду залишилось те, що і за ст. 186 ч. 3 КК України ОСОБА_7 призначено умовну міру покарання, а тому застосування правил п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 щодо самостійного виконання вироків не допускається.
З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора із внесеними змінами підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, п.4 ч.1 ст.409, 413, 420 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 /із змінами, внесеними заступником прокурора Вінницької області ОСОБА_10 / задовольнити.
Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Визнати винним ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 роки.
На підставі п.п.3, 4 ч. 1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання і періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначених покарань з урахуванням вироку Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01.12.2014 року призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.
На підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання і періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
У решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня його проголошення.
Судді: З оригіналом згідно: