Справа180/2000/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2015 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Марганець кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Марганець Дніпропетровської області, із середньою технічною освітою, не працюючого, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалідів на утриманні не має, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 29.06.2015 року приблизно о 8:00 годині знаходився поблизу приватних гаражів, які розташовані в районі 10-го кварталу в м.Марганець Дніпропетровської області, де побачив раніше невідомого йому ОСОБА_6 , 1973 року народження, який в руках тримав барсетку, і, реалізуючи злочинний умисел, шляхом ривка викрав з рук останнього вказану барсетку, вартістю 75 грн., в якій знаходилося майно, належне ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон «Нокіа 6020», вартістю 75 грн., мобільний телефон «Самсунг С3050», вартістю 340 грн., мобільний телефон «Самсунг S522», вартістю 310 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 800 грн.

Органом досудового розслідування та прокурором дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у скоєні інкримінованого йому злочину визнав повністю. У вчиненому розкаються та не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин справи, вказаних в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, визнає себе за ч.1 ст.186 КК України винуватим повністю, не наполягає на дослідженні інших доказів, які є у справі, і розуміє неможливість в подальшому оскаржити в апеляційному порядку визнані ним фактичні обставини справи, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, визнає недоцільним.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена, а його дії належить кваліфікувати за ч.1 ст.186 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України, враховує тяжкість вчиненого злочину, його суспільну небезпеку, дані про особу обвинуваченого, а також обставини справи, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Суд враховує, що ОСОБА_4 підлягає покаранню за вчинення кримінального правопорушення середньої тяжкості.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить визнання вини, щире каяття, а також те, що обвинувачений добровільно зізнався у скоєному та добровільно видав слідчому МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області викрадені ним в ОСОБА_6 барсетку та мобільні телефони.

Суд також враховує відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 .

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи вимоги кримінального закону і передбачені цим законом санкції, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 мінімальне покарання в межах санкції ч.1 ст.186 КК України у виді штрафу розміром 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази:

-мобільний телефон «Nokia 6020», ІМЕІ: НОМЕР_1 , сірого кольору
-мобільний телефон «Samsung» GT-S5222, ІМЕІ: НОМЕР_2 , біло-сірого кольору;
-мобільний телефон «Samsung» С3050», ІМЕІ: НОМЕР_3 , рожевого кольору, які знаходяться на зберіганні в потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_3 , - повернути останньому.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1