Справа № 368/1906/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1448/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 23.12.2015

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

засудженого: ОСОБА_6 ,

представника колонії: ОСОБА_7 ,

при секретарі: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Кагарлицькою виправною колонією (№ 115) кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року,
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№115) Київської області, погодженого із спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання засудженого ОСОБА_6 .

Своє рішення суд обгрунтував тим, що засуджений ОСОБА_6 власною поведінкою не довів свого виправлення, упродовж усього терміну відбування покарання наполегливо не ставав на шлях виправлення, вину у вчиненому злочині не визнав, а тому, на думку суду, підстави для застосування відносно нього положень ст.81 КК України відсутні.

Не погоджуючись, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали суду першої інстанції, просив її скасувати та ухвалити нову, якою звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

ОСОБА_6 стверджує, що довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці. На думку апелянта, судом не було враховано те, що за весь час відбування покарання, він добре працює, приймає активну участь у громадському житті, за зразкову поведінку має вісім заохочень. Також те, що до кримінальної відповідальності засуджений притягнутий вперше, є людиною похилого віку, має хронічні хвороби та потребує лікування. Крім того, зазначає, що в силу вимог ст.134 КВК України вважається таким, що не має дисциплінарних стягнень.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_6 та представника колонії ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.

Необхідною умовою застосування положень ст. 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Вишгородського районного суду Київської області від 07 лютого 2012 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Початок строку відбування покарання обчислюється з 20 січня 2012 року, кінець строку 20 січня 2017 року, ? строку покарання 20 липня 2014 року.

Незважаючи на те, що відбутий ОСОБА_6 строк покарання узгоджується з вимогами п.2 ч.3 ст.81 КК України, проте, на думку колегії суддів, є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення засудженого, враховуючи наступне.

Матеріали справи свідчать і судом першої інстанції враховано, що за період відбування покарання ОСОБА_6 допустив чотири порушення вимог режиму утримання, які виражалися у вживанні спиртних напоїв, за що мав стягнення, погашені у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці мав вісім заохочень (а.с.12).

Також, згідно довідки-характеристики, після проведеної із засудженим додаткової виховної роботи, він почав змінювати в кращу сторону своє ставлення до відбування покарання, поведінка засудженого стала більш правослухняною та стабільною. На даний час засуджений ОСОБА_6 дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання, законні вимоги персоналу установи виконує, до виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою, працевлаштований в пральному комплексі (а.с.10).

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення, суд повинен виходити з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування ним покарання, а не за короткий період часу.

Систематичне вчинення одного і того ж порушення порядку та умов відбування покарання вживання спиртних напоїв, на думку апеляційного суду, свідчить про те, що ОСОБА_6 на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив.

Суд першої інстанції обґрунтовано також послався на те, що 25 березня 2015 року Кагарлицьким районним судом Київської області у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 відмовлено з мотивів того, що останній остаточно не став на шлях виправлення. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28.04.2015 року ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 25.03.2015 року залишено без змін. Проте, засудженим ОСОБА_6 знову вчинено дисциплінарне стягнення вживання спиртних напоїв, та накладено стягнення у вигляді ДІЗО терміном п`ятнадцять днів.

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.

Сумлінна поведінка, в розумінні ст. 81 КК України, є не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення загального рівня, сумлінне ставлення до навчання, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та ін..

Сумлінне ставлення до праці, в розумінні ст. 81 КК України, є свідома участь у суспільно-корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, внесення раціоналізаторських пропозицій, винахідницькі відкриття, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.

Враховуючи усі обставини в сукупності: дані про особистість засудженого, який хоч і бере участь у трудовому процесі установи, але його поведінка характеризується незначною ініціативністю, наявність систематичних порушень умов відбування покарання, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати про те, що ОСОБА_6 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Колегія суддів вважає, що строк відбутого засудженим покарання є недостатнім для його виправлення та досягнення мети покарання, передбаченої ст.50 КК України.

Таким чином, на думку колегії суддів, під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону та норм матеріального права, і обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання.

Отже, ухвала суду є законною, вмотивованою і обґрунтованою, підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляцію засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№115) Київської області, погодженого із спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання засудженого ОСОБА_6 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4