Справа № 163/1104/15-к Провадження №11-кп/773/317/15 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ст. 121 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 жовтня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Любомльського районного суду від 27 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Будники Любомльського району Волинської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з вищою освітою, продавця магазину с.Машів Любомльського району Волинської області, раніше не судимої,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та призначено їй покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_8 постановлено звільнити від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави 230 (двісті тридцять) гривень 40 копійок судових витрат за проведення судової експертизи холодної зброї.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній особисте зобов`язання.

Вироком вирішено долю речових доказів , -

в с т а н о в и в:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнана винною та засуджена за вчинення злочину при таких обставинах.

Так, 03.03.2015 року орієнтовно біля 19 години між обвинуваченою ОСОБА_8 та її чоловіком потерпілим ОСОБА_11 , який знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння, на подвір`ї за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_1 , виникла суперечка, що супроводжувалась брутальними висловлюваннями в адресу один одного, після чого ОСОБА_8 пішла у будинок. Близько 20 години цього ж дня, обвинувачена, нарізаючи хліб кухонним ножем на кухні та стоячи біля тумбочки кухонного гарнітуру, відчула, як позаду до неї наближається потерпілий, на що вона відреагувала, як намір останнього її побити, у зв`язку із чим повернулась до нього обличчям, при цьому впершись об кухонну тумбочку та тримаючи у правій руці на рівні свого живота кухонний ніж, направлений лезом вперед, неодноразово його просила до неї не підходити, однак ОСОБА_11 , будучи агресивно налаштованим, ігноруючи її прохання, двічі до неї наближався: перший раз животом наштовхнувся на ніж, а потім, відійшовши на крок назад, різко ступив вперед у її сторону та, нахилившись до неї, схопив за волосся і потягнув обвинувачену до себе, яка, продовжуючи тримати ніж у руці, не передбачаючи можливості настання негативних наслідків, а саме, смерті чоловіка потерпілого ОСОБА_11 , хоча за обставин події повинна була і могла їх передбачити, не змінила положення ножа, в результаті чого ОСОБА_11 наткнувся на нього животом. Від таких дій обвинуваченої, потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням печінки та гемоперитонеумом з розвитком геморагічного шоку, рани та садна живота, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, та у період з 22:00 год. 03 березня 2015 року по 02:00 год. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер від проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням печінки та гемоперитонеумом з розвитком геморагічного шоку.

Смерть ОСОБА_11 знаходиться у прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, які спричинила обвинувачена.

В своїй апеляційній скарзі прокурор Любомльської міжрайонної прокуратури просить вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною за ч. 2 ст. 121 КК України, призначивши за цим законом покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Зазначає, що згідно висновку експерта №33-МК від 17.04.2015 року та показань в суді першої інстанції екперта ОСОБА_12 вбачається, що для утворення рани з такою глибиною при наштовхуванні, потерпілий мав би бігти на ОСОБА_8 , а з показів обвинуваченої він наштовхнувся на ніж. Крім того, ОСОБА_8 на прохання потерпілого викликати швидку допомогу не відреагувала.

В доповненні до апеляційної скарги прокурор вказує на відсутність у вироку формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 119 КК України.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник - адвокат ОСОБА_9 , кожен зокрема, просять залишити вирок суду без змін. Зазначають, що умислу заподіяти потерпілому тяжкі тілесні ушкодження або ж смерть ОСОБА_8 не мала, хоча повинна була передбачити шкідливі наслідки від своїх дій.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку і основні доводи апеляції, прокурора, який підтримав апеляцію, потерпілого, обвинувачену ОСОБА_8 та її захисників, які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів судової палати дійшла висновку, що апеляція підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом, відповідно до положень ст. 94 цього Кодексу, згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

З обвинувального акту в даному кримінальному провадженні вбачається, що ОСОБА_8 органом досудового розслідування було висунуто обвинувачення в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до його смерті, тобто, у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження колегією суддів встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 03.03.2015 року, близько 20.00 год., перебуваючи в будинку за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки між нею та потерпілим ОСОБА_11 , умисно нанесла два удари кухонним ножем в область живота потерпілого, у результаті чого спричинила останньому тяжке тілесне ушкодження, внаслідок якого настала смерть потерпілого. Смертельний наслідок перебуває у причинному зв`язку із умисним тяжким тілесним ушкодженням, що спричинено ударами ножем у тіло потерпілого.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла такого висновку виходячи з наступного.

Причиною смерті потерпілого ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи №48 від 09.04.2015 року стало проникаюче колото-різане поранення живота з пошкодженням печінки та гемоперитонеумом з розвитком геморагічного шоку.

Факт заподіяння ОСОБА_8 03.03.2015 року близько 20 год. по місцю проживання ножового поранення потерпілому ОСОБА_11 , від якого настала смерть останнього, не оспорюється ніким з учасників судового розгляду та підтверджується доказами дослідженими в суді першої інстанції і докладно наведеними у вироку суду.

Суд першої інстанції детально дослідив докази, що мають суттєве значення для з`ясування обставин події та спрямованості умислу обвинуваченої, однак цим доказам дана неправильна правова оцінка, що призвело до помилкової кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст.119 КК України, як вбивство з необережності, про що обгрунтовано наголошується в апеляційній скарзі прокурора, оскільки така правова кваліфікація не підтверджена ні матеріалами кримінального провадження, ні фактичними даними, дослідженими судом.

Визнаючи ОСОБА_8 винною за ч. 1 ст. 119 КК України, суд першої інстанції не врахував те, що умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч. 2 ст. 121 діяння настає смерть потерпілого, причому особливістю цього є те, що присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний тяжкі тілесні ушкодження і похідний смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

За ч.2 ст. 121 КК України слід кваліфікувати дії особи і в тому випадку, коли смертельний наслідок, що перебуває у причинному зв`язку з умисним тяжким тілесним ушкодженням, не був усунутий втручанням лікарів, хоча й міг бути ними усунутий. Необхідною умовою застосування розглядуваної норми є наявність необережної форми вини щодо смерті потерпілого.

Колегія суддів вважає, що за встановлених обставин дії обвинуваченої ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого і виходить з того, що обвинувачена ОСОБА_8 умисно наносячи удари ножем в живіт потерпілого усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачала негативні наслідки таких дій.

Так, з обставин, визнаних судом доведеними, вбачається, що ОСОБА_8 , тримаючи в правій руці кухонного ножа, нанесла ножові поранення в область живота потерпілому ОСОБА_11 , чим спричинила йому тяжке тілесне ушкодження.

Ці фактичні обставини злочину підтверджуються насамперед показаннями як самої ОСОБА_8 , так і потерпілого ОСОБА_7 . Зокрема, ОСОБА_8 показала суду, що нанесла ножові поранення потерпілому під час сімейної сварки, без умислу заподіяти смерть ОСОБА_11 . Вказує, що потерпілий двічі наштовхнувся на ніж під час сварки.

Те, що обвинувачена, заподіяла ножове поранення ОСОБА_11 ствердив і потерпілий ОСОБА_7 . Він показав, що мати після похорон потерпілого розповіла, як батько під час сварки, сказавши, що смерті не боїться, йшов на неї, а вона тримала в правій руці ніж. В цей момент і сталось ножове поранення, хоча крові вона не бачила. Смертельне поранення батькові нанести не хотіла.

Показання ОСОБА_8 в частині заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень з необережності спростовуються висновками судових еспертиз та показаннями експерта ОСОБА_12 .

Згідно висновку (експертиза трупа) №48 судово-медичного експерта Ковельської міжрайонної судово-медичної експертизи Волинського обласного бюро ОСОБА_13 , виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням печінки та гемоперитонеумом з розвитком геморагічного шоку, рани та садна живота, що утворились від дії предмету, який має колючо-ріжучі властивості, за ступенем тяжкості, стосовно живої особи, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_11 настала від проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням печінки та гемоперитонеумом та з розвитком геморагічного шоку. В крові з трупа ОСОБА_11 виявлений етиловий спирт у кількості 4,64 проміле, що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння (а.с.57-61).

Із висновку судової медико-криміналістичної експертизи №33-МК від 17.04.2015 року, яка проводилась експертом ОСОБА_12 вбачається, що колото-різана проникаюча рана глибиною раневого каналу 8 см. у потерпілого ОСОБА_11 утворилась від дії плаского колюче-ріжучого залізомісткого предмета типу клинка ножа з лезом і обушком. Обушок з добре вираженими ребрами в межах 2 мм, найбільша ширина клинка в межах його поринання не менше 3,5 см., напрямок раневого каналу спереду до заду зліва направо. Непроникаюча колото-різана рана та садно утворились від дії предмета, в якого наявна загострена поверхня, не виключається від дії леза ножа.

При цьому, експерт ОСОБА_12 за результатами проведеної експертизи (висновок №33-МК від 17.04.2015 року) дійшла висновку про малоймовірність утворення на тілі ОСОБА_11 тілесних ушкоджень при обставинах, на які вказувала обвинувачена ОСОБА_8 у поясненні від 04.03.2015 року та обставинах, на які вона вказала та показала під час слідчих експериментів від 04.03.2015 року та 10.04.2015 року, тобто про подвійне наштовхування потерпілого на ніж, який ОСОБА_8 тримала в руці.

Враховуючи кількість (три рани) та характер тілесних ушкоджень в області живота потерпілого, які розташовані на різній висоті тіла, спрямованість раневих каналів, експерт прийшов до висновку, що ніж під час заподіяння цих ушкоджень перебував у русі, тобто положення ножа змінювалось. Проникнення леза ножа на 8 см у тіло потерпілого можливе за умови бігу потерпілого назустріч або удару з певним фізичним зусиллям.

Незважаючи на такий висновок експерта-криміналіста, суд першої інстанції вказану малоймовірність, тобто, можливість, яка фактично дорівнює нулю, визнав за факт, дійшовши хибного висновку про те, що тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до його смерті, потерпілий ОСОБА_11 отримав внаслідок подвійного наштовхування на ніж, тобто в результаті необережних дій ОСОБА_8 , а не внаслідок умисного нанесення нею ножових поранень.

Поза увагою суду залишився факт виявлення в крові потерпілого ОСОБА_14 етилового спирту у кількості 4,64 проміле, тобто він перебував у тяжкому ступені алкогольного сп`яніння і не мав можливості робити різкі рухи, а тим більше бігти назустріч обвинуваченій.

За таких обставин, висновки суду про те, що ці травми, що спричинили смерть ОСОБА_11 , він отримав внаслідок подвійного наштовхування на ніж виглядають вкрай непереконливо.

В той же час, характер дій ОСОБА_8 , яка, тримаючи у правій руці кухонного ножа з лезом довжиною 15 см., який спрямовувала в живіт потерпілого, як частину тіла, де знаходяться життєво важливі органи, дає переконливі підстави для висновку про те, що ОСОБА_8 умисно наносячи удари ножем в живіт потерпілого усвідомлювала можливість настання для нього негативних наслідків, хоча настання смерті потерпілого не бажала. Наслідки, які настали, перебувають у прямому причинному зв`язку із діями ОСОБА_8 по нанесенню ударів ножем у тіло потерпілого.

З урахуванням зазначених вище доказів, які належним чином були досліджені в судовому засіданні, судова колегія вважає доведеною винність ОСОБА_8 в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть, і кваліфікує дії підсудної за ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження та необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення і призначення більш суворого покарання.

За таких обставин вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 в частині кваліфікації її дій та призначеного покарання не можна визнати законним та обгрунтованим, тому в цій частині він підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Згідно ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, при цьому необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання колегія суддів враховує те, що вчинений нею злочин відноситься до категорії тяжких, є умисним, в результаті якого настала смерть людини. Обтяжуючих покарання обставин по справі не встановлено.

Також колегія суддів враховує конкретні обставини даного злочину, які свідчать про те, що сварка між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 виникла з вини самого потерпілого, який зловживав спиртними напоями, його протиправну поведінку до події, оскільки він неодноразово ображав та бив ОСОБА_8 , дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, свою вину визнала частково, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, працює, позицію потерпілого ОСОБА_7 , який просив не призначати ОСОБА_8 покарання, пов`язане з позбавленням волі,

До пом`якшуючих покарання обставин колегія суддів відносить те, що ОСОБА_8 позитивно характеризується.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає правильним призначити покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі ближче до найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.121 КК України.

Саме така обрана міра покарання є необхідною та достатньою для її виправлення та попередження вчинення нею нових правопорушень.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції, задовольнити.

Вирок Любомльського районного суду від 27.05.2015 року щодо ОСОБА_8 в частині кваліфікації її дій та призначеного покарання скасувати.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною за ч. 2 ст. 121 КК України і призначити покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Залишити запобіжний захід ОСОБА_8 у виді особистого зобов`язання до приведення вироку до виконання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази:

- кухонний ніж, одяг потерпілого ОСОБА_11 , а саме, майку з нашаруванням речовини бурого кольору, спідні штани сірого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, камуфляжну куртку, куртку сірого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, байкову куртку синьо-білого кольору, змиви на бинт речовини бурого кольору, які знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Любомльського РВ УМВС України у Волинській області, - знищити.

В решті вирок залити без зміни.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: