АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/790/1350/14 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Справа № 645/8682/14-К
Категорія: ст. 171 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України
23.10.2014 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
Не погодившись з рішенням слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та накласти арешт на вищевказане тимчасове вилучено майно.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що клопотання слідчим суддею було розглянуто не протягом двох днів, як вимагають положення ч. 1 ст. 172 КПК України, а на третій день з моменту подання клопотання.
Крім того на думку автора апеляційної скарги судом першої інстанції не взято до уваги положень ч. 1 ст. 170 КПК України, відповідно до якої арешт майна може також передбачати заборону для особи , на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Апелянт зазначає, що у клопотанні слідчого про арешт майна долучено копію протоколу допиту свідка ОСОБА_7 , яка повідомила, що майно, яке було вилучено в ходу огляду місця події, перебувало у її фактичному володінні та розпорядженні, а СВ Фрунзенським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області вживалися заходи з метою встановлення можливого власника тимчасово вилученого майна, а саме встановлення місцезнаходження кандидата в народні депутати ОСОБА_8 з метою допиту останнього в якості свідка, проте встановити місцезнаходження вказаної особи не виявилось можливим на момент розгляду клопотання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора підтримавшого вимоги, які викладені в апеляційній скарзі, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргу подано в межах строку апеляційного оскарження та апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до клопотання слідчого, під час огляду місця події 09.10.2014 року за адресою: АДРЕСА_1 відбулось порушення виборчої агітації, що виразилось в роздачі населенню невстановленими особами продуктів харчування.
В ході огляду місця події працівниками міліції за вказаною адресою (будівля амбулаторії лікарні загальної практики міської поліклініки № НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ) вилучено 56 агітаційних листів з написом «Вместе победим Виталий Хомутынник»; пакунок з продуктами харчування (олією 500 мл, печивом «Ювілейне», цукор 1 кг 2 шт, гречка -1 кг, 1 банка згущеного молока) з агітаційним листом, списки осіб на 5 аркушах; 16 картонних коробок з продуктами харчування.
Допитана у ході досудового розслідування голова вуличного комітету АДРЕСА_2 ОСОБА_7 повідомила, що 01.10.2014 року невідомий їй чоловік по імені « ОСОБА_9 » залишив їй для передачі осіб похилого віку подарунки та агітаційні листки «Вместе победим ОСОБА_10 », і поросив її роздавати їх людям похилого віку. ОСОБА_7 встигла роздати 149 таких подарунків.
Частиною 1 статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Апеляційний суд вважає хибним посилання апелянта на те, що свідок ОСОБА_11 є фактичним володільцем вилученого майна і тому можливо було накласти арешт на вказане вище майно шляхом заборони ним розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його, оскільки ч. 1 ст. 170 КПК України передбачена можливість накласти арешт лише на майно осіб, процесуальний статус яких визначений як підозрюваний, обвинувачений або особа, яка в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду.
Звертаючись із клопотанням про арешт вилученого майна слідчим вказано, що є достатні дані підстави вважати, що вилучені під час огляду місця події 09.10.2014 року предмети зберегли на собі сліди злочину, але ніяким чином це твердження не мотивував, тому апеляційний суд вважає, що дістав для задоволення апеляційної скарги немає, що не позбавляє орган досудового розслідування скористатись правом, передбаченим ч. 6 ст. 100 КПК України, яка передбачає, що у разі необхідності може бути збережений зразок речового доказу, достатній для його експертного дослідження або інших цілей кримінального провадження.
Колегія суддів вважає, що розгляд слідчим суддею клопотання слідчого не у строк, визначений ч. 1 ст. 172 КПК України не впливає на правильність ним рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
постановила.
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Оскарження вказаної ухвали в касаційному порядку не передбачено.

Головуючий - суддя
Судді: