Ухвала іменем україни

15 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5

суддів ОСОБА_6., ОСОБА_7

за участю прокурора ОСОБА_8

секретаря Медицької У.І.

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000225, за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1, потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 17 червня 2015 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, раніше не судимого,

в с т а н о в и л а:

вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 березня 2015 року визнано винуватим ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки, покладено обов'язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Вирішено цивільний позов прокурора в інтересах Теребовлянської центральної районної лікарні.

Вироком Апеляційного суду Тернопільської області від 17 червня 2015 року скасовано вирок районного суду в частині призначеного засудженому покарання та постановлено в цій частині новий вирок.

Призначено ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України 3 роки позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Врешті вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області 16 березня 2015 року залишено без зміни.

У касаційних скаргах засуджений та потерпілі ставлять питання про зміну вироку апеляційного суду в часті призначеного ОСОБА_1 покарання, застосування ст. 75 КК України. Посилаються на те, що призначене судом апеляційної інстанції покарання невідповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок його суворості.

ОСОБА_1 засуджено за те, що він 12 вересня 2014 року перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, в порушення вимог ПДР керуючи технічно несправним автомобілем «ЗАЗ 1100307» по проїжджій частині дороги у напрямку м. Бучач, не обрав безпечну швидкість транспортного засобу, під час здійснення повороту допустив виникнення заносу автомобіля, виїхав за межі дорожнього покриття, наїхав на бетонну споруду автобусної зупинки, після чого автомобіль перекинувся на дах. Внаслідок ДТП пасажири ОСОБА_4 та ОСОБА_3 отримали тяжкі тілесні ушкодження. ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечив доводи касаційних скарг, та вважав, що скарги задоволенню, а вирок апеляційного суду скасуванню не підлягають, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України у касаційних скаргах не оспорюється.

Доводи касаційних скарг про суворість призначеного засудженому покарання є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом'якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У кожному такому випадку суд зобов'язаний мотивувати прийняте рішення.

Призначаючи покарання винному апеляційний суд виходив із названих вимог закону, врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини злочину, наслідки його вчинення, дані про особу засудженого.

Зокрема, враховано, як обставини, які пом'якшують покарання, що ОСОБА_1 визнав вину, розкаявся у вчиненому, сприяв у розкритті злочину. Враховано обставину, що обтяжує покарання - стан алкогольного сп'яніння.

За даними про особу, ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно, не судимий, вчинив злочин вперше, добровільно відшкодовує потерпілій ОСОБА_2 завдану шкоду.

Разом із тим, призначаючи засудженому покарання яке належить відбувати реально, апеляційний суд врахував ту обставину, що під час вчинення злочину ОСОБА_1 перебував у тяжкому стані алкогольного сп'яніння, від вчиненого злочину наступили невідворотні наслідки, постраждало двоє осіб, одна із яких загинула.

Урахувавши наведене, апеляційний суд правильно призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.

Вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 17 червня 2015 року є належно мотивованим, як того вимагає ст. 420 КПК України.

Призначене засудженому покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, підстав для зміни вироку у зв'язку із невідповідністю призначеного покарання внаслідок його суворості, як це вимагає ст. 414 КПК України колегія суддів не вбачає.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає доводи скарг засудженого та потерпілих безпідставними, а касаційні скарги такими, що задоволенню не підлягають.

Доводи касаційних скарг і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на інші порушення вимог закону, які були би підставами для зміни або скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 433-438 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу засудженого та потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 17 червня 2015 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_5