АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11/1690/290/2012 Номер провадження 11/1690/290/2012Головуючий у 1-й інстанції Маханьков Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2ст.186 КК України ТЗ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого Корсун О. М.,

Суддів: Мілаша С. П., Денисенко Л. М.,

за участю прокурора Завезіона Є. Л.

захисника-адвоката ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальну справу за апеляціями помічника прокурора м. Кременчук з внесеними змінами, засудженого ОСОБА_3 та в його інтересах захисника ОСОБА_2 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 19 грудня 2011 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючий електрогазозварювальником ООО «Автохолдінг», проживаючий в ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимий:

- вироком Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 11.03.1998 року за ч. 3 ст. 140, ст. 44 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

- вироком Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 12.10.1998 року за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст.140, ст. 42 КК України на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна, на підставі ст. 43 КК України приєднано 1 рік позбавлення волі, і остаточно на 4 роки позбавлення волі;

- вироком Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 13.12.2002 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ст. 70, ст. 71 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 26.02.2010 року по відбуттю строку покарання,

засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Вирішена доля речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_3 визнаний винуватим у тому, що 08.10.2011 року приблизно о 20 год. 00 хв., перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Розвилка» по вул. Республіканській в м. Кременчук Полтавської обл., побачив потерпілого, який сидів на лавці та слухав музику з мобільного телефону, який лежав у останнього на колінах. ОСОБА_3 підійшов до потерпілого і попросив цигарку, в той час як він відволікся діставати цигарку, ОСОБА_3 відкрито заволодів його мобільним телефоном «SONY ERICSSON S312» вартістю 250 грн.

В апеляції з внесеними змінами прокурор просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_3 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, кваліфікувавши його дії як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, вчинений повторно та вважати його засудженим до 4 років позбавлення волі. В іншій частині вирок просить залишити без змін. При цьому зазначає, що при кваліфікації дій засудженого не враховано судом першої інстанції, що засуджений після відкритого заволодіння мобільним телефоном потерпілого не мав реальної можливості розпорядитися викраденим майном з причин які не залежали від його волі.

В апеляції захисник ОСОБА_2 ставить питання про скасування вироку та постановлення нового з призначенням ОСОБА_3 покарання не повязаного із позбавленням волі. Зазначає, що на досудовому слідстві засуджений сприяв в розкритті злочину з моменту затримання, вину в скоєному злочині визнав повністю, умови запобіжного заходу - підписки про невиїзд, до винесення вироку судом не порушував, в ході судового слідства ОСОБА_3 дав правдиві показання, в скоєному щиро розкаявся. Справа по обвинуваченню ОСОБА_3 за його згодою була розглянута судом на підставі ст. 299 КПК України. При цьому, вважає, що суд вивчаючи дані, які характеризують особу підсудного, не обєктивно оцінив їх, що призвело до неправильного висновку про те, що ОСОБА_3 не може бути виправлений без ізоляції від суспільства в результаті чого призначив останньому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. Вважає призначене покарання невідповдіним тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.

В апеляції засуджений ОСОБА_3 просить призначити йому покарання не повязане із позбавленням волі, із застосуванням ст. 75 КК України. Вважає призначене йому покарання занадто суворим. Зазначає, що суд не взяв до уваги помякшуючі обставини те, що він після звільнення з місць позбавлення волі став на шлях виправлення, має дружину та неповнолітню дитину, яка знаходиться на його утриманні, працював електрогазозварювальником, вину визнав повністю і щиро розкаявся.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію з внесеними до неї змінами та заперечував проти апеляцій засудженого ОСОБА_3 та в його інтересах захисника ОСОБА_2, пояснення захисника та засудженого, які підтримали доводи своїх апеляцій просили їх задовольнити та заперечували проти задоволення апеляції прокурора з внесеними до неї змінами, потерпілого, який просив апеляцію засудженого та його захисника задовольнити, а апеляцію прокурора з внесеними до неї змінами залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що задоволенню підлягає лише апеляція прокурора з таких підстав.

Відповідно до абзацу 1, 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 р. грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита.

Засуджений ОСОБА_3 вину у відкритому викраденні чужого майна визнав за обставин викладених у вироку і дані обставини не оспорюються учасниками процесу, але юридична кваліфікація дій засудженого є невірною, оскільки, як видно з матеріалів справи засуджений ОСОБА_3 не мав реальної можливості розпоряджатися чи користуватися ним, оскільки був затриманий працівниками міліції одразу після заволодіння чужим майном, а тому колегія апеляційного суду вважає, що доводи прокурора є слушними.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України урахував тяжкість вчиненого злочину, особу винного, обставини, що помякшують та обтяжують покарання, а тому призначив його у виді позбавлення волі на мінімальний строк, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів. З огляду на це, підстав для його помякшення колегія суддів не убачає.

Крім того призначаючи засудженому покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування ст. 75 КК України, оскільки відповідно до ст. 12 КК України злочин який вчинив засуджений відноситься до тяжких, раніше ОСОБА_3 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив новий умисний злочин, має непогашені судимості за інші умисні злочини. Однак, він на шлях виправлення не став та відповідних висновків для себе не зробив, що свідчить про неефективність застосування ст. 75 КК України щодо засудженого.

Враховуючи вище викладене, колегія апеляційного суду вважає за необхідне апеляцію прокурора з внесеними змінами задовольнити, апеляцію засудженого ОСОБА_3 та в його інтересах захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію помічника прокурора м. Кременчук з внесеними змінами задовольнити, апеляції засудженого ОСОБА_3 та в його інтересах захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 19 грудня 2011 року щодо ОСОБА_3 змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

Вважати засудженим ОСОБА_3 до покарання призначеного вироком Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 19 грудня 2011 року, в іншій частині вирок залишити без змін.

СУДДІ :

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_6