ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/188/15-к
Провадження № 1-кп/210/195/15

"28" серпня 2015 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання стосовно доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває на розгляді вищевказане кримінальне провадження.

Згідно з ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор вважав доцільним продовжити тримання обвинуваченого під вартою, з врахуванням тяжкості злочину в скоєні якого обвинувачується ОСОБА_4 , ризиків незаконного впливу на свідків, переховування від суду, учинення нових кримінальних правопорушень.

Захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 у судовому засіданні заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу, обраного відносно його підзахисного на більш м`який, оскільки обвинувачений вже тривалий час знаходиться під вартою, потерпілі та свідки в рамках кримінального провадження допитані, а явку інших свідків до зали суду прокурором не забезпечено. Крім того посилався на ті обставини, що його підзахисний має постійне місце проживання, наміру ухилятися від суду та слідства не має.

Обвинувачений думку захисника підтримав, просив змінити запобіжний захід на менш суворий.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 знаходиться під вартою з 28 листопада 2014 року. На даний час справу не розглянуто, вирок судом не ухвалено.

В рамках кримінального провадження оголошувалися приводи у відношенні свідків, однак останні були виконані частково, або взагалі залишилися без виконання, а свідки, допитані в ході судового розгляду своїми показами не підтвердили обставини, викладені у обвинувальному акті.

Суд вважає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

При вирішенні питання щодо зміни чи продовження дії запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність у останнього постійного місця проживання та реєстрації, його стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність судимості.

На думку суду, прокурором не наведено переконливих мотивів, що обвинувачений може ухилятись від суду, чи іншим чином перешкоджати правосуддю, а ризик впливу на свідків може бути мінімізований за рахунок інших запобіжних заходів.

Обираючи відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею було враховано наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно зі ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципів правової визначеності та презумпції невинуватості, особа вважається невинуватою, поки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку; кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до пілотних рішень Європейського суду з прав людини, п.4 ст.5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою (справа «Буткевічюс проти Литви», № 48297/99, п.43, ECHR 2002-II, «Єлоєв проти України», № 17283/02). При цьому, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі «Третьяков проти України»).

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання.

Разом з тим, судовий розгляд не може бути завершений.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що продовження дії запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою, не є доцільним з тих підстав, що на теперішній час, заявлені ризики, що враховані при застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою, передбачені ст.177 ч.1 КПК України, зменшилися та не виправдовує тримання особи під вартою.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну поведінку.

За таких обставин, суд вважає, що з урахуванням ризику переховування від суду та перешкоджання судовому розгляду, у тому числі й впливу на свідків, є наявними підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому із триманням під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою домашній арешт.

Суд вважає, що прокурор не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували продовження обмеження права обвинуваченого на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Виходячи з положень ст.ст.176, 178, 181, 331 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи матеріали кримінального провадження, особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне змінити раніше обраний у відношенні обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.176, 178, 181, 331 КПК України, суд,

П О С Т А Н В И В:

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою відхилити.

Клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

На підставі ст.194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати по першому виклику до суду на визначений ним час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований і проживає, без дозволу суду;

- не залишати приміщення квартири за місцем проживання: АДРЕСА_1 , у робочі дні з 21.00 години по 06.00 годину, у вихідні та святкові дні цілодобово;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від будь-якого спілкування з свідками, окрім спілкування з визначеними особами виключно під час судового розгляду;

- носити електронний засіб контролю;

- здати на зберігання суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, які дають право на виїзд із України, та в`їзд в Україну.

ОСОБА_4 звільнити з під варти негайно в залі суду.

Вважати ОСОБА_4 таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених, згідно ухвали обов`язків, він знову буде взятий під варту.

Контроль за виконанням домашнього арешту покласти на прокурора у провадженні якого перебуває кримінальне провадження та Криворізьке МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Виконання домашнього арешту за ОСОБА_4 покласти на Довгинцівський РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Про виконання ухвали повідомляти суд з періодичністю один раз на тиждень.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору після її проголошення та направити начальнику Криворізького слідчого ізолятору управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що під час здійснення за ним контролю з приводу виконання ухвали суду щодо обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, працівники внутрішніх справ мають право з`являтися за місцем його проживання, а також вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Строк дії ухвали до 26 жовтня 2015 року включно.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення можуть бути включені на апеляційну скаргу на судове рішення, прийняте за результатами розгляду кримінального провадження.

Суддя: ОСОБА_1