Справа № 461/5494/15-к
№ 1-кп/183/498/15
В И Р О К
іменем України
17 грудня 2015 року м. Новомосковськ
Колегія суддів Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадженні № 0000062 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гірник, Донецької області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, маючого неповну вищу освіту, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1 , не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2583 КК України,

встановив :

ОСОБА_6 діючи умисно, з метою сприяння діяльності терористичній організації шляхом забезпечення відповідних умов для діяльності цієї організації, згідно попередньої домовленості про співробітництво, за допомогою мобільного телефону з номером НОМЕР_1 , особисто здійснював передачу члену терористичної організації «Донецька народна республіка» ОСОБА_8 розвідувальних даних щодо кількості, розташування, передислокації підрозділів збройних сил України, які беруть участь у антитерористичній операції, на території Донецької області, що підконтрольна збройним силам України, які у подальшому могли бути використані при здійсненні артилерійських обстрілів місця дислокації підрозділів збройних сил України на околиці с. Тоненьке.

26.01.2015 р. ОСОБА_6 шляхом відправлення СМС повідомлення з належного йому телефону № НОМЕР_1 відправив відомості з координатами місця тимчасового розташування особового складу, озброєння та військової техніки сил антитерористичної операції військової частини НОМЕР_2 збройних сил України, які перебували поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 , після чого ОСОБА_6 шляхом здійснення дзвінку з цього ж телефону розповів в деталях члену терористичної організації «Донецька народна Республіка», про точне місце знаходження, розтлумачивши надані раніше координати, та повідомивши про орієнтири на місцевості, особового складу військової частини НОМЕР_2 , для подальшого їх використання учасниками терористичної організації під час здійснення нею терористичних актів - артилерійських обстрілів особового складу збройних сил України.

Інформація, передана ОСОБА_6 , про переміщення, дислокацію, місця тимчасового розташування особового складу, озброєння та військової техніки, що знаходяться в зоні антитерористичної операції, відносяться до відомостей з обмеженим доступом, а її витік наніс шкоду державній безпеці у сфері оборони.

27.01.2015 р. ОСОБА_6 під час телефонної розмови з тим же чоловіком пообіцяв з`ясувати результати артилерійського обстрілу та пообіцяв надати координати для послідуючого обстрілу.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що після служби у Збройних Силах України та навчання у інституті він познайомився з працівниками Служби безпеки України, та почав їм допомагати. Після виникнення такої ситуації, працівники СБУ, імена та прізвища яких він назвати не може, з-за заходів своєї безпеки, та з метою безпеки членів його сім`ї, дали йому завдання передавати неправдиву інформацію, що він і робив. Він дзвонив ОСОБА_9 , якого особисто не знає, та давав йому інформацію, надану працівниками СБУ і повинен був його запевнити, що вона правдива, так як інформація, що передавалася була дезінформацією. Таким чином він виконував завдання працівників Служби безпеки України. Потім вони ж пообіцяли підготувати його до роботи на території, де не було української влади. 17.03.2015 р. в районі м. Гірняк Донецької обл. його було затримано іншими працівниками СБУ, які не дали йому можливості повідомити знайомих працівників СБУ, та шляхом загроз життю членам його сім`ї, його було примушено визнати себе винним у вчиненні злочинів, які насправді він не вчиняв.

Суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, зберігаючи неупередженість і об`єктивність, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав у суді, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 встановленою та доведеною і підтвердженою доказами, а саме:

- витягом з кримінального провадження №0000062 внесеного до ЄРДР 26.03.2015 р.,

- повідомленням начальника ВКР Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_10 від 26.01.2015 р. про вчинення кримінального правопорушення громадянами України, що проживають на території Донецької обл., шляхом збору та надання інформації про дислокацію підрозділів сил антитерористичної операції, таким чином сприянню діяльності терористичної організації «Донецька народна республіка»,

- рапортом старшого оперуповноваженого в ОВС ВКР Управління СБ України у Львівській області від 26.01.2015 р., відповідно до якого відділом контррозвідки УСБ України у Львівській області в ході проведення контр розвідувальних заходів отримано інформацію про злочинну діяльність громадян України з числа мешканців Донецької та Луганської областей, що полягає у сприянні діяльності терористичним групам під назвою «Донецька народна республіка» та «Луганська народна республіка»,

- висновком експерта №1243/1244, відповідно до якого у звукозаписах розмов, наявних на компакт-диску «Verbatim CD-R» серед інших зафіксоване усне мовлення ОСОБА_6 . Висловлювання ОСОБА_6 позначені як «М» в копії протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж. У звукозапису розмов, наявних на наданому для дослідження експертизи файлах, ознак монтажу не виявлено,

- висновком експерта №42 від 08.05.2015 р. відповідно до якого в моделі телефону Самсунг передбачене одночасне використання двох сім-карток, відповідно до цього телефон містить два коди імей НОМЕР_3 , імей НОМЕР_4 . В даному мобільному телефоні окрім внутрішньої (вбудованої) пам`яті, виявлено зовнішню карту пам`яті типу microSD ADATA з нанесеним на її поверхні номером G02G об`ємом 2 Gb. В результаті проведеного експерименту, описаного в дослідницькій частині цього висновку, встановлено, що сім-картці оператору стільникового зв`язку «МТС» з нанесеним на її поверхні номером НОМЕР_5 відповідає номер НОМЕР_6 . СІМ-картці оператору стільникового зв`язку «Life » з нанесеним на її поверхні номером НОМЕР_7 відповідає номер НОМЕР_8 . На внутрішній (вбудованій) пам`яті мобільного телефону «Самсунг» не виявлено фото або відео файли із зображенням осіб, предметів чи документів, які можуть мати значення для даного кримінального провадження. На внутрішній (вбудованій) пам`яті мобільного телефону «Самсунг» виявлено список контактів, що складається з 623 записів.

- речовими доказами : оптичним диском «VIDEX» з відомостями вхідних та вихідних дзвінків телефонного номеру НОМЕР_1 , телефоном стільникового зв`язку моделі «Самсунг» на 2 сім-карти імей НОМЕР_3 , імей НОМЕР_4 з наявними сім картами операторів стільникового зв`язку «Лайф» номер карти НОМЕР_7 , що відповідає номеру НОМЕР_9 , «МТС» номер картки НОМЕР_10 , що відповідає номеру НОМЕР_1 , який ОСОБА_6 , використовував для передавання інформації,

- протоколом про результати проведення негласної слідчої дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, дозвіл на проведення яких виданий відповідно до ухвали апеляційного суду Львівської області 26.11.2014 р. №0413цт та оптичним диском, в якому міститься роздрукований текст телефонних СМС повідомлень про координати, та аудіо запису розмов ОСОБА_6 з іншою особою, де ОСОБА_6 , детально розповідає про місце знаходження особового складу збройних сил України, які беруть участь у проведенні антитерористичної операції, та детально уточнює координати їх місця знаходження на околиці с . Тоненьке і також виказує наміри повідомити і далі координати знаходження вказаних підрозділів,

- протоколом про результати проведення негласної слідчої дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, відповідно якого результатом проведення негласної слідчої (розшукової) дії встановлено з`єднання за абонентським номером стільникового зв`язку оператору «МТС» НОМЕР_11 , в користуванні ОСОБА_11 (місцезнаходження м. Донецьк, Донецької області, позивний «Ауді» з ОСОБА_6 , який користується номером стільникового зв`язку оператора «МТС» № НОМЕР_6 , з якого ОСОБА_6 передавав відомості про знаходження особового складу збройних сил України в районі АДРЕСА_2 ,

- листом штабу антитерористичної операції на території Донецької на Луганської областей від 18 березня 2015 р. щодо переміщення, дислокацію місць тимчасового розташування особового складу, озброєння та військової техніки підрозділів збройних сил України, відповідно до якого 26.01.2015 р. на околиці населеного пункту АДРЕСА_2 розміщувались підрозділи військової частини НОМЕР_2 збройних сил України. Інформація про переміщення, дислокацію, місця тимчасового розташування особового складу, озброєння та військової техніки відносяться до відомостей з обмеженим доступом, а її витік несе шкоду державній безпеці у сфері оборони.

Всі вище перелічені докази суд визнає належними, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного, та є беззаперечними для визнання вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтею 17 Закону України від 23.03.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «Бакланов проти Росії» Європейський Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Європейський Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Судом також враховано факт, який не потребує доказування відповідно до якого у березні-квітні 2014 року у м. Донецьку створено стійке ієрархічне об`єднання - організацію, так звану «Донецьку народну Республіку» (далі «ДНР»), учасники якої на території України займаються вчиненням актів тероризму, залякуванням населення, вбивством громадян, захопленням адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування та інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі. Вказана організація є стійкою, має чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з планом спільних злочинних дій.

Конвенцією Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності від 15 листопада 2000 р. зобов`язано держави-учасниці криміналізувати участь в організованій злочинній групі. При цьому відповідно до пункту «а» ст. 2 цієї Конвенції організована злочинна група означає структурно оформлену групу в складі трьох або більше осіб, що існує протягом визначеного періоду часу і діє узгоджено з метою здійснення одного або декількох серйозних злочинів або злочинів, визнаних такими відповідно до цієї Конвенції, для того, щоб одержати, прямо або посередньо, фінансову або іншу матеріальну вигоду.

Поняття терористичної організації визначено відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року і це є стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Визначальним для визнання організації терористичною є те, що хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

Аналіз кримінального законодавства, рішення Варшавської конференції 2001 р., Резолюції Ради Безпеки ООН від 28 вересня 2001 р. №1373 по боротьбі з тероризмом, а також відповідних положень Закону України «Про боротьбу з тероризмом» показує, що терористична організація виділена як вид злочинної організації за спеціальною метою здійснення терористичної діяльності. Так, відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» терористична діяльність це діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів, підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях, та інше сприяння тероризму.

Терористичні організації створюються для вчинення діянь, передбачених частинами 1-3 ст. 258 КК України, а також інших злочинів терористичної спрямованості, тобто діянь, спрямованих на залякування населення з метою спонукання держави, міжнародної організації, фізичної чи юридичної особи до прийняття чи відмови від прийняття будь-якого рішення. При цьому саме фактором цілеспрямованого залякування населення як засобу досягнення поставленої мети злочини терористичної спрямованості відрізняються від інших споріднених злочинів.

При цьому, суд враховує також Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затверджене Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 р. №129-VIII, в якому «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» визнано терористичними організаціями.

Так, Пленум Верховного Суду України у п. 4 Постанови «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» від 23.12.2005 р. № 13 вказує, що утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для заняття злочинною діяльністю. В частині ж участі особи у злочинній чи терористичній організації, означає надання цією особою згоди на участь у такому об`єднанні за умови, що вона усвідомлювала факт його існування і підтвердила певними діями реальність своїх намірів.

При цьому, під час судового розгляду справи, суд враховує, що державним обвинуваченням було доведено, що ОСОБА_6 усвідомлював, що «ДНР» діє на території України саме як терористична організація, учасником якої він є, діє на території України незаконно та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, а також чинять збройний опір, незаконну протидію та перешкоджають виконанню службових обов`язків військовослужбовцями збройних сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції.

Суд також враховує правові позиції, викладені в рішенні ЄСПЛ у справі «Броуґан та інші проти Сполученого Королівства», відповідно до яких розслідування терористичних правопорушень, безсумнівно, ставить перед органами влади особливі проблеми. Забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства, яке страждає від тероризму, та інтересами конкретної людини є надзвичайно складним завданням. Беручи до уваги факт посилення тероризму в сучасному світі, визнана необхідність, яка випливає із самої суті системи Конвенції, забезпечення належної рівноваги між захистом інститутів демократії в інтересах суспільства і захистом прав окремої людини. У контексті статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, саме суд має визначити значимість таких обставин, а також з`ясувати, чи було забезпечено в цій справі рівновагу між застосовними положеннями цієї статті у світлі її конкретного формулювання та її загальним предметом і метою.

На підставі викладеного суд вважає, що дії ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 2583 КК України, як інше сприяння діяльності терористичній організації.

Судом досліджено версію захисту, відповідно до якої ОСОБА_6 не приймав участь у діяльності терористичної організації «ДНР», є невинуватим у обвинуваченні його у вчиненні цього злочину, тому, що він передавав відомості, які були дезінформацією і надані йому для передачі працівниками СБУ, а сам він мав намір стати агентом СБУ для виконання спеціальних завдань, також захист вважає, що взагалі відсутнє правове визначення «ДНР» терористичною організацією, крім того захист вважає докази отримані слідством недопустимі, так як при затриманні ОСОБА_6 18.03.2015 р. за підозрою у вчиненні злочину було порушено його право на захист, тому що не було надано захисника своєчасно, крім того ОСОБА_6 було незаконно затримано 17.03.2015 р., після чого він незаконно утримувався у приміщеннях, та піддавався насиллю, також захист вважає, недопустимим доказом отримання інформації з каналів зв`язку, оскільки прокурор не надав як доказ ухвали суду про дозвіл на проведення оперативно розшукових дій щодо ОСОБА_6 , також захист вважає, що проведення експертизи у експертній установі Зональному експертному сектору Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України в управлінні Служби безпеки України у Львівській області є порушенням ст. 69 КПК України, оскільки експертизу призначив слідчий цього ж управління.

Таку версію суд вважає нічим не обґрунтованою, надуманою, і суд розцінює такі показання правом обвинуваченого на захист, обраним відповідно до закону та свого розуміння вчинених дій, а також його намаганням уникнути відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину. Вказана версія спростовується дослідженими доказами обвинувачення. Суд встановив, що після затримання ОСОБА_6 18.03.2015 р. о 19.15 год. слідчим було залучено для захисту адвоката ОСОБА_12 , про що складено протокол о 19.50 год. цього ж дня. Щодо незаконного затримання ОСОБА_6 17.03.2015 р. і подальшого утримання і застосування насильства, то суд позбавлений законного права перевірити такі факти, оскільки об`єктивних даних для їх перевірки захистом не надано. Щодо ухвали апеляційного суду Львівської області 26.11.2014 р. №0413цт, то суд вважає, що відомості про таку ухвалу, яка є цілком таємною вказані у протоколі про результати проведення негласних дій. Щодо визнання доказів недопустимими внаслідок проведення експертизи в одному відомстві, то захистом не надано і судом не встановлено доказу залежності експерта від слідчого при проведенні експертизи.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд керується ст. 65 КК України та ст. 102 КК України, враховує сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.

Судом пом`якшуючих відповідно до ст. 66 КК України та обтяжуючих покарання відповідно до ст. 67 КК України обставин не встановлено, однак суд враховує, що ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечний особливо тяжкий злочин, при цьому суд враховує, що ОСОБА_6 має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується з попереднього місця служби. Суд не находить підстав для призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням, або нижче найнижчої межі відповідно до ст. 69 КК України, оскільки такі підстави у суду відсутні. Виходячи з таких обставин суд вважає, що покарання не може бути призначено мінімальним, передбаченим санкцією статті і з цих же підстав суд вважає, що не може бути призначено максимальне покарання передбачене ч. 1 ст. 2583 КК України.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №263 ОСОБА_6 психічним захворюванням не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення свої дій та керувати ними.

Суд, керуючись ст. 50 КК України, виходячи з поняття покарання та його цілей, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання виключно у вигляді реального позбавлення волі, в рамках санкції ч.1 ст. 2583 КК України, пропорційно до ступеня тяжкості вчиненого правопорушення і достатнього для його виправлення.

Суд вважає за правильне не призначати додаткове покарання конфіскацію майна, оскільки обвинуваченням не доведено вчинення злочину ОСОБА_6 з корисливих мотивів.

Відповідно до ст. ст. 100, 374 КПК України вирішуючи долю речових доказів, суд вважає, що паспорт серії НОМЕР_12 , виданий на ім`я ОСОБА_6 , довідку про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_6 , посвідчення на право керування транспортними засобами ОСОБА_6 , картку Приватбанку номер НОМЕР_13 , технічний паспорт серії НОМЕР_14 , два ключі на брелоку білого кольору з написом «Водолей», два ключі за написом «JMA» та написом «Тольятті» необхідно передати за належністю ОСОБА_6 , а мобільний телефон «Самсунг», оптичний диск «VIDEX» залишити при справі.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

визнати винним ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 2583 КК України та призначити покарання дев`ять років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня затримання з 18 березня 2015 року.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 , тримання під вартою продовжити до вступу вироку в законну силу.
Речові докази по справі паспорт серії НОМЕР_12 виданий на ім`я ОСОБА_6 , довідку про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_6 , посвідчення на право керування транспортними засобами ОСОБА_6 , картку Приватбанку номер НОМЕР_13 , технічний паспорт серії НОМЕР_14 , два ключі на брелоку білого кольору з написом «Водолей», два ключі за написом «JMA» та написом «Тольятті» передати за належністю ОСОБА_6 , а мобільний телефон «Самсунг», оптичний диск «VIDEX» залишити при справі.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим заарештованим в той же час з моменту отримання копії вироку.

Копії вироку видати обвинуваченому, прокурору.

головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3