Справа № 361/5768/15-к
Провадження № 1-кп/361/373/15
В И Р О К
Іменем України
21 грудня 2015 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Красний Лиман Донецької області, громадянина
України, з повною загальною освітою, не одруженого, з слів на
утриманні троє неповнолітніх дітей, до призиву працюючого
на ЧАЕС «Промкомплект» плотником, солдата в/ч п.п. В 4126,
зареєстрованого та проживаючого в
АДРЕСА_1 , раніше судимого.
- 08.12.2014 року Славутичським міським судом Київської
області за ст. 185 ч.1 КК України до громадських робіт
терміном 100 годин.
- 13.02.2015 року Броварським міськрайонним судом Київської
області, за ст.407 ч.3., 69 КК України до 2-х місяців арешту.
- 17.08.2015 року Чернігівським районним судом Чернігівської
Області , за ст. ст. 125 ч.2., 121 ч.1., 70, 71, 72 КК України
до 5-ти (п`яти) років одного місяця 10 днів позбавлення волі.
у вчинені кримінального злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України (ред. 2001 р).,
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_9 незаконно, вчинив самовільне залишення військової частини, в умовах особливого періоду, при таких обставинах.
Так, 24.03.2014 року обвинувачений ОСОБА_9 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року № 303/2014 та 29.04.2014 року направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта В НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). Наказом командира військової частини - польова пошта В НОМЕР_1 , від 22.04.2014 року, за № 34 солдат - обвинувачений ОСОБА_9 призначений на посаду механіка-кулеметника, військової частини - польова пошта НОМЕР_2 та поставлено на всі види забезпечення. В зв`язку з цим, відповідно до ст.ст.2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат - обвинувачений ОСОБА_9 являється військовослужбовцем, який проходить військову службу за призивом під час мобілізації на особливий період. Разом з тим, солдат - обвинувачений ОСОБА_9 діючи всупереч інтересам служби та вимогам Статутів ЗС України,усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді тимчасового ухилення від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, самовільно залишив військову частину, в особливий період. Так, 15.03.2015 року, біля 07 години 30 хвилин, військовослужбовець військової служби за призивом військової частини - польова пошта В НОМЕР_1 , солдат - обвинувачений ОСОБА_9 , бажаючи тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби та провести час на власний розсуд, самовільно залишив територію вказаної військової частини, вибув у невідомому напрямку та ухилився від обов`язків несення військової служби в умовах особливого періоду до 19.05.2015 року.
А тому, обвинувачений ОСОБА_9 являючись військовослужбовцем військової служби за призивом, військової частини - польова пошта В НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_2 ), будучи військовослужбовцем ЗС України, призваним під час мобілізації на особливий період, в порушення вимог ст. ст. 9, 11,16,49,115,116,127,128 Статуту внутрішньої служби ЗС України затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV., ст.ст.1.,4 Дисциплінарного статуту ЗС України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551- ХІV , в період з 15.03.2015 року по 19.05.2015 року був відсутній на військовій службі, обов`язки військової служби у
військовій частині - польова пошта В НОМЕР_1 , не виконував, проводив час на власний розсуд, чим вчинив самовільне залишення військової частини, в умовах особливого періоду
Органом досудового розслідування, дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано, як вчинення кримінального злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину в пред`явленому обвинувачені визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся, факт та обставити злочину підтвердив та пояснив, що він дійсно, 24.03.2014 року, був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , і направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта В НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_2 . Там, він був призначений на посаду механіка-кулеметника і являвся військовослужбовцем, який проходить військову службу за призивом, під час мобілізації на особливий період. Так, 15.03.2015 року, біля 07 години 30 хвилин, він вимушений був покинути територію частини, так як необхідно було дома виконати деяку роботу, а саме вирішити питання по оформленні дітей на себе, тобто він тимчасово ухилився від несення обов`язків військової служби. Тобто, він самовільно залишив територію вказаної військової частини, хоча вже за аналогічне порушення притягувався до відповідальності. Він поїхав з військової частини додому, де вчинив злочин побився в селі дружини, за що його арештували та засудили до п`яти років позбавлення волі. Він розумів та усвідомлював, що самовільне залишення військову частину, в особливий період, є ухилення від військової служби є порушенням і за це він повинен нести покарання. На даний час жалкує, що так вчинив, просить не наказувати його суворо та врахувати, що він визнав свою вину, розкаюється в скоєному та надати шанс для виправлення, більше не допустить подібного.
Покази обвинуваченого ОСОБА_9 є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам провадження, учасниками процесу не оспорюються і тому не викликають сумніву, щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчиненого правопорушення, які виразились в незаконному, самовільному залишенні військової частини, вчинені в умовах особливого періоду, добровільності та істинності його позиції.
За таких обставин, суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що фактичні обставини провадження, учасниками судового розгляду не оспорюються та з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та прокурором зміст цих обставин і за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежився лише допитом обвинуваченого ОСОБА_9 та дослідженням таких матеріалів провадження, що характеризують його особу.
Таким чином, суд аналізуючи зібрані та надані матеріали кримінального провадження, приходить висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 в скоєнні ним, самовільного залишення військової частини, вчинені в умовах особливого періоду - доведена повністю, тому він повинен нести за такі дії кримінальну відповідальність .
Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікує:- за ч. 4 ст. 407 КК України /в ред.2001 р./, як самовільне залишення військової частини, вчинені в умовах особливого періоду.
Обираючи обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч.4 ст.407 КК України, що вказаний злочин відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, дані про його особу. А також роз`ясненнями Постанови Пленуму ВС України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі змінами та доповненнями, виходить з принципів законності, справедливості обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд вважає за можливе як обставини, що пом`якшують покарання за скоєне, стосовно обвинуваченого, ОСОБА_9 визнати, - визнання вини та щире каяття в скоєному, знаходження на утриманні неповнолітніх дітей.
Обставина, що обтяжує покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 визнати, - вчинення злочину повторно.
Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує до уваги вище наведене, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, що він негативно характеризується по місцю проходження служби, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, визнав повністю вину та щиро розкаявся в скоєному, обвинувачений має постійне місце проживання, зі слів на утриманні має троє неповнолітніх дітей, а також до призиву офіційно працював. Вчинений ним злочин, відноситься до категорії тяжких, відповідно до вимог ст.12 КК України, злочини вчинив під час відбування покарання за попереднім вироком. Як особа, обвинувачений не втратив ступеню суспільної небезпечності, що істотно збільшує тяжкість вчиненого, а тому суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання його можливі лише, при ізоляції від суспільства, тобто при призначенні йому реальної міри покарання та не вбачає підстав і можливостей для призначення іншої міри покарання.
Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 70 ч.4 КК України, обвинуваченому ОСОБА_9 до призначуваного покарання, необхідно приєднати частково не відбуте покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17.08.2015 року відповідно до якого, він засуджений за ст..ст.125 ч.2., 121 ч.1., 70, 71,72 КК України до 5-ти років одного місяця 10 днів позбавлення волі.
Заходи забезпечення кримінального провадження в порядку ст. 131 КПК України, в тому числі запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 під час іншого досудового розслідування і судового провадження застосовувались, в виді утримання під вартою, вказаній особі, до набрання вироком законної чинності, запобіжний захід, передбаченого ст. 176 КПК України, суд на даний вважає за необхідне залишити без зміни.
Цивільний позов по матеріалах провадження не заявлявся.
Судові витрати по матеріалах провадження відсутні.
Речові докази в обвинувальному акті не вказані.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_9 , визнати винуватим у пред`явленому обвинувачені за вчинення кримінального злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України (ред. 2001 р.), та призначити йому покарання за цією статтею у виді - 5 (пяти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю вчинених злочинів, приєднати частково не відбуте покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17.08.2015 року та визначити засудженому ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 5-ти (пяти) років трьох місяців позбавлення волі .
До набрання вироком законної чинності, міру запобіжного заходу стосовно засудженого ОСОБА_9 залишити без змін - утримання під вартою в Київському СІЗО № 13 УДПС України в м. Києві і Київській області.
Початок відбуття строку покарання засудженому ОСОБА_9 вираховувати з 17 травня 2015 року, з часу його затримання.
Вирок суду першої інстанції, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до апеляційного суду Київської області, шляхом подачі апеляції до Броварського міськрайонного суду.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано.

Учасники судового провадження мають право отримувати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_10