Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
26 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 серпня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000240 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сирники Луцького району Волинської області, громадянина України, до засудження проживав за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого 06 грудня 2004 року апеляційним судом Волинської області за ч. 4 ст. 187, ч. 2 п. 6 ст. 115, ст. 70 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, відбуваючого покарання у Полицькій ВК № 76,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 серпня 2015 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Апеляційного суду Волинської області від 06.12.2004 року та остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 11 (одинадцять) місяців.

Строк відбування покарання відраховується з 13 серпня 2015 року.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 відбуваючи міру покарання в Полицькій ВК № 76 на шлях виправлення не став, систематично порушував встановлений режим утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності 77 раз.

29 січня 2015 року засуджений ОСОБА_5 допустив порушення режиму відбування покарання, а саме зберігав заборонені предмети, за що на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді переведення до дільниці посиленого контролю.

08 квітня 2015 року близько 11 год. 35 хв. начальником дільниці посиленого контролю Полицької ВК № 76 управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області ОСОБА_8 відповідно графіку залучення засуджених дільниці посиленого контролю без оплати праці для робіт з благоустрою колонії затвердженого 01.04.2015 року начальником Полицької ВК № 76 управління ДПтС України в Рівненській області, було викликано до прогулянкового двору засудженого ОСОБА_5 , який утримується в житловому приміщенні № 2 даної дільниці, котрий в неробочий час відповідно до п. 5 ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України може залучатись до благоустрою колонії без оплати праці.

В присутності начальника оперативного відділу Полицької ВК № 76 капітана в/с ОСОБА_9 , заступника чергового помічника начальника установи Полицької ВК № 76 ОСОБА_10 , молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Полицької ВК № 76 ОСОБА_11 засудженому ОСОБА_5 неодноразово було надано вказівку начальником дільниці ОСОБА_8 пофарбувати дерев`яну лавку, яка знаходиться в прогулянковому дворику дільниці посиленого контролю, для чого було видано фарбу, пензля, рукавиці, респіратор та захисні окуляри.

Однак, всупереч вимогам ч. 5 ст. 118 КВК України законну вимогу начальника дільниці засуджений ОСОБА_5 проігнорував, хоч мав можливість її виконати.

За зберігання заборонених предметів засуджений ОСОБА_5 29.01.2015 року переміщався до приміщення камерного типу (одиночної камери) і до невиконання законних вимог начальника дільниці ОСОБА_8 08.04.2015 року не пройшло більше одного року, тому в діях ОСОБА_5 вбачається злісна непокора законним вимогам адміністрації установи.

Не погодившись з цим вироком, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу разом із доповненнями до неї, в якій просить вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 13.08.2015 року змінити, пом`якшивши йому міру покарання. Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину, так як за своїм розміром є явно несправедливим із-за суворості. Крім того, при призначенні йому остаточної міри покарання у виді 4 років 11 місяців суд не частково, як це зазначено у вироку, а повністю приєднав невідбуту частину покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, яка вважає вирок законним, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, підтверджений зібраними у справі доказами, які правильно оцінені судом, обґрунтовано покладені ним в основу вироку і в апеляційній скарзі обвинуваченого не заперечується.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ст. 391 КК України також є правильною і в поданій апеляційній скарзі не оспорюється.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів доведеність винності обвинуваченого, не встановлено.

Колегією суддів при перевірці доводів апеляційної скарги встановлено, що при призначенні ОСОБА_5 покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, а також усі обставини справи, в тому числі й ті, на які є посилання у скарзі обвинуваченого, а саме: ОСОБА_5 вчинив злочин, який згідно із ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості; за місцем відбування покарання характеризується з негативної сторони; обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 - є його щире каяття. Обставина, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів. З урахуванням вказаного, суд першої інстанції правильно прийшов до переконання, що покарання у виді позбавлення волі буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину, так як за своїм розміром є явно несправедливим із-за суворості, а судом першої інстанції обставини, що пом`якшують покарання не були враховані, не можуть бути колегією суддів прийняті до уваги.

За таких вказаних вище обставин призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_5 за мотивами, зазначеними в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Крім того, не заслуговують до уваги доводи обвинуваченого щодо неправильності застосування вимог ч. 1 ст. 71 КК України, згідно з якою, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 6 листопада 2009 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, маючи на увазі, що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку, а невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати - невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання. При цьому при вчиненні нового злочину особою, яка відбувала покарання у виді позбавлення волі, його невідбутою частиною треба вважати строк, який залишився на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за новий злочин, а якщо такий захід не обирався, - то строк, який залишився після постановлення останнього за часом вироку.

Відсутність в резолютивній частині оскаржуваного вироку точного строку приєднаного до покарання, не є підставою для скасування чи зміни вироку, оскільки остаточне покарання визначено правильно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження /т. 1 а.с. 45-46/ за вироком Апеляційного суду Волинської області від 06 грудня 2004 року ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Початком строку відбування покарання є 29 липня 2004 року; кінцем строку відбування покарання 29 липня 2019 року.

На момент ухвалення вироку Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 серпня 2015 року невідбута частина покарання за вироком Апеляційного суду Волинської області від 06 грудня 2004 року становила 3 роки 11 місяців 14 днів.

За вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 серпня 2015 року суд засудив ОСОБА_5 за ст. 391 КК України і призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Апеляційного суду Волинської області від 06 грудня 2004 року суд призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 11 місяців, тобто на підставі ст. 71 КК України частково приєднав невідбуту частину фактично у виді 3 років 11 місяців позбавлення волі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим і підстав для помякшення ОСОБА_5 покарання не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404-405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 серпня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

________________ ______________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3