Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 1-102/2010 рік
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2010 року. Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кравець С.В.

за участю: секретарів Гезели Л.Р., Кульчицької І.М.

прокурора Дупака Ю.М.

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Машівка кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, засуджений ОСОБА_3 виправної колонії № 9, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває у цивільному шлюбі, раніше судимого:

1)18.12.2001р. Чутівським районним судом Полтавської області за ст. ст. 289 ч.2, 69 КК України до 2 років позбавлення волі;

2)22.07.2003 р. Чутівським районним судом Полтавської області за ст.ст.185 ч.3, 15, 185 ч.3, 71 КК України до 4 років 11 місяців позбавлення волі;

3)14.04.2009 року Чутівським районним судом Полтавської області за ст.ст. 185 ч.2, 187 ч.1, 357 ч.3, 70, 72 КК України до 5 років позбавлення волі,

в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 393, ч.2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в :

05.07.2010 року ОСОБА_2, будучи засудженим 14.04.2009 року Чутівським районним судом Полтавської області за ст. ст. 185 ч.2, 187 ч.1, 357 ч.3, 70, 72 КК України до 5 років позбавлення волі та відбуваючи покарання в ОСОБА_3 виправній колонії № 9, що розташована в с. Кустолово-Суходілка Машівського району Полтавської області, по прибуттю в яку попереджений про відповідальність за самовільне залишення території установи, згідно з затвердженою рознарядкою про вивід засуджених на роботи, був виведений на роботу за межі житлової зони установи для викосу трави на прилеглій території, і наприкінці робочого дня, близько 16 год., маючи прямий умисел на втечу з місця відбування покарання, скориставшись відсутністю нагляду з боку адміністрації, самостійно залишив межі виправної колонії, тобто скоїв втечу.

Повторно, 07.07.2010р. в період з 2 до 6 год. ОСОБА_4, перебуваючи біля підїзду будинку, який розташований в с. Крута Балка Новосанжарського району Полтавської області, шляхом вільного доступу, маючи прямий умисел на крадіжку чужого майна, з корисливою метою, таємно викрав велосипед «Славутич», який належить ОСОБА_5, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 429,56 грн. З викраденим з місця злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд,

В судовому засіданні підсудній ОСОБА_2 вину в предявленому обвинуваченні за ст. 185 ч.2 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, за ч.1 ст. 393 КК України як і повязаний з нею позов ОСОБА_3 ВК-9 не визнав та пояснив, що 16.06.2010р. прибув до ОСОБА_3 для подальшого відбування покарання. 05.07.2010р. у нього був наряд на викошування трави прилеглої території. Близько 16 год. він сів перепочити, коли до нього нібито підійшов незнайомий чоловік, вдарив в обличчя, після чого він втратив свідомість. До тями прийшов коли перебував на задньому сидінні легкового автомобіля із звязаними скотчем руками. Після зупинки автомобіля, його завели в якесь нежитлове приміщення, і один з чоловіків на імя ОСОБА_6 дав йому мобільний телефон і сказав, що він, ОСОБА_2, через 2 дні повинен знайти 50 000 грн. про що йому зателефонувати, після чого відпустили. Блукаючи полями, наступного дня він зайшов у якесь село, де біля 2-поверхового будинку викрав велосипед та їздив ним добу. Наступного, дня близько обідньої години, йдучи по дорозі помітив 2 чоловіків, і коли один з них на нього кинувся, він кинув на нього велосипед і почав тікати, але впізнавши в одному з них працівника ВК зупинився. У ВК не повернувся, оскільки боявся, так як йому погрожували співмешканкою.

ОСОБА_7 повного визнання підсудними своєї вини за ст. 185 ч.2 КК України, його винність в скоєному злочині підтверджуються іншими зібраними в ході досудового слідства доказами, які суд у відповідністю зі ст. 299 КПК України, визнав досліджувати недоцільним, оскільки вони ніким не оспорюються. Підсудній правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає та йому розяснено, що він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Разом з тим, незважаючи на невизнання підсудним своєї вини по предявленому обвинуваченню за ч.1 ст. 393 КК України суд вважає, що його винність у вчиненні вказаного злочину підтверджується наступною сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів:

Так, згідно рапорту чергового Машівського РВ, 05.07.2010р. надійшло телефонне повідомлення чергового ОСОБА_3 № 9 с. Кустолово-Суходілка про те, що близько 16 год. з колонії скоїв втечу засуджений ОСОБА_2 ( а.с. 3.1 ).

З рапорту чергового ОСОБА_3 ВК-9 ОСОБА_8 вбачається, що 05.07.2010 року виявлено відсутність засудженого ОСОБА_9, який був виведений на косіння трави з зовнішньої сторони основної огорожі другого відділку, останній раз він був на робочому місці близько 16 год. ( а.с.4 ).

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що 05.07.2010р. ОСОБА_9 вивели на роботи по скошуванню трави біля зовнішньої сторони основної огорожі, а близько 16 год. виявили його відсутність. Будучи керівником групи по розшуку засудженого, помітив як ОСОБА_9 кинув в працівників колонії велосипед та почав тікати, але був затриманий. Під час його обшуку ніяких речей вилучено не було, як і не було видимих тілесних ушкоджень. На запитання чого втік ОСОБА_9 сказав, що і сам не знає.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_13, кожен окремо показали, що вони проживали в одній кімнаті з засудженим ОСОБА_9, який будь-яких намірів про втечу не висловлював.

Як убачається з рапортів працівників ОСОБА_3 ВК-9 від 05.07.2010р. прийняті заходи по встановленню місця перебування засудженого ОСОБА_2 позитивних результатів не дали ( а.с. 6-18 ).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків працівники ОСОБА_3 ВК-9 ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 показали, що після втечі ОСОБА_2, проводилися його пошуки по інших обєктах та в сусідніх селах, які результатів не дали.

Відповідно до рознарядки на вивід засуджених, які утримуються в МВК № 9 на роботу вбачається, що 05.07.2010р. засуджений ОСОБА_2 був виведений на роботу до КЕЧ (а.с. 25 ).

Свідок ОСОБА_17 показав, що засуджений ОСОБА_2 05.07. викошував траву біля житлової зони, після чого самовільно залишив робоче місце, але через 2 доби був затриманий. ОСОБА_7 цього, зазначив, що прилегла територія, де ОСОБА_2 косив траву добре проглядається, а тому поява там сторонніх осіб та транспорту була б виявлена.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 показали, що під час пошуку засудженого ОСОБА_2, перебуваючи між селами ОСОБА_7 та Перещепина, вийшли на дорогу чекати інших та присіли на узбіччі. В цей час ОСОБА_18 побачив ОСОБА_2, який рухався в бік с. Перещепина на велосипеді, крикнув «стій» та побіг йому назустріч, але той зіскочив з велосипеда, кинув його в бік ОСОБА_18 і почав тікати. Під час переслідування, в кюветі ОСОБА_2 спіткнувся, після чого розвернувся і вдарив кулаком в лоб ОСОБА_19, а тому до нього були застосовані прийоми рукопашного бою. В послідуючому на запитання про причину втечі повідомляв, що і сам не знає, а пізніше говорив, що має проблеми з жінкою.

Допитаний свідок ОСОБА_20 показав, що він був задіяний по розшуку ОСОБА_2, якого затримали через 2 доби. Під час затримання ОСОБА_2 з розвороту вдарив одного зі співробітників у лице, а потім намагався вирватися та втекти. В послідуючому при огляді хірургом ОСОБА_2 скаржився на язву, але мови про спричинення тілесних ушкоджень не було.

Як видно з довідки по особовій справі засудженого ОСОБА_2, він 05.07.2010р. самовільно залишив кордони ОСОБА_3 ВК-9, був затриманий 07.07.2010р. та поміщений до ДІЗО установи де перебував до 10.07.2010р. ( а.с. 30, 296 ).

Під час особистого обшуку затриманого ОСОБА_2 10.07.2010р. у нього нічого не вилучалося та знайдено не було ( а.с. 53 ).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_21 показав, що 05.07.2010р. засуджений ОСОБА_2 скоїв втечу з ОСОБА_3 ВК-9 і був затриманий 07.07.2010р. Після затримання про причини втечі чіткої відповіді не давав, але в подальшому розповідав, що хотів забрати жінку та виїхати за межі України.

Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 показали, що після втечі ОСОБА_2 05.07.2010р. ними проводилися його пошуки в смт. Чутове, які результатів не дали. ОСОБА_7 цього, свідок ОСОБА_22 зазначив, що в послідуючому охороняв ОСОБА_2 в лікарні, у нього дійсно були подряпини на руках та ногах, але згідно пояснень ОСОБА_2 він отримав їх при падінні з велосипеда.

Згідно наказу № 54 від 01.07.2010р. по ОСОБА_3 ВК-9 з метою підтримання належного правопорядку в установі та встановлення обмежень переміщення осіб, які відбувають покарання було встановлено кордони по межам земельних угідь установи (а.с. 27).

З вилучених з особової справи засудженого ОСОБА_2 фрагментів кордонів ОСОБА_3 ВК-9 та розписки вбачається, що 16.06.2010р. ОСОБА_2 був попереджений про кримінальну відповідальність за скоєння втечі та був ознайомлений з кордонами ОСОБА_3 ВК-9 ( а.с. 55, 61-62 ).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_24 показав, що після прибуття ОСОБА_2 до ВК-9 йому були доведені вимоги про умови відбування покарання, був попереджений про відповідальність за втечу. 5.07. 2010р. йому доповіли про відсутність ОСОБА_2 по місцю роботи, і вжитими заходами його було затримано 07.07. Під час опитування ОСОБА_2 повідомив, що скоїв втечу свідомо та самостійно, але конкретну причину вказати не міг, і про те, що його нібито викрали нічого не говорив.

Допитана свідок ОСОБА_25 показала, що з квітня 2007 року по липень-серпень 2009р. співмешкала з ОСОБА_2 в смт. Чутове. Після його засудження та переведення до ОСОБА_3 їздила до нього кожен тиждень. Напередодні вказаної події збиралася до нього приїхати знову, але не вийшло у звязку з роботою, а вже наступного дня працівники ВК повідомили про вказану пригоду, а ще через день повідомили, що ОСОБА_2 затримали. Під час відбування покарання ОСОБА_2 був задоволений режимом, говорив, що буде себе добре вести, щоб вийти раніше. При цьому зазначила, що до неї приїжджали невідомі люди і вимагали гроші за якісь памятники.

Суд критично відноситься до доводів підсудного про те, що він був викрадений з місця засудження, вважає їх неправдивими, виходячи з наступного.

Так, будучи допитаним в ході досудового слідства в якості підозрюваного та обвинуваченого 10.07. та 19.07.2010р., він добровільно у власноручно написаних показаннях вказував, що 05.07.2010р. близько 16.15 год. докосив траву, після чого пішов в напрямку кукурудзяного поля. Через деякий час усвідомив, що вчинив втечу, але назад не повернувся. Блукаючи по полям та населеним пунктам, в підїзді одного з будинку викрав велосипед. 07.07.10р. близько обіду, рухаючись на велосипеді, помітив 2 чоловіків, які побігли на нього, він почав тікати, але його наздогнали і після того як він перестав пручатися наділи наручники. При цьому вину визнав, щиро розкаявся та зазначив, що пояснення написані власноручно без морального та фізичного тиску (а.с. 50, 72).

Аналогічні пояснення він давав безпосередньо після затримання 07.07.10р. ( а.с. 31 ).

В послідуючому 03.09.2010р., після вступу до участі у справі захисника показання змінив, зазначив, що втечі не скоював, оскільки був викрадений трьома невідомими чоловіками, одним з яких був чоловік на імя ОСОБА_17. Зміну показань мотивував тим, що боявся ( а.с. 126 ). В послідуючому, під час судового слідства у справі зміну показань мотивував застосуванням до нього працівниками ОСОБА_3 фізичної сили.

Доводи засудженого про те, що він нібито утримувався невідомими особами в одному з нежитлових приміщень, де залишилися залишки скотча, якими були звязані його руки, а також про те, що він мав намір повернутися до ОСОБА_3 дорогу до якої запитув у жителів сіл, перевірялися шляхом дачі судового доручення щодо проведення відтворення обстановки та обставин події.

Так, в ході відтворення обстановки та обставин події від 26.10.2010р. вказані його показання не підтвердилися. При цьому було оглянуте зазначене ним нежитлове приміщення, що знаходиться в с. Дудкин Гай в ході якого було виявлено ряд сміття, але залишків скотчу виявлено не було ( а.с. 239-245 ).

Разом з тим, зі змісту протоколу та рапорту слідчого вбачається, що після доставлення підсудного до місця затримання, він не міг зорієнтувалися і вказати звідки прийшов, як і стверджувально вказати, що саме на вказаній ділянці дороги зустрічав людей в яких запитував дорогу, у звязку з чим встановити вказаних осіб не вдалося ( а.с. 246 ).

ОСОБА_7 цього, за клопотанням підсудного з Кременчуцької ВК були витребувані дані про чоловіка на імя ОСОБА_17, з яким він у цій установі відбував покарання і саме який його нібито викрав в групі з іншими двома чоловіками та вимагав гроші.

Так, з повідомлення Кременчуцької ВК за наявними даними такою особою є ОСОБА_26, житель ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 267 ).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 показав, що по факту втечі ОСОБА_2 з місць позбавлення волі йому нічого не відомо. Він дійсно відбував покарання в Кременчуцькій ВК, підсудний ОСОБА_2 був поміщений до його бараку де перебував близько 10 днів, але ніяких розмов з ним він не вів, крім розмов можливо як з вперше прибулим. 05.07.2010р. перебував в м. Ромни, за межі не відлучався, оскільки перебуває під адміністративним наглядом.

ОСОБА_7 цього, судом перевірялася заява підсудного про застосування до нього недозволених методів дізнання, в результаті чого він себе оговорив, яка не знайшла свого підтвердження у звязку з чим органами прокуратури відносно службових осіб ОСОБА_3 9 було відмовлено в порушенні кримінальної справи за відсутністю в їх діях ознак злочину, передбаченого ст. 365 КК України( а.с. 286-289 ).

Також, направленість умислу ОСОБА_2 на уникнення подальшого відбування покарання підтверджується свідченнями ряду свідків.

Так, свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19, які безпосередньо затримували ОСОБА_2 вказали, що незважаючи на те, що ОСОБА_2 знає ОСОБА_18 в обличчя, оскільки перетиналися з ним кожен день, при цьому перебували від нього на досить невеликій відстані близько 7-10 м, але він побачивши їх почав тікати, а під час затримання чинив опір.

Факт опору ОСОБА_2 працівникам ОСОБА_3 підтвердили також свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_17.

Вказані доводи підсудного про його викрадення невідомими особами також спростовуються свідченнями свідка ОСОБА_17, який виключив можливість появи непоміченими на території ВК сторонніх осіб чи автомобілів, які були б виявлені.

ОСОБА_7 цього, доводи підсудного про те, що йому був наданий мобільний телефон по якому він повинен був зателефонувати у разі знайдення грошей спростовується тим, що під час його огляду ніяких сторонніх речей виявлено не було.

Той факт, що у його співмешканки нібито вимагали гроші невідомі особи, не є підставою вважати, що його було викрадено з ОСОБА_3

Таким чином, суд бере за основу первинні показання підсудного дані ним під час проведення досудового слідства 10.07. та 19.07.2010р. і кладе їх в основу обвинувачення.

Виходячи з викладеного, суд визнає доводи підсудного про його викрадення з місць позбавлення волі надуманими, безпідставними, такими що повністю суперечать іншим зібраним доказам у справі, які є узгодженими між собою та не викликають у суду будь-яких сумнівів, а тому таку його позицію розцінює як спосіб обраного захисту та намагання таким чином уникнути встановленої відповідальності.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_2 у вчиненні крадіжки велосипеда та втечі з місць позбавлення волі цілком доведена, а тому його дії слід кваліфікувати:

-за ч.1 ст. 393 КК України, як втеча з місць позбавлення волі, вчинена особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі;

-за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Обставинами, що помякшують покарання підсудному за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України суд визнає повне визнання вини, зявлення із зізнанням та щире каяття. Обставин, що помякшують покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 393 КК України суд не вбачає.

Обставиною, що обтяжує покарання підсудного, суд визнає рецидив злочину.

По місцю проживання ОСОБА_2 характеризується позитивно, оскільки компрометуючих матеріалів на нього Чутівська селищна рада не має ( а.с.138 ), за висновком лікарів Карлівської ЦРЛ визнаний здоровим, лікування від алкоголізму та наркоманії не потребує ( а.с.140 ), на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра при Чутівській ЦРЛ не перебуває (а.с.139), з довідки про судимість та копії вироку вбачається, що він раніше судимий за ст. ст. 289 ч.2, 185 ч.3, 185 ч.2, 187 ч.1, 357 КК України ( а.с. 141-145 ), за час відбування покарання в ОСОБА_3 ВК-9 характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальної не притягувався, в колективі не конфліктує, виконує вимоги працівників установи ( а.с. 28 ), разом з тим мав 3 догани за зберігання заборонених предметів та порушення вимог режиму утримання, які накладалися начальником СІЗО, та які погашені і зняті в установленому порядку, в послідуючому був заохочений за сумлінну поведінку та ставлення до праці ( а.с. 29 ).

При обранні покарання підсудному, суд у відповідності зі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які класифікуються як середньої тяжкості, особу підсудного, обставини, які помякшують та обтяжують його покарання, і враховуючи те, що він будучи засудженим до позбавлення волі здійснив втечу з місця відбування покарання, в процесі цього вчинив корисливий злочин, а також враховуючи його відношення до вчиненого, суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім покаранням підсудному для його виправлення та попередження нових злочинів, буде покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст. 185 КК України та ч.1 ст. 393 КК України.

Виходячи з викладеного, суд не вбачає підстав для застосування до підсудного ст. ст. 69, 75 КК України та перейти до іншого більш мякого виду покарання чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, як і призначення за ст. 185 ч.2 КК України більш мяких видів покарання у вигляді арешту та обмеження волі.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до вимог ст. 81 КПК України і вважає, що велосипед «Славутич», що знаходяться під розпискою у потерпілої ОСОБА_5, слід залишити їй, як власнику ( а.с. 93 ), чоловіче взуття (тапочки), що зберігаються в кімнаті речових доказів Новосанжарського РВ знищити ( а.с. 81 ).

Позов ОСОБА_3 ВК-9 про стягнення з підсудного 2003, 7 грн. витрачених позивачем на його розшук суд вважає підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки підтверджується рядом доказів на підтвердження розміру позову з яких убачається, що на розшук засудженого було витрачено: сировини та матеріалів 993, 21 грн.; основної заробітної плати 362, 64 грн.; нарахування на заробітну плату 138, 94 грн.; витрати на експлуатацію обладнання 90, 7 % - 328, 91 грн., витрати на відрядження 180 грн. ( а.с. 185-198 ).

Потерпілою ОСОБА_5 цивільний позов не заявлено.

Суд вважає, що з підсудного на користь ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» підлягають стягненню витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 125 грн. ( а.с. 99 ).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_2 визнати винним та призначити покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України до 2 ( двох ) років позбавлення волі ;

- за ч.1 ст. 393 КК України до 3 ( трьох ) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_2 покарання у вигляді 4 ( чотирьох ) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання призначеного покарання та невідбутої частини покарання за вироком Чутівського районного суду Полтавської області від 14.04.2009р. остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у вигляді 5 ( пяти ) років 6 ( шести ) місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу залишити попередню тримання під вартою, зарахувавши в строк відбування покарання час перебування під вартою в ході досудового та судового слідства і строк відбування покарання рахувати з 10 липня 2010 року.

Речові докази по справі: велосипед «Славутич», що знаходяться під розпискою у потерпілої ОСОБА_5 залишити їй, як власнику; чоловіче взуття (тапочки), що зберігаються в кімнаті речових доказів Новосанжарського РВ знищити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 125 ( сто двадцять пять ) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 виправної колонії № 9 понесені витрати на його розшук в розмірі 2003 ( дві тисячі три ) грн. 70 коп.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом 15 діб з моменту його проголошення шляхом подачі апеляції через Машівський районний суд, а засудженим ОСОБА_2 в той же строк з часу отримання копії вироку.

Суддя: