Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю:

заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку ст. 206 КПК України відомості за скаргою/заявою захисника(адвоката) ОСОБА_5 ОСОБА_3 про звільнення позбавленої свободи особи, -

в с т а н о в и в:
11 червня 2014 року в провадження суду з Апеляційного суду м. Києва, на підставі ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», надійшла дана заява/скарга.

Відповідно до ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст. ст. 75, 76, було визначено головуючого слідчого суддю, - ОСОБА_1 та передано - 17.06.2014 року.

Слідчий суддя розглянувши, в порядку статті 206 Кримінально процесуального Кодексу України, яка регламентує загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, заяву/скаргу заявника та долучені до неї документи, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення заяви та заявника, який підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, просив задовольнити, приходить до наступного.

В березні 2014 року Російською Федерацією здійснена збройна анексія території України, а саме її частини, розташованої на півострові Крим.

Законом України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» зазначена територія визнана тимчасово окупованою та встановлено особливий правовий режим на окупованій території, і визначено особливості діяльності державних органів в умовах цього режиму.

Цим Законом передбачені заходи правового реагування на тимчасово окупованій території. Зокрема, справи, що перебувають у провадженні судів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та розгляд яких не закінчено, передаються судам відповідно до встановленої цим Законом підсудності, протягом 10 робочих днів з дня набрання ним чинності або з для становлення такої підсудності.

Таким чином, у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2014 року, визначено підсудність кримінального провадження слідчому судді Дніпровського районного суду м. Києва.

Слідчим суддею з заяви/скарги заявника та долучених матеріалів було встановлено, що СУ ГУ МВС України в АР Крим здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001170 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту та повідомивши сторонам кримінального провадження про завершення досудового розслідування, прокурор Автономної Республіки Крим в порядку ст. 291 КПК України направив обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 до Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим для розгляду.

Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 20 березня 2014 року (зі стадії підготовчого судового засідання) обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001170 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України повернуто прокурору Республіки Крим для дооформлення у відповідності зі ст. 291 КПК України. ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 19 травня 2014 року.

21 квітня 2014 року СВ по Бахчисарайському району СУ СК Росії по Республіці Крим порушено кримінальну справу № за ознаками злочинів, передбачених п. «і» ч. 2 ст. 105, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 226 КК РФ, тобто матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 були прийняті до провадження слідчими органами, розташованими на території Республіки Крим, всупереч вимогам законодавства України.

В подальшому, 30 квітня 2014 року Бахчисарайський районний суд Республіки Крим, розглянувши постанову в.о. старшого слідчого СУ СК РФ по Республіці Крим про порушення клопотання про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п. «і» ч. 2 ст. 205, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 226 КК РФ, керуючись ст.ст. 97-100, 108 КПК РФ, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки під час досудового розслідування постановив обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 30 червня 2014 року.

З положень ст. 206 КПК України випливає, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, він зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу.

З копії ухвали Апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2014 року судове провадження 11-сс/796/927/2014, що міститься у матеріалах провадження, слідує, що постанову Бахчисарайського районного суду Республіки Крим від 30 квітня 2014 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасовано. Відмовлено у застосуванні щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти звільнено.

При цьому, з даної ухвали суду апеляційної інстанції випливає, що судом було встановлено факт того, що постанова Бахчисарайського районного суду Республіки Крим від 30 квітня 2014 року не відповідає вимогам чинного законодавства України, а саме: ухвалена не компетентним судом; на підставі законодавства Російської Федерації; з символікою Російської Федерації на постанові; за відсутності ознак державності України. Центральним районним судом м. Сімферополя Республіки Крим визначено строк тримання під вартою до 19 травня 2014 року. На сьогоднішній день зазначений в ухвалі строк сплинув і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 утримується під вартою без відповідного на те судового рішення.

Пуктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року Про незалежність судової влади регламентовано, що судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

З ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України слідує, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005року, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.

Згідно ст.ст. 5 і 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, жодна особа не може бути позбавлена свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом та судовим органом, створеним відповідно до закону.

У рішенні ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України», «Суд повторює, що негайний судовий контроль є вагомим аспектом гарантії, закріпленої в пункті 3 статті 5, яка покликана зводити до мінімуму ризик свавілля і забезпечувати верховенство права один з основоположних принципів демократичного суспільства (див. рішення від 29 листопада 1988 р. у справі «Броган та інші проти Сполученого Королівства» (Brogan and Others v. the United Kingdom), п. 58, Series А., № 145-B). Хоча негайність має оцінюватися в кожній справі залежно від її особливостей (див., серед інших джерел, рішення у справі «Акіліна проти Мальти» (Aquilina v. Malta) [ВП], заява № 25642/94, п. 48, ECHR 1999-III), вимогу про суворі часові рамки, закріплену пунктом 3 статті 5 Конвенції, не можна тлумачити надто гнучко, оскільки таке тлумачення серйозно послабило б процесуальну гарантію на шкоду особі і загрожувало б підірвати саму суть права, передбаченого цим положенням (див. рішення у справі «МакКей проти Сполученого Королівства» (McKay v. the United Kingdom) [ВП], заява № 543/03, п. 33, ECHR 2006-X).

Згідно ч. 5 ст. 206 КПК України, незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе обставин визначених п.п. 1-3 даної частини статті.

За таких обставин, слідчий суддя, не піддаючи будь-якому сумніву ухвалу суду апеляційної інстанції, яка є остаточною, приходить до переконливого висновку, що станом на даний час, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , утримується під вартою без відповідного на те судового рішення, тобто безпідставно позбавлений свободи, у зв`язку з чим заява/скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільненню з під-варти негайно.

Керуючись ст.ст. 1-2, 7-29, 206 КПК України слідчий суддя, -

у х в а л и в :
Скаргу/заяву захисника (адвоката) ОСОБА_5 ОСОБА_3 про звільнення позбавленої свободи особи, - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під-варти негайно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1