Справа № 306/2770/14-к
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

10.09.2015 р. м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , прокурора прокуратури Закарпатської області, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 травня 2015 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , не одружений, не працюючий, українець, з середньою освітою, не судимий, засуджений за ч. 4 ст. 296 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 309 КК України на 3 (три) роки обмеження волі.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, з покладенням на нього обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Запобіжним заходом ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили обрано особисте зобов`язання.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1273 (одну тисячу двісті сімдесят три) гривень 80 копійок витрат за проведення експертиз.
ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 20 травня 2012 року, приблизно о 6 год., в стані алкогольного сп`яніння, умисно, грубо порушуючи громадський порядок, із особливою зухвалістю, що виразилось у нахабному поводженні, в приміщенні кафе «Таверна» по вул. Київській в м. Свалява Закарпатської області вчинив сварку і почав безпричинно ображати ОСОБА_8 , в ході чого вийшов з кафе, а через 10 хв. повернувся, одягнутий у маску чорного кольору з прорізами для очей та куртку, в руках тримав дерев`яну биту, якою наніс потерпілому один удар в область голови з права та три удари в ділянку грудної клітки, спричинивши ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження.
Крім того, до 08 квітня 2013 року обвинувачений ОСОБА_6 по місцю свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , незаконно, без передбаченого законом дозволу, без мети збуту, зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс (марихуану) у скляній пляшці, обмотаній паперовою липкою стрічкою, яка знаходилася в кишені спортивних штанів в кімнаті відпочинку та скляну пляшку, обмотану паперовою липкою стрічкою сірого кольору, з аналогічним наркотичним засобом, яка знаходилася в кишені чоловічої куртки на вішалці в коридорі, які були виявлені та вилучені 08.04.2013 року о 7 год. ранку працівниками ЛВ на станції Мукачево УМВС України на Львівській залізниці під час проведення обшуку житла обвинуваченого ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , вважає вирок незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ст. 70 КК України - у виді 8 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін. Зазначає, що суд не в повній мірі врахував особу правопорушника, обставини скоєння злочину, а саме ступінь тяжкості вчиненого та наслідки після нанесених тілесних ушкоджень, що потерпілий став інвалідом третьої групи. Крім того, ОСОБА_6 вину не визнав, у вчиненому не розкаявся, заподіяні збитки потерпілому не відшкодував, тому призначене судом покарання є занадто м`яким.
В апеляційний скарзі представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить вирок скасувати та постановити новий, яким задовольнити цивільний позов потерпілого в повному обсязі. Зазначає, що судом безпідставно та невмотивовано відмовлено потерпілому в задоволенні матеріальної та частково моральної шкоди.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 просять скасувати вирок, а кримінальне провадження закрити за відсутністю у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення. Вказують на очевидні розбіжності щодо обставин справи, які суд визнав встановленими. Згідно показань свідків та письмових доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, висновків експертів, не сходяться дата події 20.05.2012 чи 25.05.2012, час події близько 6 години чи о пів на восьму (7.30 год.), не сходиться опис вигляду ОСОБА_6 та особи, яка наносила тілесні ушкодження. Крім цього нічим не підтверджено стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого. Також у матеріалах справи відсутні маска та біта, якою суд вказав, що обвинувачений наносив тілесні ушкодження ОСОБА_8 . Вказують на незаконно проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_6 . Що стосується розписки ОСОБА_6 , яка міститься у матеріалах кримінального провадження щодо зобов`язання ним відшкодувати ОСОБА_8 понесені витрати на лікування, то перед написанням такої, зі слів обвинуваченого на нього чинився тиск з боку потерпілого та працівників міліції. Клопотання захисту про визнання доказів, а саме розписки та протоколу обшуку недопустимими, суд залишив без задоволення. Указують на незаконність винесених суддею ухвал про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 . Окрім цього судом відмовлено у задоволенні клопотання захисту про допит ОСОБА_10 , який надіслав до суду заяву про те, що це він винен у інкримінованому ОСОБА_6 злочині. Зазначають про невиконання ухвали суду про призначення судово-медичної експертизи ОСОБА_6 для визначення стану його здоров`я.
У запереченнях на апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 та прокурора, захисник ОСОБА_7 просить суд відмовити у задоволенні поданих ними апеляційних скарг. Зазначає, що заявлена потерпілим матеріальна шкода не підтверджується жодними доказами, які наявні в матеріалах кримінального провадження. Щодо моральної шкоди, то вона також є явно завищеною та нічим не обґрунтована. Що стосується апеляційної скарги прокурора, то вона повністю спростовується доводами, викладеними у поданій стороною захисту апеляційній скарзі.
Апеляційний суд, заслухав доповідь судді, промову прокурора, який підтримав апеляційні скарги обвинувача та представника потерпілого і заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника; пояснення обвинуваченого, його захисника, які просили вирок скасувати, постановити свій вирок, яким ОСОБА_6 виправдати та проти задоволення апеляційних скарг прокурора і представника потерпілого заперечили; пояснення представника потерпілого, який підтримав подані ним і прокурором апеляційні скарги та заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника; перевірив матеріали справи, провів судові дебати, надав останнє слово обвинуваченому, обговорив доводи сторін і приходить до наступного.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним кодексом.
Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 309 КК України підтверджується наведеними судом доказами, відповідають фактичним обставинам справи і в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілого не оспорюються.
Апеляційний суд визнає доведеним, що ОСОБА_6 20 травня 2012 року, приблизно о 6 год., в стані алкогольного сп`яніння, умисно, грубо порушуючи громадський порядок, із особливою зухвалістю, що виразилось у нахабному поводженні, в приміщенні кафе «Таверна» по вул. Київській в м. Свалява Закарпатської області дерев`яною битою спричинив потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження та 08 квітня 2013 року обвинувачений по місцю свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , незаконно, без передбаченого законом дозволу, без мети збуту, зберігав дві пляшки з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом (марихуана), що в перерахунку на висушену речовину становить 126,21 г .
У судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах не визнав та показав, що у травні 2012 року приблизно о 6 год. ранку він дійсно заходив із знайомим к кафе «Таверна», де він особисто випив безалкогольне пиво, після чого пішов додому, оскільки був замучений після весілля. Стверджує, що нікого в кафе не бив. Через кілька місяців його викликали працівники міліції та заставили написати розписку про те, що він зобов`язується відшкодувати матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_8 , спричинені внаслідок його побиття у травні 2012 року в кафе «Таверна». Лише через рік працівники міліції прийшли до нього додому з обшуком, пояснили, що шукають маску та дерев`яну биту. При цьому в його одязі вони виявили якісь банки (пляшки) з наркотичною речовиною. Він, злякавшись, вискочив з вікна квартири та втік. Вважає себе невинуватим та просить виправдати його.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини, така повністю підтверджена сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів.
Так, з показань потерпілого ОСОБА_8 вбачається, що вночі 20 травня 2012 року він разом із своєю дівчиною ОСОБА_11 перебував на залізничному вокзалі в м. Свалява у кафе, де пили пиво. У кафе зайшли ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_12 . Обвинувачений перебував у нетверезому стані, замовив собі пиво та, згодом, вчинив сварку, почав ображати його (потерпілого) та його дівчину, а потім вийшов з кафе. Повернувся ОСОБА_6 в кафе через деякий час, будучи одітим у куртку, на голові була чорна маска з прорізами для очей, а в руках він мав дерев`яну биту. Цією битою обвинувачений став наносити йому удари - один удар по голові та кілька ударів у ділянку грудної клітки. Настоює, що тілесні ушкодження йому спричинив саме ОСОБА_6 .
Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показала, що вночі 20 травня 2012 року вона знаходилася в кафе «Таверна» разом із своїм майбутнім чоловіком ОСОБА_8 . За столик до них спочатку підсів ОСОБА_14 , а пізніше обвинувачений ОСОБА_6 . Останній почав безпричинно ображати її нецензурними словами, а коли за неї заступився потерпілий, то обвинувачений хотів вдарити ОСОБА_8 . Згодом ОСОБА_6 вийшов з кафе, а коли через деякий він час повернувся, то уже був одягнутий в куртку, у маску (шапку) з прорізами для очей та почав битою бити потерпілого по голові. Від ударів ОСОБА_8 впав на підлогу та втратив свідомість.
З показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що він працює таксистом та вночі у травні 2012 року йому зателефонував ОСОБА_6 і попросив відвезти його з весілля додому, на що він погодився. Відвізши обвинуваченого додому, він зайшов в кафе «Таверна» випити пива. В кафе були потерпілий, його дівчина, а через кілька хвилин прийшов і обвинувачений. За столиком виникла суперечка між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 із-за дівчини останнього. Під час цього конфлікту, він (свідок) вийшов з кафе та пішов додому, а вдень йому зателефонувала ОСОБА_11 та повідомила, що ОСОБА_8 у кафе було побито битою.
З показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 вбачається, що у квітні 2003 року за їхньою участю, у присутності понятих та матері обвинуваченого, проводився обшук у квартирі за місцем проживання ОСОБА_6 , де в одязі останнього було виявлено дві банки, обмотані скотчем, з наркотичною речовиною марихуаною. При виявленні першої банки, ОСОБА_6 , вихопив її з рук працівника міліції та викинув у вікно. При виявлені другої банки з наркотичною речовиною, обвинувачений вискочив у вікно та втік. При складанні протоколу будь-яких заяв і клопотань від понятих та присутніх не поступало.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вказані докази підтверджують факт порушення обвинуваченим громадського порядку, оскільки діями ОСОБА_6 було порушено загально прийняті в суспільстві правила поведінки в житті при відвідуванні громадських місць. Крім цього, вказані хуліганські дії обвинуваченого виразились в заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 дерев`яною битою, що також є ознакою особливої зухвалості.
Дані обставини також підтверджені дослідженим у суді висновком експерта № 130 від 21.06.2012 р., відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забійної рани правої надбрівної ділянки голови, перелому склепіння з переходом на основу черепа, геморагічного забою правої лобної долі, контузії правого ока, інтраорбітальної гематоми, перелому зовнішньої стінки правої гайморової пазухи, гематосинус, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя. Вказані тілесні ушкодження за своїм характером, локалізацією, виникли від дії механічного чинника, а саме від дії тупих твердих предметів продовгуватої форми, можливо з гладкою циліндричною поверхнею, яким могла бути дерев`яна палиця-бита по ударному механізмі дії і за своїм характером вкладаються в час події 20.05.2012 року (т. 1 а.с. 129-131).
Відповідно до висновку експерта № 275 від 17.04.2013 р. надана на дослідження речовина рослинного походження, що була вилучена під час санкціонованого судом обшуку по місцю проживання ОСОБА_6 , є канабісом (марихуаною), що відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Загальна маса канабісу (марихуани) в перерахунку на висушену речовину становить 126,21 г (т. 1 а.с. 90-95).
Суд критично оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_6 у невизнанні вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 309 КК України, та підставно визнав їх такими, що мають за мету введення суд в оману та уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене.
Твердження обвинуваченого та його захисника про розбіжності щодо обставин справи, які суд визнав встановленими, а саме дати події та часу, то дані доводи апеляційний суд відхиляє, оскільки вважає їх несуттєвими, так як з часу вчинення обвинуваченим вказаних правопорушень минуло три роки і очевидці події не взмозі були згадати точний час вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень
З приводу тверджень вказаних апелянтів про несхожість опису вигляду ОСОБА_6 та особи, яка наносила тілесні ушкодження потерпілому вночі 20.05.2012 року та не підтвердження стану алкогольного сп`яніння обвинуваченого, колегія суддів також відхиляє, оскільки присутність ОСОБА_6 у вказаний час у кафе «Таверна», вживання там спиртних напоїв та заподіяння дерев`яною битою потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень частково підтверджено показаннями як самого обвинуваченого, з яких видно, що він повернувшись з весілля, зайшов у вказане кафе, де вживав пиво, так і повністю спростовано такі доводи показаннями потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , як викладено вище, та вони повністю узгоджуються як між собою, так і з іншими матеріалами провадження, зокрема з протоколом огляду місця події від 20.05.2012 р. (т. 1 а.с. 73-77).
З даним висновком погоджується й колегія суддів, при цьому зазначає, що після доставки обвинуваченого додому з весілля водієм таксі ОСОБА_14 , останній зайшов у кафе сам, а ОСОБА_6 приєднався до нього лише через деякий час, маючи можливість переодягтися вдома, так як проживає недалеко від кафе «Таверна» (з слів обвинуваченого на відстані біля 200 м від кафе).
Щодо тверджень обвинуваченого та його захисника на незаконно проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , то колегія суддів визнає його законним, оскільки такий (обшук) був проведений відповідно до вимог Закону оформлений протоколом обшуку від 08.04.2013 року, в присутності двох понятих, обвинуваченого та його мами (т. 1 а.с. 86-88)., проведений відповідно до ухвали слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду від 28.03.2013 р. (т. 2 а.с. 184).
Що стосується розписки ОСОБА_6 щодо зобов`язання ним відшкодувати ОСОБА_8 понесені витрати на лікування, що перед написанням такої, зі слів обвинуваченого, на нього чинився тиск з боку потерпілого і працівників міліції та клопотання захисту про визнання доказів, а саме: розписки та протоколу обшуку недопустимими, які суд залишив без задоволення, апеляційний суд такі доводи обвинуваченого та його захисника також відхиляє, оскільки з приводу будь-якого тиску, обвинувачений із заявами та скаргами до правоохоронних органів не звертався, розписка була написана в присутності адвоката ОСОБА_16 , що підтверджується підписом як самого обвинуваченого, так і вказаного адвоката (т. 1 а.с. 125) і що, на думку колегії суддів, в черговий раз підтверджує винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних діянь.
Крім цього, судом першої інстанції у даному кримінальному провадженні ухвалою від 25.05.2015 року в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про визнання доказу недопустимим і вилученні з матеріалів кримінальної справи вказаних протоколу обшуку та розписки, відмовлено (т. 2 а.с. 183).
Щодо доводів вказаних апелянтів з приводу відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання про допит ОСОБА_10 , який надіслав до суду заяву про те, що це він винен у інкримінованому ОСОБА_6 злочині (т. 2 а.с. 129), а саме у побитті потерпілого у травні 2012 року в кафе «Таверна», то такі задоволенню не підлягають, при цьому апеляційний суд констатує, що правоохоронними органами проведено перевірку по заяві ОСОБА_18 і постановою слідчого СВ ЛВ на ст. Мукачево УМВС України на Львівській залізниці від 12 травня 2015 року кримінальне провадження по даному факту щодо ОСОБА_18 закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 2 а.с. 164-168). Дана постанова слідчого ніким не оскаржена.
Щодо доводів зазначених апелянтів про невиконання ухвали суду про призначення судово-медичної експертизи ОСОБА_6 для визначення стану його здоров`я, то апеляційний суд також констатує, що така була призначена суддею 11.03.2015 р. за клопотанням захисника ОСОБА_7 та її проведення було доручено експертам Закарпатського обласного бюро СМЕ (т. 2 а.с. 79). Відповідно до висновку № 14 комісійної СМЕ від 27 березня 2015 року «У зв`язку з тим, що гр. ОСОБА_6 не пройшов призначені необхідні обстеження у спеціалістів Закарпатської ОКЛ, провести комісійну СМЕ в повному обсязі та відповісти на інші питання, поставлені на вирішення експертизи, неможливо» (т. 2 а.с. 96-99).
Крім того, як вбачається з обвинувального акту від 03.10.2014 р. (т. 1 а.с. 2-4) та вироку Свалявського районного суду від 27.05.2015 р. (т. 2 а.с.192-195) ОСОБА_6 у вину вмінено те, що він своїми протиправними діями вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне виготовлення, зберігання наркотичного засобу без мети збуту.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ні під час досудового розслідування, ні в суді першої інстанції, ні при апеляційному розгляді справи, не встановлено факту виготовлення обвинуваченим наркотичного засобу, у зв`язку з чим колегія суддів дану кваліфікуючу ознаку з обвинувачення, пред`явленому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України, виключає.
Таким чином, встановленими по справі та перевіреними у суді доказами повністю стверджується вина обвинуваченого ОСОБА_6 у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень; в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння та у незаконному зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягає.
Щодо доводів представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 про безпідставність та невмотивованість відмови судом потерпілому в задоволенні матеріальної та частково моральної шкоди, колегія суддів з ними не погоджується, при цьому виходить з наступного.
При обрахуванні розміру заподіяної матеріальної шкоди, а саме витрат на лікування, суд виходив із наявних документів, які надав потерпілий (на суму 7680,98 грн.). Разом з цим, як вбачається із повідомлень Свалявської ЦРЛ за вих. № 412/ від 15.03.2013 р. та обласного клінічного центру нейрохірургії та неврології за вих. № 315-В від 22.05.2013 р. суми 422,12 грн. та 7258,86 грн. це кошти, затрачені на стаціонарне лікування потерпілого Сеньковця у вказаних медичних закладах, тобто витрати лікарні, а не самого потерпілого (т. 1 а.с. 35, 36). При таких обставинах суд першої інстанції правомірно визнав, що вказана матеріальна шкода до задоволення не підлягає.
Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого через м`якість покарання є підставними.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Зі змісту ст. 75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону та роз`яснень Пленуму ВС України, зокрема, судом не враховано характер і ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, що скоєні ним злочини є тяжкими, злочини вчинив у стані алкогольного сп`яніння, і дану обставину суд визнав як обтяжуючу покарання обставину, дані про особу винного, а саме те, що він ніде не працює, до теперішнього часу взагалі не відшкодував та не приймав жодних мір для відшкодування потерпілому завданих збитків. Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Отже, призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України без повного врахування всіх обставин справи, тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, даних про особу винного та ставлення до вчиненого, свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, таке звільнення від покарання не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів, тому вирок в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора в цій частині задоволенню частково.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про призначення покарання в розмірі 8-ми років позбавлення волі, то таке є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.
Оскільки клопотань про зміну обвинуваченому запобіжного заходу учасники судового розгляду не заявили, тому питання про нього апеляційний суд не розглядає і залишає щодо ОСОБА_6 попередньо обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу прокурора прокуратури Закарпатської області задовольнити частково, а апеляційні скарги представника потерпілого, обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення.
Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.
Виключити з пред`явленого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України обвинувачення кваліфікуючу ознаку «незаконне виготовлення наркотичних засобів без мети збуту».
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання:
за ч. 4 ст. 296 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 121 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 309 КК України 3 (три) роки обмеження волі.
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Строк відбуття покарання рахувати з часу звернення вироку до виконання.
В строк відбуття покарання ОСОБА_6 зарахувати строк перебування його під вартою з 12 серпня 2014 року (т. 2 а.с. 35-37) по 27 травня 2015 року (т. 2 а.с. 192-195).
В решті вирок суду від 27.05.2015 р. залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з для її проголошення.

Судді: