Справа № 738/1690/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1023/2015
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2015 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Великобагачанського районного суду Полтавського області від 22.02.2012 року ОСОБА_7 було визнано винним за ч.3 ст.185, ч.2 ст. 263, ч.1 ст. 309, 70КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання по даному вироку приєднано частину невідбутого покарання по вироку Великобагачанського районного суду Полтавської області від 13.02.2006року і остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахується з 27.01.2012 року.

До Менської виправної колонії ОСОБА_7 прибув 09.04.2012р., де характеризується з негативної сторони як злісний порушник режиму утримання, був працевлаштований робітником швейної дільниці, але пропрацював лише місяць та був звільнений за власним бажанням. З 24.09.2014 року був працевлаштований на добровільних засадах нічним днювальним на відділенні №8, до своїх обов`язків ставився старанно, за що отримав одне заохочення, але даний засуджений змінив свої погляди до роботи та порушив трудову дисципліну, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення.

Не погодившись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити своє рішення, яким звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що факти вказані в рішенні суду першої інстанції не відповідають дійсності. Суд не прийняв до уваги той факт, що всі стягнення, на які посилався в суді прокурор у нього погашені, і навіть те одне на яке вказує суд як на діюче, теж вже погашено 17.11.2015р. А не працює він тому, що має декілька невиліковних тяжких хвороб ( цукровий діабет ІІ ступеня середньої важкості, інсулінозалежний і хронічний холіцистіт).

Також зазначив, що з профілактичного обліку як злісний порушник режиму утримання він був знятий ще у квітні місяці, а з обліку схильних до членоушкодження знятий понад 2 роки.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу засудженого безпідставною, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Великобагачанського районного суду Полтавського області від 22.02.2012 року ОСОБА_7 було визнано винним за ч.3 ст.185, ч.2 ст. 263, ч.1 ст. 309, 70КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання по даному вироку приєднано частину не відбутого покарання по вироку Великобагачанського районного суду Полтавської області від 13.02.2006 року і остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахується з 27.01.2012 року, кінець строку - 27.07.2016 року. Засуджений ОСОБА_7 прибув до Менської виправної колонії 09.04.2012 року.

Станом на 05.11.2015 року засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 частини призначеного судом покарання.

З характеристики засудженого вбачається, що за час відбування покарання в установі ОСОБА_7 за порушення встановленого порядку відбування покарання отримав 23стягнення. Рішенням профілактичної комісії засуджений був поставлений на профілактичний облік, як злісний порушник режиму утримання та схильний до членоушкодження, на даний час знятий з профілактичного обліку. Своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і відбув певну частину покарання. Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування покарання, тяжкості вчиненого злочину та особи засудженого в цілому.

На час звернення засудженого до суду з клопотанням ОСОБА_7 відбув 2/3 частини строку призначеного судом покарання, але своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки мав стягнення, що свідчить про несумлінну поведінку, характеризується негативно.

На думку апеляційного суду суд першої інстанції при розгляді клопотання дотримався даних вимог закону, належним чином дослідив наявність необхідних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого та обґрунтував свою відмову у задоволенні клопотання переконливими доводами.

З врахуванням того, що поведінка засудженого враховується за весь період відбування ним покарання, а не тільки за останній час, тому твердження апелянта про те, що накладені стягнення погашені у встановленому законом порядку та негативна характеристика на нього не відповідає дійсності, і тому до нього повинно бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, не заслуговують на увагу. Дані щодо зняття дисциплінарних стягнень у встановленому законом порядку мають важливе значення, проте ці обставини не мають виключного значення при прийняті рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Крім того, посилання засудженого ОСОБА_7 на те, що станом на 17.11.2015р. всі стягнення погашені, є безпідставним, оскільки на час розгляду клопотання згадане стягнення залишалося чинним.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і у відповідності до вимог законодавства відмовив останній в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2015 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4