Справа № 741/1028/15 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/981/2015
Категорія - кримінальні Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від додаткової міри покарання,

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від додаткової міри покарання.

Своє рішення суд мотивував тим, що звільнення від відбування додаткового покарання можливе тільки одночасно із звільненням від відбування основного покарання, як про це зазначено у постанові Пленуму Верховного суду України за №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким». Зокрема, пунктами 7 та 8 вказаної Постанови визначено, що саме при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування основного покарання, він може бути повністю або частково звільнений і від відбування призначеного додаткового покарання. З урахуванням досліджених матеріалів провадження та у відповідності до вимог нині діючого законодавства, суд першої інстанції прийшов до переконання, що на даний час відсутні підстави для умовно дострокового звільнення від додаткового покарання, оскільки ОСОБА_6 відбуває лише додаткове покарання, оскільки від відбуття основного покарання останній звільнений у відповідності до вимог ст. 75 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду засуджений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою і не вмотивованою, прийнятою з порушенням вимог ст. 370 КПК України та підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального закону, та норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 81 КК України, в редакції, що діяла на момент вступу в законну силу вироку суду, передбачає умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин. Вказує на те, що злочин, за який його визнано винним є злочином середньої тяжкості, за час відбуття покарання він сумлінно виконував свою роботу та усі приписи інспектора КВІ, зробив для себе належні висновки, визнав свою вину та покаявся у вчиненому і довів це своєю поведінкою, а отже заслужив на умовно-дострокове звільнення від додаткової міри покарання.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити свою ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від додаткової міри покарання, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту другого частини першої статті 537 та статті 539 кримінального процесуального кодексу України, під час виконання вироків місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При вирішенні питання про наявність чи відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування додаткового покарання, суд виходив з вимог статті 81 КК України про те, що підставою для такого звільнення є не тільки відбуття засудженим певного строку покарання, а й наявність даних, які свідчать, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, зазначене положення закону є правом, а не обов`язком суду.

При розгляді клопотання суд, у відповідності до вимог КПК України дослідив дані, які характеризують особу засудженого ОСОБА_6 , та належним чином вмотивувавши своє рішення, обґрунтовано дійшовши висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, що закріплено в статті 81 КК України.

Також, згідно роз`яснень, викладених у підпункті «а» п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише, зокрема, після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, суд при розгляді подання дотримався вказаних вимог Закону, належним чином дослідив наявність необхідних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від додаткової міри покарання та обґрунтував свою відмову у задоволенні клопотання переконливими доводами.

Згідно п.1.7. Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань, Міністерства внутрішніх справ України від 19 грудня 2003 року N 270/1560 - покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, призначеного як додаткове покарання до арешту, обмеження волі або позбавлення волі на певний строк поширюється на весь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, установлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 Кримінального кодексу України - з моменту набрання вироком законної сили.

Засуджений на даний час перебуває на обліку кримінально виконавчої інспекції Носівського району Чернігівської області , як особа що звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, відповідно до вимог ст. 75 КК України який не закінчився , а тому покарання за вироку суду вважається таким що не відбуте, оскільки питання щодо звільнення обвинуваченого від основного покарання в порядку ст. 78 КК України не було предметом розгляду суду і на даний час діють обмеження визначені законодавством України і встановлені вироком суду щодо осіб які звільненні від відбування покарання з випробуванням.

А за таких обставин доводи апеляційної скарги засудженого стосовного того що він набув право на умовно дострокове звільнення від додаткового покарання є необгрунтованними.

З матеріалів справи вбачається, що 23 квітня 2014 року вироком Носівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_6 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України та засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки з позбавленням права займатися лікарською діяльністю, а саме займати лікарські посади на строк два роки.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 02 липня 2014 року вирок Носівського районного суду Чернігівської області було змінено. Зокрема, ОСОБА_6 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України та засуджений до міри покарання визначеної судом першої інстанції, однак від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України був звільнений з призначенням іспитового строку терміном на два роки. При цьому, з резолютивної частини вироку виключено слова «займатися лікарською діяльністю».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 лютого 2015 року вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 02 липня 2014 року в частині призначення додаткового покарання було змінено та визначено, що ОСОБА_6 позбавлений права обіймати посади лікаря, які пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на два роки.

З 25 січня 2015 року вступив в дію Закон України „Про запобігання корупції від 14 жовтня 2014 року, яким внесені зміни до Кримінального Кодексу України.

Так, приміткою до статті 45 КК України визначено, що корупційними злочинами відповідно до цього Кодексу вважаються злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу.

Отже, ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за вчинення корупційного кримінального правопорушення, що дійсно відносить до злочинів середнього ступеня тяжкості.

Відповідно до вимог пункту першого частини третьої статті 81 КК України, до якої також внесені зміни зазначеним Законом, визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів.

Таким чином законодавцем чітко визначено, що особи, які вчинили корупційний злочин умовно-достроковому звільненню не підлягають.

Засуджений звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від відбування додаткового покарання у відповідності до вимог ст. 81 КК України на час дії вказаних вимог Закону від 14.10.2014 року, що виключає можливість застосування до останнього умовно дострокового звільнення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає що, доводи апеляційної скарги засудженого щодо незаконності постановленої ухвали місцевого суду є не обґрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_6 , як особа, що засуджена за вчинення корупційного злочину, не підлягає умовно-достроковому звільненню.

Таким чином, ухвала суду про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 в умовно-достроковому звільненні від відбування додаткового покарання є законною, та такою, що відповідає вимогам Кримінального кодексу України, Кримінально-виконавчого кодексу України та чинному Кримінальному процесуальному кодексу України.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час розгляду матеріалів справи в суді, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 45, 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 539, 376 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання, залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10