Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/696/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 382 (176-4) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.11.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000056 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та представника потерпілого ОСОБА_7 , на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 травня 2015 року,яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розношенці Ульяновського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, маючого повну вищу освіту, одруженого, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано невинуватим та виправдано, у зв`язку з недоведеністю досудовим розслідуванням в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України.

Вирішено долю речових доказів по справі.

Органом досудового слідства ОСОБА_9 обвинувачується за ч.2 ст. 382 КК України за вчиненння умисного невиконання постанови суду, що набрала законної сили, вчинене службовою особою, за таких обставин.

Так, згідно наказу № 28 від 28 вересня 2011 року по особовому складу ОСОБА_9 призначено директором ТОВ «Кіровоградінтерсервіс», який згідно до п. 9.2 Статуту ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» (у новій редакції), затвердженого зборами учасників вказаного Товариства № 12 від 19 грудня 2012 року, є виконавчим органом у Товаристві та його керівником, одноособово вирішує всі питання діяльності Товариства за винятком тих, що входять до компетенції зборів учасників, а також вчиняє будь-які правочини від імені Товариства, у тому числі, розпоряджається майном Товариства та укладає договори, приймає на роботу та звільняє з неї працівників, таким чином здійснюючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, являючись службовою особою у застосуванні ст. 364 КК України, згідно примітки № 1.

Згідно постанови Вищого господарського суду України від 05 грудня 2012 року по справі №5013/469/12 (5013/1689/11), яка набрала законної сили, задоволено позов КП «Елегант» до ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» та витребувано з володіння і зобов`язано ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» передати КП «Елегант» майно 13/200 часток комплексу будівель по АДРЕСА_2 , а саме: приміщення їдальні загальною площею 597.7 кв. м., приміщення гаражу загальною площею 302.1 кв. м., приміщення гаражу загальною площею 202.6 кв.м. та 1/2 частину огорожі.

03 січня 2013 року господарським судом Кіровоградської області видано Наказ у справі № 5013/469/12 про примусове виконання вказаної постанови Вищого господарського суду України від 05.12.2012 року по справі № 5013/469/12, за яким зобов`язано ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» передати КП «Елегант» майно, яке зазначено у даній постанові суду, яка набрала законної сили 05.12.2012 року, тобто з моменту її прийняття.

22.01.2013 року на примусове виконання Наказу господарського суду Кіровоградської області від 03.01.2013 року у справі № 5013/469/12за позовом КП «Елегант» до ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» щодо витребування з володіння та зобов`язання ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» передати КП «Елегант» зазначене вище майно відкрито виконавче провадження, про що повідомлено сторони.

19.02.2013 року ОСОБА_9 , як директор ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» будучи службовою особою підприємства, уклав з ОСОБА_10 , що є приватною особою, договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міськонотаріального округу ОСОБА_11 , про що в Реєстрі для вчинення нотаріальних дій є запис за № 587 від 19.02.2013 року, щодо 13/200 часток комплексу будівель по АДРЕСА_2 , а саме: адміністративного корпусу, загальною площею 937 кв.м., ангару, загальною площею 1405,6 кв.м., ангару загальною площею 2386,6 кв.м., приміщення гаражу загальною площею 302,1 кв.м., приміщення гаражу загальною площею 202,6 кв.м., приміщення їдальні загальною площею 597,7 кв.м., вбиральні та огорожі.

Згідно укладеного договору дарування ОСОБА_10 набула право власності на вказане у договорі майно, до якого входить і те майно, яке ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» зобов`язано передати КП «Елегант», згідно постанови Вищого господарського суду України від 05.12.2012 року у справі № 5013/469/12 (5013/1689/11).

У ч. 4 вказаного договору зазначено, що Дарувальник ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» в особі ОСОБА_9 про вчинення дарування повідомив усім заінтересованим особам, а також стверджує, що предмет договору в спорі не перебуває та не існують обставини, які б перешкоджали вчиненню правочинну та які б замовчувалися учасником правочинну.

Таким чином, директор ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» ОСОБА_9 , будучи службовою особою, діючи умисно та цілеспрямовано, достовірно знаючи про зобов`язання передати КП «Елегант» 13/200 часток комплексу будівель, що розташовані по АДРЕСА_2 згідно постанови Вищого господарської о суду України від 05 грудня 2012 року, яка набрала законної сили, усвідомлюючи про наявність примусового виконання рішення суду згідно наказу господарського суду Кіровоградської області у справі 5013/469/12 від 03 січня 2013 року, з метою умисного невиконання постанови суду, яка набрала законної сили 19.02.2013 року укладає договір дарування 13/200 часток комплексу будівель, що розташовані по АДРЕСА_2 з ОСОБА_10 , який посвідчено у приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_11 у приміщенні нотаріальної контори за адресою: АДРЕСА_3 , про що в Реєстрі для вчинення нотаріальних дій мається запис за № 587 від 19.02.2013 року. Подароване ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» майно фактично включає в себе майно, яке товариство повинно передати КП «Елегант» на підставі постанови Вищого господарського суду України від 05 грудня 2012 року.

Вказані дії ОСОБА_9 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.2 ст. 382 КК України - як умисне невиконання постанови суду, що набрало законної сили, вчинене службовою особою.

Виправдовуючи ОСОБА_9 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що пред`явлене йому обвинувачення свого підтвердження не знайшло, переконливих і беззаперечних доказів про наявність у діях ОСОБА_9 інкримінованих йому діянь не здобуто, а тому підстав для винесення обвинувального вироку немає.

Також районний суд, вказав і на те, що в обвинувальному акті відсутні будь-які посилання на мотив та мету в діях ОСОБА_9 кримінального правопорушення, з чого можна зробити висновок, що орган досудового слідства їх не сформулював, постільки ні мети, ні мотиву не виконувати рішення суду у ОСОБА_9 не було. А оскільки мотив і мета є суб`єктивною стороною злочину, тобто обов`язковою його складовою, то відсутність цієї складової свідчить про відсутність складу вказаного кримінального правопорушення, що підтверджено і в ході судового розгляду, під час якого не отримано доказів наявності у ОСОБА_9 мотиву та мети не виконувати рішення суду.

У своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції - скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону таухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним та засудити за ч.2 ст. 382 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих обов`язків строком на 2 роки, та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.
Також просить, на підставі ч.3 ст. 404 КІІК України, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції повторно допитати обвинуваченого ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та дослідити в повному обсязі письмові матеріали кримінального провадження, в тому числі додаткові матеріали надані прокурором, та письмові матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 .
Свої доводи прокурор мотивує тим, що при ухваленні виправдувального вироку районним судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України, а також за наявності суперечливих доказів у судовому рішенні не зазначено чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
У порушення вимог ч.4 ст. 370, п.1 ч.3 ст. 374 КПК України суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_9 , у мотивувальній частині вироку не навів жодних мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення, якими підтверджується вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Також, дослідженими в суді письмовими доказами беззаперечно підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_9 , як директор ТОВ «Кіровоградінтерсервіс», був обізнаним щодо ходу судового розгляду справи за позовом КП «Елегант» до ТОВ «Кіровоградінтерсерсів», достовірно знав про прийняте за результатом судового розгляду рішення та зобов`язання повернути відповідне майно, що підтверджується підписаними ним довіреностями на представлення інтересів підприємства у виниклому спорі в суді, особисто підписаними запереченнями на апеляційні скарги КП «Елегант», його заявою про перенесення судового засідання, оплатою підприємством судового збору, оскарженням дій державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та безпосередніми заявами, які подавались представниками за довіреностями від ОСОБА_9 . Разом з цим, сама участь представників у розгляді господарської справи, прийняття участі в судових засіданнях, у тому числі і при постановленні рішення Вищого господарського суду України від 05.12.2012 рокусвідчить про належне повідомлення директора ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» ОСОБА_9 про прийняте рішення.
Також, прокурор вважає необгрунтованими і твердження суду про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність можливостей у директора ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» ОСОБА_9 виконати рішення суду.
Як встановлено в ході судового розгляду фактично директором ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» ОСОБА_9 , як службовою особою підприємства, що було зобов`язане за рішенням суду повернути відповідне майно КП «Елегант» вчинено умисні дії щодо його невиконання, а саме укладено договір дарування ОСОБА_10 від 19.02.2013 року, предметом якого є 13/200 часток комплексу будівель по вул. Мурманській 3 в м.Кіровограді, в тому числі і те майно яке ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» зобов`язано було передати КП «Елегант», згідно рішення суду від 05.12.2012 року.
Крім того, виключно ОСОБА_9 , як директор підприємства, згідно наданих йому повноважень має право на розпорядження майном підприємства, а тому саме він зобов`язаний виконати рішення суду та мав для цього всі можливості.
Таким чином, аналізуючи дослідженні в ході судового розгляду кримінального провадження докази, прокурор вважає вину ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України повністю доведеною.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 також просить вирок районного суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Вказує на те, що при розгляді даної справи встановлено, що ОСОБА_9 достовірно знав про постанову Вищого господарського суду від 05.12.2012 року, яка набрала законної сили одночасно з її проголошенням.
Це підтверджується тим, що він як службова особа:
- знав про розгляд Вищим господарським судом України касаційної скарги КП «Елегант», яка в подальшому була задоволена, про що свідчить телеграма від 27.11.2012 року, яка ним відправлена;
- знав про ухвали Вищого господарського суду України від 25.12.2012 року, якими заяви ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» про виправлення описки та прийняття додаткового рішення залишені без задоволення;_
- 26.12.2012 року видав представнику ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» довіреність на представництво інтересів у судах, на підставі якої останній 08.01.2013 року ознайомився з матеріалами справи і виготовив з них фотокопії;
- 28.12.2012 року ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» сплатило судовий збір за перегляд Вищим господарським судом України постанови від 05.12.2012 року за нововиявленими обставинами, а25.01.2013 року оскаржило до господарського суду Кіровоградської області дії Державної виконавчої служби по виконанню вказаної постанови суду від 05.12.2012 року.
Вважає, що не можна приймати до уваги твердження ОСОБА_9 , що йому про це все не було відомо, оскільки він являвся службовою особою, а саме директором ТОВ «Кіровоградінтерсервіс», наділеною статутом товариства необмеженими повноваженнями, у тому числі і по контролю за обігом грошових коштів, а тому вважає, що відчуження нерухомого майна він здійснив з метою невиконання судового рішення.
Внаслідок цього висновок районного суду про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення є помилковим, а тому на його думку вирок суду підлягає безумовному скасуванню.
Згідно вимог ч.3 ст. 404 КПК України апеляційний суд за клопотанням прокурора провів судове слідство в частині дослідження додаткових матеріалів наданих прокурором та матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 , а також в частині допиту обвинуваченого ОСОБА_9 , однак останній відмовився в апеляційному суді давати показання по суті обвинувачення та відповідати на запитання учасників процесу.
Заслухавши доповідача, думку прокурора та представника потерпілого, які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити,пояснення обвинуваченого та його захисника, які повністю заперечили задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого,перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора та представника потерпілого задоволенню не підлягають, з таких підстав.
Згідно ч.2 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а ч.3 вказаної статті передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Як передбачено ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
А виходячи з вимог ч.3 п.3 ст. 129 Конституції України, забезпечення доведеності вини є одним із конституційних принципів судочинства.
Також, відповідно до роз`яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винуватість чи невинуватість особи, а всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного та коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Аналізуючи вищезазначені положення чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повністю дотримався цих вимог в ході розгляду даного кримінального провадження.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 349 КПК України районним судом повно та всебічно досліджено всі надані, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, докази по даному кримінальному провадженню, а саме проведено дипит обвинуваченого, представника потерпілого, свідків та оголошено долучені до матеріалів кримінального провадження документи.
Так, ОСОБА_9 свою вину в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, вчинене службовою особою не визнав повністю, та надав показання про те, що він як директор ТОВ «Кіровоградінтерсервіс», на момент укладення договору дарування з ОСОБА_10 19.02.2013 року, достовірно не знав про зобов`язання передати КП «Елегант» 13/200 часток комплексу будівель, що розташовані по АДРЕСА_2 згідно постанови Вищого господарського суду України від 05.12.2012 року та не володів інформацією про наявність примусового виконання рішення на підставі наказу господарського суду Кіровоградської області від 03.01.2013 року, а тому не мав на меті умисно невиконувати постанову суду, яка набрала законної сили,оскільки про вказані рішення він дізнався лише в листопаді 2013 року, коли державні виконавці вручили йому копію постанови про примусове виконання рішення суду. 19.02.2013 року він дійсно уклав договір дарування 13/200 часток комплексу будівель, що розташовані по АДРЕСА_2 з ОСОБА_10 та вважає, що такі його дії не суперечать чинному законодавству України.

Представник потерпілого ОСОБА_7 пояснив, що в січні 2013 року КП «Елегант» передав до Кіровського ВДВС на виконання наказ господарського суду Кіровоградської області від 03.01.2013 року про зобов`язання ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» передати КП «Елегант» 13/200 часток комплексу будівель, що розташовані по вул. Мурманській, 3 у м. Кіровограді, на підставі чого винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Вказав і на те, що КП «Елегант» не зверталося до ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» з приводу добровільного виконання постанови суду про повернення спірного майна. У березні 2013 року йому стало відомо, що ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» вказане спірне майно подарувало сторонній особі ОСОБА_10 . У серпні 2013 року КП «Елегант» виставив охорону на вказаному об`єкті та передав це майно на електронні торги.
Свідок ОСОБА_12 пояснив, що він працює комерційним директором ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» і на підставі довіреності від 05.12.2011 року представляв інтереси підприємства в усіх судах. Йому було відомо про постанову Вищого господарського суду від 05.12.2012 року, за позовом КП «Елегант» до ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» про витребування майна з незаконного володіння. Однак, ОСОБА_9 про зазначене рішення, як директора підприємства він не повідомляв і тільки в кінці липня 2013 року йому стало відомо про примусове виконання зазначеного рішення суду.
Допитана судом свідок ОСОБА_16 , яка працює головним бухгалтером ТОВ «Кіровоградінтерсервіс», і яка показала, що вона займається прийманням та відправкою кореспонденції на вказаному підприємстві. Вся кореспонденція, яка надходить на підприємство нею не розпаковується, а відразу передається особисто комерційному директору ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що він раніше працював державним виконавцем. У нього на виконані знаходився наказ господарського суду Кіровоградської області від 03.01.2013 року. 22.01.2013 року він виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, яку простим, а не рекомендованим листом, направив до ТОВ «Кіровоградінтерсервіс». З приводу вказаного виконавчого провадження представники КП «Елегант» та ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» до нього не зверталися.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона також працює державним виконавцем. Весною 2013 року у неї перебувало виконавче провадження про зобов`язання ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» передати КП «Елегант» 13/200 часток комплексу будівель, що розташовані по вул. Мурманській, 3 у м. Кіровограді. Листи, які нею направлялись на адресу ТОВ «Кіровоградінтерсервіс», не були вручені боржнику. Виходом на об`єкт, вона з`ясувала, що приміщенням користуються сторонні особи, які не мають відношення до ТОВ «Кіровоградінтерсервіс». У липні 2013 року представниками ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» подані заяви про надання матеріалів виконавчого провадження для ознайомлення, а в подальшому ними подана заява про закінчення виконавчого провадження, оскільки майно подаровано іншій особі, але в задоволенні цієї заяви відмовлено. На час розгляду справи у суді виконавче провадження не закінчено.

Також, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що згідно наказу № 28 від 28 вересня 2011 року по особовому складу директором ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» призначено ОСОБА_9 , який згідно до п. 9.2 Статуту ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» (у новій редакції), затвердженого зборами учасників вказаного Товариства № 12 від 19 грудня 2012 року, є виконавчим органом у Товаристві та його керівником, одноособово вирішує всі питання діяльності Товариства за винятком тих, що входять до компетенції зборів учасників, а також вчиняє будь-які правочини від імені Товариства, у тому числі, розпоряджається майном Товариства та укладає договори, приймає на роботу та звільняє з неї працівників, таким чином здійснюючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, являючись службовою особою у застосуванні ст. 364 КК України, згідно примітки № 1 (т.1 а.п.162,178-183).

Згідно постанови Вищого господарського суду України від 05 грудня 2012 року по справі №5013/469/12 (5013/1689/11), яка набрала законної сили, задоволено позов КП «Елегант» до ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» та витребувано з володіння і зобов`язано ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» передати КП «Елегант» майно 13/200 часток комплексу будівель по АДРЕСА_2 , а саме: приміщення їдальні загальною площею 597.7 кв. м., приміщення гаражу загальною площею 302.1 кв. м., приміщення гаражу загальною площею 202.6 кв.м. та 1/2 частину огорожі (т.1 а.п.90-92).

Згідно наказу господарського суду Кіровоградської області від 03 січня 2013 року виданого у справі № 5013/469/12 про примусове виконання постанови Вищого господарського суду України від 05.12.2012 року по справі № 5013/469/12, за яким зобов`язано ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» передати КП «Елегант» майно, яке зазначено у даній постанові суду, яка набрала законної сили 05.12.2012 року, тобто з моменту її прийняття (т.5 а.п.2).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2013 року на примусове виконання Наказу господарського суду Кіровоградської області у справі № 5013/469/12 від 03.01.2013 року за позовом КП «Елегант» до ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» щодо витребування з володіння та зобов`язання ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» передати КП «Елегант» зазначене вище майно відкрито виконавче провадження, про що як встановлено в судовому засіданні сторони належним чином не повідомлено (т.1 а.п.105).

Згідно договору дарування від 19.02.2013 року ОСОБА_9 , як директор ТОВ «Кіровоградінтерсервіс», будучи службовою особою підприємства, уклав з ОСОБА_10 договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міськонотаріального округу ОСОБА_11 , про що в Реєстрі для вчинення нотаріальних дій є запис за № 587 від 19.02.2013 року, щодо 13/200 часток комплексу будівель по АДРЕСА_2 , а саме: адміністративного корпусу, загальною площею 937 кв.м., ангару, загальною площею 1405,6 кв.м., ангару загальною площею 2386,6 кв.м., приміщення гаражу загальною площею 302,1 кв.м., приміщення гаражу загальною площею 202,6 кв.м., приміщення їдальні загальною площею 597,7 кв.м., вбиральні та огорожі (т.1 а.п.156-158).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що районним судом повно та всебічно досліджено всі докази надані суду, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, надана їм об`єктивна оцінка та з урахуванням наведеного вище зроблено правильний висновок про те, що досліджені судом докази не підтверджують вину ОСОБА_9 у вчиненні умисних дій, направлених на невиконання постанови суду, що набрала законної сили, а пред`явлене йому обвинувачення за ч.2 ст. 382 КК України фактично ґрунтується лише на припущеннях сторони обвинувачення.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що як вбачається з мотивувальної частини вироку, яка викладена районним судом відповідно до вимог ч.3 п.1 ст. 374 КПК України, та в якій правильно зазначено формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Це підтверджується тим, що у мотивувальній частині даного виправдувального вироку суду правильно вказано фактичні обставини, тобто так, як їх викладено в обвинувальному акті (т.4 а.п.1-2) та зазначено і про те, що органом досудового слідства ОСОБА_9 обвинувачується за ч.2 ст. 382 КК України, а саме у вчиненнні умисного невиконання постанови суду, що набрала законної сили, вчинене службовою особою.
Проте, згідно диспозиції ч.1 ст. 382 КК України, об`єктивна сторона вказаного злочину має два самостійних склади, а саме невиконання судового акта, або перешкоджання в його виконанні.
При цьому, невиконання судового акту є бездіяльністю, яка означає незастосування службовою особою передбачених законом і цим судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, ящо на цю службову особу покладено обов`язок і вона має реальну можливість виконати цей судовий акт. Форми (способи) невиконання судового ата можуть полягати у прямій і відкритій відмові від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі (наказ, розпорядження, повідомлення) небажання його виконати. Також, воно може мати і характер ухилення, коли службова особа відкрито не відмовляється від виконання судового акта, однак вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує пошту, не приймає судового виконавця, направляє документ не за адресою).
Проте, стороною обвинувачення не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що обвинувачений умисно вчинив будь-які з вищеперерахованих дій, які б підтверджували його бездіяльність з метою невиконання судового рішення. До того ж, дослідженими в судовому засіданні достовірними доказами не підтверджено і факту того, що ОСОБА_9 дійсно знав про існування постанови суду від 05.12.2012 року, що набрала законної сили та що з приводу її виконання Кіровським ВДВС 22.01.2013 року вікрито виконавче провадження.
Також, в ході судового розгляду не підтверджено будь-якими доказами і того, що обвинуваченого належним чином було повідомлено виконавчою службою або будь-якими іншими особами і про винесення постанови про відкриття виконавчого провадженняз приводу виконання постанови постанови Вищого господарського суду України від 05.12.2012 року про зобов`язання ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» передати КП «Елегант» спірне майно.

Тому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляції прокурора про те, що при ухваленні виправдувального вироку районним судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також за наявності суперечливих доказів у судовому рішенні не зазначено чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, оскільки районний суд суд належним чином врахував всі досліджені докази, у тому числі і ті, на які посилається прокурор у своїй апеляції, та надав їм в сукупності правильну оцінку.
Також, не відповідають фактичним обставинам і доводи апеляції прокурора про те, що у порушення вимог ч.4 ст. 370, п.1 ч.З ст. 374 КПК України суд у мотивувальній частині виправдувального вироку не навів жодних мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення, якими підтверджується вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки як видно з оскаржуваного вироку суду не відкидав доказів наданих стороною обвинувачення, а лише надав їм правильної юридичної оцінки, яка повністю узгоджується з фактичними обставинами справи.
Також, колегія суддів вважає необґрунтованими і доводи апеляції представника потерпілого про те, що ОСОБА_9 достовірно знав про постанову Вищого господарського суду від 05.12.2012 року, яка набрала законної сили одночасно з її проголошенням, що підтверджується і тим, що він як службова особа знав про розгляд Вищим господарським судом України касаційної скарги КП «Елегант», яка була задоволена, про що свідчить відправлена ним телеграма від 27.11.2012 року, знав про ухвали цього суду від 25.12.2012 року, якими заяви ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» про виправлення описки та прийняття додаткового рішення залишені без задоволення, а 26.12.2012 року видав представнику ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» довіреність на представництво інтересів у судах, на підставі якої останній 08.01.2013 року ознайомився з матеріалами справи і виготовив з них фотокопії, крім того 28.12.2012 року ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» сплатило судовий збір за перегляд Вищим господарським судом України постанови від 05.12.2012 року за нововиявленими обставинами, а25.01.2013 року оскаржило до господарського суду Кіровоградської області дії Державної виконавчої служби по виконанню вказаної постанови суду від 05.12.2012 року, оскільки як вбачається з фактичних обставин даного кримінального провадження юридичними питаннями ТОВ «Кіровоградінтерсервіс», пов`язаними з розглядом відповідними судами позову КП «Елегант» до ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» про повернення спірного майна та процедурою виконання постанови суду від 05.12.2012 року, займалися лише два представника підприємства, які є професійними юристами, а саме комерційний директор ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» ОСОБА_12 та захисник обвинуваченого у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 , на що обвинувачений дійсно надавав їм відповідні довіреності. А сам факт існування цих довіреностей, які дійсно підписав сам обвинувачений, ще не підтверджує того, що ОСОБА_9 був обізнаний про наявність постанови Вищого господарського суду від 05.12.2012 року, яка набрала законної сили та постанови виконавчої служби від 22.01.2013 року про примусове виконання вказаного рішення суду.
До того ж, подання вказаними вище представниками ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» заяв до Вищого господарського суду України про виправлення описки та прийняття додаткового рішення, які подавались на підставі виданої обвинуваченим довіреності на представництво інтересів у судах від 26.12.2012 року, на підставі якої останній 08.01.2013 року ознайомився з матеріалами справи і виготовив з них фотокопії, а 28.12.2012 року ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» сплатило судовий збір за перегляд постанови суду від 05.12.2012 року за нововиявленими обставинами, та25.01.2013 року оскаржило до господарського суду Кіровоградської області дії Державної виконавчої служби по виконанню вказаної постанови суду від 05.12.2012 року, свідчать лише про те, що представники ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» ОСОБА_12 та ОСОБА_8 намагалися у передбачений чинним законодавством порядок та спосіб, відстоювати цивільні права вказаного підприємства.
Більше того, як видно з долученої стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження ухвали Вищого господарського суду від 03.04.2013 року у справі № 5013/469, якою відмовлено за заявою ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» у допуску справи № 5013/469/12(5013/1689/11) до провадження Верховного Суду України вищевказані представники підприємства продовжували до 03 квітня 2013 року у законний спосіб відстоювати право даного підприємства на вищезазначене спірне майно.
Також, з урахуванням вищезазначених обставин колегія суддів вважає тільки припущенням і доводи апеляції представника потерпілого про те, що аналіз дій обвинуваченого свідчить, що він здійснив відчуження нерухомого майна з метою невиконання судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає вважає необхідним апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого залишити без задоволення, а виправдувальний вирок суду стосовно ОСОБА_9 залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 травня 2015 року стосовно ОСОБА_9 залишити без зміни.
Суддею ОСОБА_4 викладена окрема думка.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2