АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0004460 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черепин Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 70 (семидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 гривень, за ч. 1 ст. 121 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирішено питання про речовий доказ відповідно до ст. 100 КПК України.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у незаконному проникненні до житла та іншого володіння особи, а також в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

За встановлених вироком обставин 9 червня 2014 року приблизно о 13 годині ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно невстановленим досудовим розслідуванням способом всупереч волі власника житла, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , незаконно, за відсутності визначених законом підстав та в порушення встановленого законом порядку, проник на прибудинкову територію та через нежитлове приміщення (гараж) незаконно проник до вказаного будинку, чим порушив недоторканість житла та іншого володіння ОСОБА_8 .

В подальшому, 9 червня 2014 року, приблизно о 13 год. 05 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кімнаті на першому поверсі будинку АДРЕСА_3 , керуючись раптово виниклим умислом на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , яка в цей момент спала на ліжку, металевим предметом, схожим на «монтировку», який взяв в гаражі вказаного будинку, умисно наніс потерпілій ОСОБА_8 один удар в лобну частину голови, спричинивши їй тяжке тілесне ушкодження.

Згідно висновку експерта № 1571/Е від 26 вересня 2014 року у ОСОБА_8 мало місце тілесне ушкодження - відкрита проникаюча черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку, геморагічних нашарувань крові зліва в заднє-лобній ділянці, частково надірваної твердої оболонки в ділянці перелому, вдавлених переломів на межі лобної та скроневої кісток, забійної рани в лівій скронево-тім`яній ділянці. Тілесні ушкодження, що входять до комплексу черепно-мозкової травми, за ступенем тяжкості оцінюються лише у своїй сукупності, тому вищевказана відкрита проникаюча черепно-мозкова травма відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_10 просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання: за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн., за ч. 1 ст. 121 КК України - у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

За доводами заступника прокурора міста Києва, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від покарання за вчинення тяжкого злочину, суд не врахував підвищену суспільну небезпеку вчиненого ним діяння та особу обвинуваченого, який вчинив злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наніс удар потерпілій в життєво-важливий орган - голову.

Також за доводами апеляційної скарги судом при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання фактично не застосовано п. 2 ч. 1 ст. 76 КПК України, оскільки суд у вироку поклав на обвинуваченого обов`язок не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, в той час як вказаною нормою закону передбачено обов`язок звільненої від відбування покарання особи узгоджувати з кримінально-виконавчою інспекцією не будь-який виїзд за межі України, а виїзд на постійне проживання.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_9 просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни. При цьому посилається на наявність обставин, що пом`якшують покарання, - повне визнання ОСОБА_6 вини, його щире каяття та відшкодування завданої потерпілій шкоди. Вказує, що на час досудового розслідування, судового розгляду ОСОБА_6 навчався, є відмінником навчання, і його поведінка після вчинення злочину свідчить, що він став на шлях виправлення. Зазначає і про те, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 5 травня 2015 року виправлено описку у резолютивній частині вироку цього ж суду від 22 квітня 2015 року шляхом внесення уточнень про зобов`язання ОСОБА_6 на підставі ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Іншими учасниками судового провадження апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції не подані.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 , доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, пояснення потерпілої ОСОБА_8 щодо правильності висновків суду про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за обставин, наведених у вироку, в апеляційній скарзі не заперечується та судом апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КПК України не перевіряється, оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 цього Кодексу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і у такому випадку учасники судового провадження позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 121 КК України визначена правильно, і також в апеляційній скарзі не оспорюється.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити в цій частині законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того, згідно з вимогами ст. 75 КК України в разі, якщо суд при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, з яких, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, обставину, яка обтяжує покарання, - вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Також суд першої інстанції взяв до уваги щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування ним завданого потерпілій збитку, і ці обставини визнав такими, що пом`якшують покарання.

Виходячи з встановлених фактичних обставин, характеру дій обвинуваченого, взявши до уваги пом`якшуючі покарання обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 за тяжкий злочин покарання в мінімальному розмірі санкції ч. 1 ст. 121 КК України, і, визначаючи за правилами ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів, застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Поряд з цим, суд взяв до уваги позитивні характеристики обвинуваченого з місця проживання, те, що він під наглядом у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Також судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 є студентом Київського Національного університету будівництва та архітектури, де характеризується виключно позитивно, визначається як особа з високим рівнем навчання.

Крім того, під час судового провадження обвинувачений заявляв про своє негативне ставлення до вчиненого ним злочину, висловлював жаль з приводу цього та готовність нести покарання.

Також за матеріалами судового провадження потерпіла ОСОБА_8 в суді першої інстанції не заперечувала щодо застосування до обвинуваченого покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, що вона підтвердила в суді апеляційної інстанції, та погодилась з вироком Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року, вважаючи, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання буде достатнім для його виправлення.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання та про звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, вчиненому та особі обвинуваченого, а рішення про звільнення його від відбування покарання - вимогам ст. 75 КК України.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про невідповідністьп. 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язку, покладеного судом на ОСОБА_6 при звільненні його від відбування покарання, через незазначення в ньому необхідності узгоджувати з кримінально-виконавчою інспекцію виїзд за межі України саме на постійне проживання, то вказана обставина є опискою, оскільки покладаючи на ОСОБА_6 обов`язки, суд безпосередньо послався на ст. 76 КК України, якою і передбачено такий обов`язок звільненої від відбування покарання особи. І вказана описка була виправлена ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 5 травня 2015 року шляхом уточнення покладеного на ОСОБА_6 обов`язку - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції (т. 2, а.п. 70-71).

За наведених підстав колегія суддів визнає апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року у кримінальному провадженні №0004460 щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3