ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/1962/15-к
Провадження 1-кп/483/193/2015
ВИРОК
Іменем України
10 грудня 2015 року м. Очаків
Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002201 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Світловодськ Кіровоградської області, є громадянином України, з середньою освітою, неодружений, проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді номера обслуги 3-го розрахунку 2-го протитанкового артилерійського взводу 10-ої протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону, у військовому званні матрос, судимий 21 жовтня 2015 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до арешту строком на три місяці, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в умовах особливого періоду, самовільно залишив місце служби за наступних обставин.

03 березня 2015 року ОСОБА_4 був призваний для проходження військової служби за мобілізацією.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) №112 від 25 квітня 2015 року ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги 3-го розрахунку 2-го протитанкового артилерійського взводу 10-ої протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону даної військової частини у військовому званні матрос.
12 червня 2015 року за наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 170 матрос ОСОБА_4 з метою удосконалення артилерійських підрозділів та виконання стрільб по морським цілям у складі протитанкового артилерійського дивізіону вибув до місця проведення базового табору даної військової частини в АДРЕСА_2 , на територію санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (без номеру).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його де виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання Виконувачем обов`язків Президента України, Головою Верховної Ради України ОСОБА_5 . Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу, про що ОСОБА_4 було відомо.
23 червня 2015 року близько 08 год. 00 хв. матрос ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків з військової служби, самовільно залишив територію базового табору військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 ), та вибув до місця постійного проживання в м. Світловодськ Кіровоградської області, де проводив час на власний розсуд.
18 вересня 2015 року близько 16 год. 00 хв. матрос ОСОБА_4 самостійно прибув на територію базового табору військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , та приступив до виконання службових обов`язків.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в самовільному залишенні місця служби, вчиненому в умовах особливого періоду, за вище викладених обставин, винним себе визнав повністю і дав показання про те, що 23 червня 2015 року без повідомлення та дозволу командира військової частини, залишив місце служби та поїхав до місця постійного проживання в м. Світловодськ, Кіровоградської області, де перебував до 17 вересня 2015 року, у зв`язку з хворобою матері. При цьому, він усвідомлював злочинність таких дій, у вчиненому щиро кається. Після повернення на місце служби, він добровільно звернувся до військової прокуратури.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Роз`яснивши учасникам судового розгляду наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу.
Аналізуючи викладене, суд знаходить доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину і кваліфікує його дії за самовільне залишення військовослужбовцем місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, - за ч. 4 ст. 407 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України враховує, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він має непогашену судимість, за місцем служби характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, його щире каяття у вчиненому та з`явлення з зізнанням. Обставиною, що обтяжує покарання для ОСОБА_4 , є вчинення злочину повторно.

Встановивши в судовому засіданні такі обставин, як щире каяття обвинуваченого у вчиненому та з`явлення з зізнанням, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 66 КК України, визнає ці обставини пом`якшуючими, винятковими і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину. Встановлені обставини свідчать про те, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому, із застосуванням ст. 69 КК України, покарання більш м`якого, ніж передбачене санкцією ч. 4 ст. 407 КК України, у виді обмеження волі строком на один рік.

Вказаний злочин ОСОБА_4 вчинив до постановлення вироку Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року за ч. 4 ст. 407 КК України, яким засуджений із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді арешту строком на три місяці, у зв`язку з чим покарання йому слід призначити на підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року.
Цивільний позов у провадженні не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався, підстав для обрання йому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається.

Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів за даним вироком та за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року ОСОБА_4 призначити покарання шляхом часткового складання призначених покарань, у виді обмеження волі строком на один рік два місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 вираховувати з дати приведення вироку до виконання.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: