Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 1-119/10
Провадження № -
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2010 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Філіповій В.С.

з участю прокурора Ручої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області кримінальну справу про обвинувачення :

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився і проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює гірничим на шахті ім.. ОСОБА_2 ВАТ « Павлоградвугілля» , одружений ( має малолітню дитину , військовозобовязаний, раніше судимий:

1) 05.11.2009 року Петропавлівський районним судом Дніпропетровської обл. за ч. 1 ст. 249, 75 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік,

у скоєні злочину , передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 М С. 13 квітня 2010 року приблизно о 17:30 год., керуючись корисливими намірами, з метою викрадення чужого майна, знаходячись на території колишнього літнього табору ВРХ ТОВ АФ «НІБАС», що розміщений по вул. Польова, смт Петропавлівка Дніпропетровської обл. та , впевнившись, що поряд нікого не має і його ніхто не бачить, таємно викрав чотири залізобетонні плити, розміром 3х2 м., чим спричинив ТОВ АФ «НІБАС» збиток на загальну суму 1200 грн., із розрахунку, що вартість однієї плити становить 300 грн. Викрадене ОСОБА_1 привласнив та розпорядився ним по-своєму.

Допитаний по суті пред'явленого обвинувачення за ч. 1 ст. 185 КК України ОСОБА_1 вину свою у вчиненому злочині визнав повністю та пояснив, що проти його подвіря розміщена колишня територія ферми, що належала КСП «Горький», а нині ТОВ АФ «НІБАС», по території лишилися розібрані бази . У 2009 році директор ТОВ АФ «НІБАС» дав дозвіл його діду розібрати ракушняк . Тоді він помітив, що там лежали залізобетонні плити, які він теж хотів було забрати, але так і не вирішив це питання . Дозволу на них він ні в кого не питав.

09.04.2010 року увечері він вирішив забрати , тобто викрасти вказані плити, але для їх транспортування йому потрібна була техніка. Він поїхав до ОСОБА_3, який мешкає по вул. Жовтнева ст. Петропавлівка, і у якого, як він знав, є у користуванні кран та вантажівки, і попросив його допомогти перевезти залізобетонні плити, з території вказаної ферми , Про те, що він буде викрадати дані плити він йому не говорив, а сказав, що все з дозволу керівника ТОВ АФ «НІБАС». Після цього 13.04.2010 року близько 17:00 год. він по телефону звязався з ОСОБА_3 і той повідомив, що надасть йому автомобіль КАМАЗ та кран для перевезення плит, при цьому він сказав куди потрібно підїхати, а сам пішов на ферму. Через декілька хвилин близько о 17:30 год. на місце приїхали автомобілі КАМАЗ та кран. За кермом були раніше невідомі йому чоловіки. Він їм показав де потрібно брати плити, із землі , які йшли доріжкою, звідти він викрав чотири плити. Завантажив їх за допомогою крана в КАМАЗ і стали їхати до нього додому. На виїзді із вул. Польової смт Петропавлівка їх зупинили працівники міліції, які запитали чи має він дозвіл на демонтаж плит. На що він відповів, що не має. У цей час приїхав директор ТОВ АФ «НІБАС» ОСОБА_4 і підтвердив, що ніякого дозволу на демонтаж плит він не давав. Вказані плити у нього були вилучені, в присутності двох свідків. У вчиненому щиро розкаюється. Просить суд врахувати як помякшуючу обставину його сімейне положення. Він нещодавно одружився і у них є малолітня дитина . Плити викрав для потреб особистого господарства.

Представник цивільного позивача пояснив , що дійсно з території їхнього господарства були викрадені 4 залізобетонні плити . Дані плити повернуті , а тому цивільний позов не заявлено. Претензій до підсудного не мають . Просить призначити підсудному покращання не повязаного з позбавленням волі.

Вислухавши підсудного, представника цивільного позивача, вивчивши матеріали справи суд вважає, що вина підсудного є доказаною. Суд дійшов до даного висновку без дослідження всього обсягу доказів , які підлягають дослідженню в разі невизнання вини підсудним чи по іншим суттєвим підставам , так як учасники судового процесу дійшли висновку про недоцільність даного дослідження , а встановленні фактичні обставини справи ніхто не оспорює . В звязку з цим , суд попередньо розяснив підсудному вимоги ст. 299 КПК України . Разом з тим, за клопотанням прокурора, суд частково дослідив докази, які є у справі. А саме:

- протокол огляду від 13.04.2010 року, в ході якого було вилучено 4 шт залізобетонних плит (а.с. 8);

- речовими доказами : 4 шт залізобетонних плити, видані власнику під розписку (а.с. 32) .

Юридична оцінка діям підсудного органом досудового слідства дана вірно , як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та кваліфікується за ч. 1 ст. 185 КК України.

Визначаючи вид та міру покарання, суд бере до уваги те, що підсудний вчинив злочин середньої тяжкості , раніше судимий ( судимість не погашена ) , за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною , що помякшує покарання є щире каяття підсудного , сприяння розкриттю злочину та встановленню істини по справі , а також наявність на утриманні малолітньої дитини . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження , серії 1-КИ № 266642 , виданого 18.12.2009 р. відділом РАЦС Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області .

Обставиною , що обтяжує покарання , є рецидив злочинів .

Враховуючи всі зазначені обставини , особу підсудного , суд вважає , що підсудний повинен понести покарання у виді штрафу в межах мінімальної розміру , передбаченого санкцією інкримінованого злочину . Застосовувати інші види покарання , суд вважає недоцільно . При цьому суд бере до уваги , що підсудний вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2009 р. був засуджений за ч. 1 ст. 249 КК України до 1 року обмеження волі та звільнений від відбування покарання з випробування з іспитовим строком один рік . Тобто виникло питання про призначення підсудному покарання за сукупністю вироків , відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України . Однак , в ч. 3 ст. 72 КК України зазначається , що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати півні посади та займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються окремо. Отже , покарання у виді штрафу буде відповідати особі винного , тяжкості скоєного злочину та буде попередженням вчинення нових злочинів.

По справі цивільний позов не заявлено.

Судових витрат по справі не має.

Речові докази видані власнику під розписку.

Міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд необхідно скасувати.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 323 , 324 КПК України , суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн. , стягнувши вказану суму з винного в дохід держави .

Міру запобіжного заходу підписку про невиїзд відмінити .

Речові докази залишити власнику , тобто ТОВ АФ « НІБАС» .

Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 15 діб з моменту його проголошення .

Суддя М.П. Полубан