Справа № 466/2548/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/714/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів апеляційного судуОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5

за участі

прокурораОСОБА_6 ,
захисника засудженогоОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу старшого прокурора Прокуратури Шевченківського району м. Львова ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року, якою ОСОБА_9 умовно-достроково звільнено на 3 місяці 18 днів від відбування покарання, призначеного за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11 грудня 2013 року, -

встановила:
ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року клопотання

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, непрацюючого, інваліда 3 групи, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: 28 грудня 1995 року Залізничним районним судом м. Львова за статтями 2296 ч. 1, 461 КК України( в редакції 1960 року ) до 1 року позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік; 07 лютого 1997 року Залізничним районним судом міста Львова за статтями 2296, 42, 43 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 20 квітня 2001 року Яремчанським міським судом Івано-Франківської області за статтями 2296 ч. 2, 44, 14 Кримінального кодексу України ( в редакції 1960 року) до 6 місяців позбавлення волі з примусовим лікуванням від наркоманії. Звільнений 09 серпня 2001 року по закінченню терміну відбування покарання; 16 грудня 2003 року Залізничним районним судом м. Львова за статтями 309 ч. 2, 96 Кримінального кодексу України до 2 років позбавлення волі з примусовим лікуванням від наркоманії. Звільнений 17 серпня 2005 року згідно п. «А» ст. 3 Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 року; 26 грудня 2005 року Залізничним районним судом міста Львова за ст. 309 ч. 2 Кримінального кодексу України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 07 листопада 2007 року згідно ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 01 листопада 2007 року умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 10 місяців 27 днів,

про умовно-дострокове звільнення його від відбування призначеного покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11 грудня 2013 року на 3 місяці 18 днів ? задоволено.

Шевченківським районним судом м. Львова 25 червня 2015 року прийнято рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, ОСОБА_9 , засудженого вироком Залізничного районного суду м. Львова 11.12.2013 року за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавленні волі з конфіскацією майна, на підставі звернення засудженого до суду із клопотанням про застосування стосовно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року старший прокурор Прокуратури Шевченківського району м. Львова ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постанову нову, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення, передбаченого ст. 81 КК України.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне: згідно особової справи засудженого ОСОБА_9 та його характеристики, Личаківська ВК №30 не клопотала перед судом про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 , оскільки останній не довів свого виправлення; судом не взято до уваги, що засуджений вже звільнявся умовно-достроково, однак після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив ряд нових тяжких злочинів; наявність у засудженого за час відбування покарання 1 заохочення не свідчить про те, що він довів своє виправлення.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою прокурора, засуджений ОСОБА_11 подав на неї заперечення, в якому просить: відкрити судове та кримінальне провадження по факту ненадання інформації про зазначену апеляційну скаргу прокурора, вимагання хабара за звільнення з місць позбавлення волі на основі незаконного вироку Залізничного районного суду м. Львова від 11 грудня 2013 року; оскаржувану ухвалу залишити без змін і негайно звільнити його від незаконного відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, захисника засудженого адвоката ОСОБА_12 про залишення оскаржуваного рішення без змін, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга старшого прокурора Прокуратури Шевченківського району м. Львова не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, прийшовши до висновку про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11.12.2013 року за ч. 2 ст. 307 КК України, яким він засуджений до 5 (п`яти) років позбавленні волі з конфіскацією майна, суд першої інстанції покликався на те, що на день розгляду зави засуджений ОСОБА_11 відбув 04 роки 08 місяців 12 днів, до кінця строку відбування покарання залишилось 03 місяці 18 днів. Крім того, ОСОБА_11 характеризується посередньо, порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, а адміністрацією Личаківської ВК №30 один раз заохочувався за сумлінне навчання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на даний час засуджений ОСОБА_13 відбув більше двох третин строку покарання, призначеного вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11 грудня 2013 року, кінець терміну покарання 13 жовтня 2015 року.
З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_13 вимоги встановленого порядку відбування покарання з часу перебування під вартою у Львівському СІЗО № 19, з 19 жовтня 2010 року та під час відбування покарання в Личаківській виправній колонії № 30, з 14 травня 2014 року, не порушував, стягнення на нього не накладались, засуджений на даний час не працевлаштований в зв`язку із скороченням обсягів виробництва, залучається до суспільно-корисної праці по благоустрою установи в порядку черговості, з рідними та близькими підтримує зв`язок шляхом листування.
Крім того, за сумлінне навчання в ЛНЦ № 30 засудженому ОСОБА_14 правами начальника установи оголошена подяка.
З врахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що поведінка ОСОБА_15 , за весь час відбування покарання є сумлінною, а також його участь в навчанні та у суспільно-корисній праці по благоустрою установи доводять виправлення засудженого, а те, що ОСОБА_13 адміністрацією виправної установи не був працевлаштований й до нього не застосовувались заходи заохочення, не може ставитися в вину засудженому й розцінюватись як недоведеність його виправлення.
З матеріалів провадження вбачається, що протягом 1995-2005 років ОСОБА_13 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, однак як наявність судимості під час вчинення нового злочину, так і тяжкість вчиненого злочину, рецидив злочину (на які покликався прокурор) уже враховані законодавцем при визначенні мінімально необхідної частини строку, після відбуття якої можливе застосування умовно-дострокового звільнення, в даному випадку це фактичне відбуття засудженим не менше двох третин строку призначеного покарання (п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України).
Відмова комісії установи 23 травня 2014 року в застосуванні щодо ОСОБА_15 положень ст.ст. 81, 82 КК України не виключає того, що засуджений за спливом часу сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Колегія суддів враховує також особу засудженого, його вік, міцність соціальних зв`язків, оскільки засуджений підтримує зв`язок з родиною та незначний строк, який залишився до закінчення відбування засудженим ОСОБА_16 покарання.
У своїй апеляційній скарзі прокурор, вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати покликаючись на те, що згідно особової справи засудженого ОСОБА_9 та його характеристики, адміністрація Личаківської ВК №30 не клопотала перед судом про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 оскільки останній не довів свого виправлення.

Однак, таке твердження прокурора суперечить вимогам закону, оскільки згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, за клопотанням прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання. Таким чином, на думку колегії суддів, наявність клопотання адміністрації Личаківської ВК №30 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_15 від відбування призначеного судом покарання не є обов`язковим, і суд вправі розглянути це питання за клопотанням засудженого ОСОБА_15 .

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги прокурор також покликається на те, що засуджений ОСОБА_13 вже звільнявся умовно-достроково, однак після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий тяжкий злочин, а наявність у засудженого за час відбування покарання 1 заохочення не свідчить про те, що ОСОБА_13 довів своє виправлення.

Однак такі висновки прокурора в апеляційній скарзі не ґрунтуються на вимогах закону.Так, відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, може бути застосоване до засудженого після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, якщо він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З огляду на викладене колегія суддів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою й приходить до висновку про наявність законних підстав для застосування положень ст. 81 КК України та умовно-дострокового звільнення ОСОБА_15 від відбування покарання, як такому, що відбув не менше двох третин строку призначеного судом покарання та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора і залишенні оскаржуваного рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 537-539, 419 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:
ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року, якою ОСОБА_17 умовно-достроково звільнено від відбування покарання на 3 місяці 18 днів, призначеного за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11 грудня 2013 року залишити без змін, відмовивши в задоволенні апеляційної скарги старшого прокурора Прокуратури Шевченківського району м. Львова ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:
підпис підпис підпис
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Копія відповідно до оригіналу.
Суддя апеляційного суду ОСОБА_18 .

Ухвала вступила в законну силу 01 вересня 2015 року.

Копію виготовлено «___» ___________ 2015 року

Помічник судді ОСОБА_19