Справа № 1/463/41/13 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/109/14 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2013 року,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , одружену, має на утриманні малолітню дитину, непрацюючу, раніше не судиму,

засуджено за ч.2 ст. 190 КК України на один рік позбавлення волі; за ч.1 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 850 грн. в дохід держави; за ч.3 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 510 грн. в дохід держави.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначеним судом за ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України, призначено ОСОБА_7 покарання 850 грн. штрафу в дохід держави, та відповідно до ч.3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу та покарання у виді позбавлення волі постановлено виконувати самостійно.

На підставі ст.ст. 49, 74 КК України за ч.2 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст. 358 КК України (в редакції Закону, який діяв на час скоєння злочинів) звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання та від його відбування у зв`язку із закінченням строків давності, та справу в цій частині закрито.

Запобіжний захід залишено попередній підписку про невиїзд з постійного місця проживання до вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_7 за фактами заволодіння коштами шахрайським шляхом за ч.4 ст.190 КК України: 29 грудня 2003 року коштами Філії Львівського регіонального управління Відкритого акціонерного товариства комерційний банк "Надра" в сумі 79972,50 грн.; 15 липня 2005 року коштами Відкритого акціонерного товариства "Селянський комерційний банк "Дністер" в сумі 101100 грн.; 14 червня 2006 року коштами Кредитної спілки "Християнська злагода" в сумі 18000 грн.; 30 червня 2006 року коштами КС "Християнська злагода" в сумі 10000 грн.; 30 червня 2006 року коштами КС "Християнська злагода" в сумі 18880 грн.; в період з 06 по 25 липня 2006 року коштам КС "Християнська злагода" в сумі 50000 грн.; 30 вересня 2006 року коштами КС "Християнська злагода" в сумі 11840 грн.; в період з 27 по 30 жовтня 2006 року коштами КС "Християнська злагода" в сумі 100000 грн.; 27 листопада 2006 року коштами КС "Християнська злагода" в сумі 4878 грн.; 22 грудня 2006 року коштами Шевченківського відділення Відкритого акціонерного товариства "Селянський комерційний банк "Дністер" в сумі 13945,60 грн.; в період часу з 04 січня 2007 року по 27 вересня 2007 року коштами КС "Християнська злагода", в загальній сумі 237700 грн.; 14 березня 2007 року коштами Галицького відділення Відкритого акціонерного товариства "Селянський комерційний банк "Дністер в сумі 3498 грн.; 14 березня 2007 року коштами Галицького відділення Відкритого акціонерного товариства "Селянський комерційний банк "Дністер" в сумі 12999 грн.; 31 березня 2007 року коштами КС "Християнська злагода" в сумі 30500 грн.; 10 серпня 2007 року коштами КС "Християнська злагода" в сумі 26360 грн.; 27 вересня 2007 року коштами КС "Християнська злагода" в сумі 73553 грн.; 29 грудня 2007 року коштами КС "Християнська злагода" в сумі 38472 грн.; в період часу з 10 по 12 вересня 2008 року коштами Відкритого акціонерного товариства "Селянський комерційний банк "Дністер" в сумі 250000 грн.; 01 жовтня 2008 року коштами відділення № 711 Акціонерно-комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" в сумі 51340 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 249579,14 грн.; у період з 13 червня 2009 року по 05 серпня 2010 року коштами Львівського міського відділення "Елегія" ЗГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк" в загальній сумі 3985,87 грн.; 23 серпня 2007 року коштами ОСОБА_8 у сумі 3000 доларів США, що еквівалентно 15150 грн.; 30 серпня 2008 року коштами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у сумі 24873,50 доларів США, що еквівалентно 197495,59 грн. визнано невинуватою та виправдано за відсутністю складу злочину.

ОСОБА_7 за фактами заволодіння коштами шахрайським шляхом за ч.4 ст.190 КК України: 31 березня 2008 року коштами КС "Християнська злагода" в сумі 42488,60 грн.; в період з 17 по 23 червня 2008 року коштами КС "Християнська злагода" в сумі 399868,33 грн.; в період з листопада 2005 року по лютий 2006 року коштами ОСОБА_11 у сумі 16000 доларів США, що еквівалентно 80800 грн. визнано невинуватою та виправдано за недоведеністю.

ОСОБА_7 визнано невинуватою та виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.358 та ч.3 ст.358 КК України по факту підроблення та використання завідомо підроблених документів за всіма інкримінованими епізодами, крім пов`язаних з фактом заволодіння коштами ОСОБА_12 .

ОСОБА_7 визнано невинуватою та виправдано за відсутністю складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 209 КК України по всіх епізодах обвинувачення.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено, постановлено стягнути з ОСОБА_7 в користь останньої 3000 євро, що становить згідно курсу НБ України станом на день постановлення вироку 32 597,05 грн.

В цивільному позові КС "Християнська злагода" відмовлено.

Цивільні позови ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_13 (яка після одруження згідно актового запису про реєстрацію шлюбу №258 від 11 листопада 2010 року змінила прізвище на ОСОБА_14 ), маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, з метою введення в оману потерпілої ОСОБА_12 , повідомила останній неправдиві відомості про те, що вона є представником компанії TeleTREDE та займається купівлею-продажем валюти на міжнародному валютному ринку Forex. Для підтвердження впевненості потерпілої у своїх можливостях, ОСОБА_13 передала потерпілій ОСОБА_12 договір клієнта і компанії TeleTREDE від 26 травня 2008 року, генеральне доручення видане компанією TeleTREDE від 26 травня 2008 року на представлення ОСОБА_13 інтересів потерпілої, як агента на здійснення операцій з її рахунком. Будучи введеною в оману, потерпіла 26 травня 2008 року, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , передала ОСОБА_13 кошти в сумі 3000 євро, що згідно курсу Національного Банку України становило 22890 грн., для внесення на її особовий рахунок компанії TeleTREDE для здійснення валютних операцій на міжнародному валютному ринку Forex. Однак ОСОБА_13 вказані кошти на рахунок компанії TeleTREDE не внесла, а заволоділа ними шляхом шахрайства, чим завдала потерпілій значну матеріальну шкоду.

Крім цього, ОСОБА_13 (яка на даний час після одруження згідно актового запису про реєстрацію шлюбу №258 від 11 листопада 2010 року змінила прізвище на ОСОБА_14 ), з метою заволодіння коштами потерпілої ОСОБА_12 з невстановленими слідством особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, в травні 2008 року підробила договір клієнта і компанії TeleTREDE, який 26 травня 2008 року підписаний ОСОБА_12 , генеральне доручення, видане компанією TeleTREDE на надання повноважень бути агентом ОСОБА_12 , і від її імені вчиняти операції з її рахунком, яке підписали 26 травня 2008 року потерпіла та сама ОСОБА_13 .

Крім цього, ОСОБА_13 (яка на даний час після одруження згідно актового запису про реєстрацію шлюбу №258 від 11 листопада 2010 року змінила прізвище на ОСОБА_14 ), з метою заволодіння коштами потерпілої ОСОБА_12 з невстановленими слідством особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, в травні 2008 року використала (пред`явила потерпілій) завідомо підроблені документи - договір клієнта і компанії TeleTREDE, який 26 травня 2008 року підписаний ОСОБА_12 , генеральне доручення, видане компанією TeleTREDE на надання повноважень бути агентом ОСОБА_12 , і від її імені вчиняти операції з її рахунком, яке підписали 26 травня 2008 року потерпіла та сама ОСОБА_13 .

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, покликається на те, що судове рішення є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, однобічністю та неповнотою судового слідства, а також істотними порушеннями кримінально-процесуального закону, у зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню, а справа поверненню на новий судовий розгляд.

Звертає увагу, що суд першої інстанції, виправдовуючи за недоведеністю ОСОБА_13 за епізодом заволодіння шляхом шахрайства коштами потерпілого ОСОБА_11 в період з 2005 року по лютий 2006 року в сумі 16000 доларів США зазначив, що враховує покази ОСОБА_11 , однак у мотивувальній частині вироку зазначив лише частину показів останнього, які обвинувачують ОСОБА_13 , при тому не врахував і не зазначив покази у мотивувальній частині вироку дані потерпілим під час досудового розслідування (т.10 а.с.39-44, т.8 а.с.150-156), під час очної ставки із ОСОБА_13 , на якій останній повністю підтвердив свої покази дані під час допиту та наполягав на них, а ОСОБА_13 відмовилась від дачі показів по суті справи, посилаючись на ст. 63 Конституції України, (т.8 а.с.330-333), та не навів мотивів відмови прийняття одних і відхилення інших доказів. Це ж стосується показів свідка ОСОБА_15 (т.8 а.с.217-219).

Крім цього, суд першої інстанції не взяв до уваги покази, які дав свідок ОСОБА_16 (т.9 а.с.182-188) під час досудового слідства про те, що в другій половині 2009 року він познайомився із ОСОБА_13 , коли вона прийшла у офіс компанії "TeleTRADE", де звернулась до нього, з приводу прийняття її на роботу в якості лектора-консультанта, їй було відмовлено, оскільки на неї поступали скарги з приводу нанесення матеріальних збитків громадянам. Аналізом торгівельної діяльності ОСОБА_13 по її торгівельних рахунках в компанії "TeleTRADE" встановлено, що у ОСОБА_13 в компанії "TeleTRADE" було відкрито три торгових рахунки, згідно договорів № С 71219 від 2005 року; № LV-0111534 та № LV-0109708 від 2007 року. Згідно виписки по рахунку № 162461 договору № С 71219 від 2005 року, то вказаний рахунок було відкрито в 2005 році на ім`я ОСОБА_13 по якому вона здійснювала торгівельні операції до 14 грудня 2009 року. Загальна сума вводу коштів на торгівельний рахунок становить 16348 доларів США, виводу на суму 3999 доларів США, нараховані бонуси 396 доларів США, загальний збиток від її торгівельної діяльності складає по вказаному рахунку 12744,70 доларів США. Аналізом рахунку № 393586 згідно договору № LV-0111534 від 2007 року, встановлено, що вказаний рахунок було відкрито в 2007 році на ім`я ОСОБА_13 . По вказаному рахунку сума вводу коштів на торгівельний рахунок становить 3833,40 доларів США, виводу на суму 4531,40 доларів США, загальний дохід від її торгівельної діяльності складає по вказаному рахунку 698 доларів США. Аналізом рахунку № 393582 згідно договору № LV-0109708 від 2007 року, встановлено, що вказаний рахунок було відкрито в 2007 році на ім`я ОСОБА_13 . По вказаному рахунку сума вводу коштів на торгівельний рахунок становила 7000 доларів США, виводу на суму 4097 доларів США, загальний збиток від її торгівельної діяльності складає по вказаному рахунку 2903 доларів США. Таким чином збиток ОСОБА_13 від її торгівельної діяльності по вищевказаних торгівельних рахунках становить 14949,70 доларів США.

Акцентує, що 26 жовтня 2010 року, під час додаткового допиту як обвинуваченого, ОСОБА_13 відмовилась від відповідей на запитання з приводу позичок грошей у ОСОБА_11 , посилаючись на ст. 63 Конституції України (т.8 а.с.215-216, 277). При тому судом взято до уваги покази ОСОБА_17 , які суперечать матеріалам кримінальної справи та нічим не підтверджені, зокрема про те, що ОСОБА_11 зловживав спиртними напоями, при тому не представила жодних доказів цього. Свідки допитані під час досудового розслідування та в судовому засіданні жодного разу не вказували на те, що ОСОБА_11 зловживав спиртними напоями, а навпаки характеризували його з позитивної сторони. Судом взято до уваги також покази ОСОБА_13 яка вказує на те, що не отримувала від ОСОБА_11 коштів, що суперечить показам самого потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , які підтвердили факт передачі коштів в загальній сумі 16000 доларів США.

Вважає, що судом взято до уваги не перевірені в ході судового слідства та покладено в основу виправдувального вироку по цьому епізоду покази ОСОБА_13 з приводу того, що вона систематично всіляко, в тому числі і матеріально підтримувала ОСОБА_11 . При тому, судом не взято до уваги той факт, що в ході досудового розслідування та під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_11 працював та забезпечував себе та сім`ю матеріально. Також судом не взято до уваги той факт, що згідно довідок із пенсійного фонду, податкової та статистики у ОСОБА_13 відсутні будь-які офіційні доходи.

А тому наголошує, що вирок суду в частині виправдування ОСОБА_13 по факту заволодіння коштами ОСОБА_11 шляхом шахрайства в загальній сумі 16000 доларів США є незаконним і необґрунтованим, ґрунтується лише на показах ОСОБА_13 , які суперечать матеріалам кримінальної справи, які без аналізу в сукупності з іншими доказами зібраними в ході досудового та судового слідства, як по цьому епізоду так і по наступних, судом не перевірені не аналізовані, не досліджені або досліджені частково, і покладені в основу виправдувального вироку по цьому епізоду. Докази зібрані в ході досудового розслідування та судового слідства наявні в матеріали кримінальної справи судом вивчено поверхнево, що призвело до їх перекручення під час винесення оскаржуваного вироку. При винесенні судом першої інстанції у вироку не наведено мотивів відхилення доказів зібраних під час досудового розслідування та судового розгляду, як цього вимагають п.17, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України N5 від 29 червня 1990 року "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" та не наведено мотивів прийняття показів, які дала підсудна.

Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що відповідно до ст. 190 КК України шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Тобто злочин вважається завершеним з моменту заволодіння коштами потерпілої сторони шляхом обману. В матеріалах кримінальної справи достатньо доказів про які зазначено вище про те, що ОСОБА_13 заволоділа коштами ОСОБА_11 шляхом обману. Згідно пункту 17 роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України N10 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності", вбачається, що обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Вищевказане свідчить про те, що ОСОБА_13 не мала на меті повертати кошти, якими вона заволоділа у ОСОБА_11 і стверджують те, що ще в момент заволодіння ними вона не мала на меті його повертати чи виконувати свої зобов`язання щодо прибутковості вкладення цих коштів, про що свідчить історія руху коштів по рахунках самої ОСОБА_17 , яка свідчить про те, що діяльність ОСОБА_13 в цій компанії є вкрай збитковою і вона про це не могла не знати. Окрім цього сам факт того, що ОСОБА_13 заперечує факт одержання коштів у ОСОБА_11 вказує на те, що вона не має наміру їх повертати.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги інші документальні докази, зібрані в ході досудового розслідування.

Наголошує, що суд першої інстанції аналогічно розглянув справу по епізодам відносно потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , Філії Львівського регіонального управління Відкритого акціонерного товариства комерційний банк "Надра", Відкритого акціонерного товариства "Селянський комерційний банк "Дністер", Шевченківського відділення відкритого акціонерного товариства "Селянський комерційний банк "Дністер", Галицького відділення відкритого акціонерного товариства "Селянський комерційний банк "Дністер", відділення №711 Акціонерно-комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк", Львівського міського відділення "Елегія" ЗГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк", КС "Християнська злагода".

Звертає також увагу, що суд першої інстанції при винесенні вироку в резолютивній частині, щодо виправдання ОСОБА_13 за ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України, не врахував роз`яснення пункту 25 Постанови Пленуму Верховного суду України N5 від 29 червня 1990 року "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" де зазначено, що резолютивна частина виправдувального вироку повинна містити рішення суду про визнання підсудного невинним у вчиненні злочину, передбаченого статтею (пунктом, частиною статті) кримінального закону, за якою його було віддано до суду, із зазначенням передбаченої законом підстави виправдання. А як вбачається із резолютивної частини вироку суд першої інстанції не зазначив передбаченої законом підстави виправдання.

З пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 29 червня 1990 року "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" випливає, що відповідно до ст. 323 КПК України вирок суду може бути обґрунтовано лише тими доказами, які були розглянуті в судовому засіданні, судам належить неухильно додержуватись вимог ст. 257 КПК України про безпосереднє дослідження всіх зібраних на попередньому слідстві і додатково поданих доказів.

З пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 29 червня 1990 року "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" випливає, що вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуючись вимог статей 321-339 КПК України. Оскільки наспіх, непослідовно, написаний вирок може викликає сумніви в його законності, обґрунтованості і справедливості.

З пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 29 червня 1990 року "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" випливає, що у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду, однак це не було зроблено судом першої інстанції при постановленні вироку; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, однак це не було зроблено судом першої інстанції при постановленні вироку, а також мотивовані висновки суду про відсутність складу злочину, що також не було зроблено судом першої інстанції при винесенні вироку. Цим же пленумом Верховного Суду України заборонено включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, однак суд першої інстанції ігноруючи це положення, взяв до уваги вкрай сумнівні покази підсудної і на цьому збудував виправдувальний вирок.

Крім цього, судом першої інстанції не взято до уваги пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 10 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності" з якого випливає, що неодноразове незаконне вилучення чужого майна чи заволодіння ним, що складається із тотожних діянь, які мають загальну мету та із самого початку охоплюються єдиним злочинним наміром на заволодіння конкретним майном, слід розглядати як один продовжуваний злочин. Всупереч цьому суд першої інстанції не взяв до уваги те, що інкриміновані діяння слід розглядати поепізодно, і оцінювати в сукупності, оскільки ОСОБА_19 упродовж кількох років, не маючи легальних прибутків, фактично існувала за рахунок коштів, здобутих нею злочинним шляхом. Упродовж 2004-2010 років вона шляхом шахрайства, під виглядом позик та отримання кредитів, систематично вчиняла заволодіння коштами банківських установ, кредитної спілки та фізичних осіб, при цьому систематично вчиняючи підроблення документів та використовуючи завідомо підроблені документи. З метою приховування своєї злочинної діяльності, ОСОБА_19 частину із привласнених нею коштів у подальшому повертала раніше ошуканим нею юридичним та фізичним особам, її злочинна діяльність фактично набула ознак злочинного промислу, що цілком доступно описано в обвинувальному висновку та підтверджується матеріалами кримінальної справи.

Також звертає увагу на те, що суд першої інстанції всупереч ст. 324 КПК України (1960 року), при постановленні вироку не вирішив питання на кого повинні бути покладені судові витрати за проведення почеркознавчої експертизи 912,71 грн. (т.2 а.с.115), криміналістичної експертизи 912,71 грн. (т.2 а.с.128); пробірної експертизи 108,36 грн. (т.8 а.с.287); почеркознавчої експертизи 1288,80 грн. (т.8 а.с.298). і в якому розмірі.

А тому вважає, що вирок районного суду є незаконним і необґрунтованим, базується на припущеннях, недостовірних і неперевірених у судовому засіданні показаннях підсудної, які суперечать матеріалам кримінальної справи, а також на окремих доказах, які без аналізу в сукупності з іншими доказами, зібраними в ході досудового та судового слідства, судом не перевірені і покладені в основу вироку. Докази, зібрані в ході досудового слідства, судом не досліджено або досліджено частково, що призвело до їх перекручення при ухваленні вироку. Відтак, судом допущено однобічність та неповноту судового слідства, істотні порушення кримінально-процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи

Просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, однобічністю та неповнотою судового слідства, а також істотними порушеннями кримінально-процесуального закону, а матеріали справи скерувати на новий судовий розгляд в інший районний суд м. Львова.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про підтримання апеляції, пояснення засудженої ОСОБА_7 та виступ захисника-адвоката ОСОБА_6 , які просять залишити вирок суду без зміни, а апеляцію без задоволення, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Вирок, який постановляється іменем України, є найважливішим актом правосуддя у кримінальних справах і повинен відповідати вимогам статей 321-339 КПК України (1960 року).

Відповідно до вимог ст.ст. 323, 334, 335 КПК України (1960 року) та роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у п.22 постанови від 29 червня 1990 року №5 "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку", у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу й оцінки доказів, які були зібрані в судовому засіданні; мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину, відсутність у його діях складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину.

Однак, при складанні вироку по даній справі, на думку колегії суддів, суд допустив порушення зазначених норм кримінально-процесуального закону.

Так, суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_7 за ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 209, ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України, в мотивувальній частині вироку не виклав формулювання обвинувачення, яке пред`явлене підсудній та за яким її було віддано до суду, і визнане судом недоведеним.

Також суд першої інстанції не проаналізував і не дав оцінки доказам, зібраним на досудовому слідстві, якими орган досудового слідства обґрунтовував обвинувачення підсудної у вчиненні зазначених злочинів.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що зазначене є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону і підставою для скасування вироку, згідно вимог ст. 367 ч.1 п.3 КПК України (1960 року), з направленням справи на новий судовий розгляд.

При новому судовому розгляді, суду першої інстанції необхідно врахувати вищенаведене, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від здобутого, постановити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 362, 366, 367 КПК України (1960 року), колегія суддів,
ухвалила:

апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції задоволити частково.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2013 року відносно ОСОБА_7 скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в той же суд.

Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4