Справа № 466/6415/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/957/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2015 року м. Львів.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28.10.2015 року про відмову в застосуванні умовно-дострокового звільнення до засудженого,-

з участю прокурора ОСОБА_7
адвоката ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:

засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28.10.2015 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, та постановити нову ухвалу, якою задоволити вище зазначене клопотання.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28.10.2015 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення відмовлено.
Апелянт вважає, що дану ухвалу слід скасувати, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.
У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог зазначає, що судовий розгляд справи проводився в режимі відео конференції. І тому в судовому засіданні засудженому не було відомо точку зору адміністрації ЛВК №30. Суддя не запитав, чи знайомий засуджений із матеріалами, які були надані виправним закладом. Звертає увагу на те, що останнє стягнення на нього було накладено 25.08.2010 року, а після цього мав три подяки, заохочення. В своєму клопотанні засуджений зазначав, що стан його здоров`я значно погіршився, йому була зроблена операція на шлунок, однак це лишилося поза увагою суду першої інстанції. Вважає, що адміністрація ЛВК №30 приховала від суду, що саме комісія виправного закладу, 27 лютого 2014 року дала позитивний висновок з приводу заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, за вимогами ст. 82 КК України. Клопотання про заміну ОСОБА_6 невідбутої частини покарання на більш м`яке було направлено для розгляду до Шевченківського районного суду м. Львова.

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник підтримали вимоги та доводи апеляційної скарги.
При апеляційному розгляді справи прокурор заперечив вимогу та доводи апеляційної скарги засудженого.
Вивчивши матеріали апеляційної скарги, а також заслухавши пояснення прокурора, засудженого та його захисника, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вказаного клопотання відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджений 01.10.2004р. вироком колегії суддів Судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області за ст. ст. 115 ч.2, п.п. 6, 12, 187 ч.4, 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 18.01.2005р. колегією суддів судової палати у кримінальних справах Верховного суду України, вирок Апеляційного суду Львівської області від 01.10.2004р. змінено, зазначено вважати засудженим за ст. 115 ч.2 п.6, ст. 187 ч.4 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З характеристики адміністрації ЛВК-30 на засудженого ОСОБА_6 вбачається, що останній у зв`язку із скороченням обсягів виробництва на даний час не працює. До праці відноситься задовільно та потребує додаткового нагляду. Тричі порушував режим утримання : 23.03.2006, 29.07.2010 та 25.08.2010р., за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Також п`ять разів заохочувався адміністрацією установи : 03.04.2009р., 30.04.2010р., 07.07.2011р., 29.03.2012р., 27.12.2013р. Не приділяє уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.

Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. На профілактичному обліку установи не перебуває. Підтримує соціально корисні зв`язки із знайомими шляхом листування, отримує передачі, побаченнями користується зрідка. Всі інші соціально-корисні зв`язки на волі втрачені, власної сім`ї не має.

Враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_6 , який раніше судимий 16.08.1983 р. Залізничним районним судом м. Львова за ст. 84 ч. 2 , ст. 25 КК УРСР та 19.10.1990 р. Залізничним районним судом м. Львова за ст. 81 ч.2, ст. 25 КК УРСР, суд першої інстанції вірно прийшов до переконання, що відбуваючи призначене судом покарання, засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, а відтак не заслуговує на застосування до нього умовно - дострокового звільнення, факт відбуття засудженим 3/4 строку покарання, не є для цього достатньою правовою підставою. Наявність в ОСОБА_6 заохочень в процесі відбування покарання, свідчить лише про те, що особа стає на шлях виправлення та прагне довести своє виправлення.

Ухвала суду першої інстанції є законна та обґрунтована.
Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі та клопотанні про умовно дострокове звільнення від покарання засудженого ОСОБА_6 є безпідставними.
Керуючись ст. 404, 407 КПК України, ст.81 КК України колегія суддів
УХВАЛИЛА:
відмовити в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 .
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28.10.2015 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4