Справа № 361/3662/2015-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/896/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 26.08.2015

УХВАЛА
Іменем України
26 серпня 2015 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року, яким ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Хмельовик, Баришівського району Київської області, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, працюючого транспортувальником у ПАТ ЗЗБК ім. С.Ковальської, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-засудженого за ч. 1 ст. 286 КК України штраф 3400 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь:
- потерпілої ОСОБА_7 в інтересах якої виступає законний представник, цивільний позивач ОСОБА_8 - 1189грн.58коп. матеріальної шкоди та 15000 грн. моральної шкоди,
- держави - 1104грн.84коп. за проведення експертиз.
Виром вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно вироку, 23 квітня 2015 року, близько 14год. 20хв., ОСОБА_10 , керуючи автомобілем марки «DAEWOO LANOS TF 69Y», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині вул. Кірова, у районі розташування будівлі № 90, у м.Бровари Київської області, у напрямку від м.Суми до м.Києва, зі швидкістю 78-82 км/год., порушив Правила дорожнього руху України, зокрема: п.2.3 «б» - «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», п.12.4 - «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.» та п.18.1 «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїжджу частину вул. Кірова по нерегульованому пішохідному переходу з права наліво відносно напрямку руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала згідно висновку судово-медичної експертизи від 21.05.15 №59, тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді: закритого перелому хірургічної шийки лівої плечової кістки зі зміщенням уламків. Порушення водієм обвинуваченим ОСОБА_10 п.п.2.3б;12.4;18.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_7 . В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок суду змінити, пом`якшити призначене покарання та зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню. Вважає, що позбавлення права керування транспортним засобом строком на 2 роки є явно несправедливим через свою суворість, оскільки він кожного дня використовує автомобіль для того, щоб вчасно приїхати на роботу, так як відстань від його дому становить 82 км., альтернативного транспорту, який зміг би його доставляти своєчасно до початку робочого графіку немає. Вважає, що якщо позбавити його права керувати транспортним засобом він втратить єдиний спосіб заробітку, а відтак не зможе сплатити штраф, моральну та матеріальну шкоду згідно вироку суду. По спеціальності він транспортувальник, такого виду трудової діяльності він не зможе знайти у себе вдома у м. Березані. Крім того, сплата моральної шкоди на користь потерпілої у розмірі 15000 грн. є для нього занадто великою, оскільки його матір тяжко захворіла, він забезпечував її необхідним лікуванням, грошей у нього не вистачало, тому він брав у борг у знайомих та рідних, що підтверджує копіями розписок. 30 вересня 2014 року його мати померла та він самостійно сплачував витрати на поховання. Його заробітна плата становить - 3000 грн., що встановлено вироком суду, а відтак він фінансово не в змозі в повному обсязі розрахуватися з потерпілою за спричинену моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, потерпілу та її представника, які просили не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, в решті вирок суду вважали законним, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до слідуючого висновку.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 , який керуючи транспортним засобом, порушив п.п.2.3б;12.4;18.1 Правил дорожнього руху України, що стало причиною вчинення дорожньо-транспортної пригоди наїзду на потерпілу ОСОБА_7 і такі його дії знаходяться в прямому причинному зв`язку із наслідками, які настали - спричиненням потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень за обставин, вказаних у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і є обгрунтованим. Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ст.286 ч.1 КК України є вірною, що апелянтом не оскаржується.

При обранні покарання обвинуваченому суд належним чином врахував ступінь суспільної небезпеки, тяжкість скоєного, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, раніше не судимий, визнав вину, його поведінка в суді свідчить, що він не є особою, небезпечною для суспільства, працевлаштований, тому суд вірно призначив покарання, яке відповідає вимогам ст.ст. 50,65 КК України і є домірним скоєному, що не оскаржується апелянтом.

Вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд в першу чергу бере до уваги думку потерпілої та її представника, які підтримали в цій частині апеляційну скаргу обвинуваченого, доводи обвинуваченого з цього питання, та приходить до переконання про можливість не призначати такого додаткового покарання.

Висновок суду про стягнення з ОСОБА_10 на користь потерпілої моральної шкоди в зазначеній сумі, відповідає вимогам закону, належним чином мотивований, з детальним викладенням обґрунтування такого рішення. Враховано, що потерпіла ОСОБА_7 перенесла душевну і фізичну біль, тривалі переживання в зв`язку з втратою здоров`я, мали місце неповторні та негативні зміни в її житті, був порушений нормальний ритм життя та суспільні зв`язки, витрачено багато часу на відвідування лікувальних закладів та правоохоронних органів і судових засідань, що вплинуло на нормальну реалізацію її здібностей в суспільстві. Крім того, враховано майновий стан обвинуваченого.

Отже, цивільний позов потерплої про відшкодування заподіяної моральної шкоди, вирішений відповідно до вимог закону, виходячи із засад розумності, справедливості та домірності. Тому, твердження обвинуваченого щодо необхідності зменшення розміру суми моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року, щодо ОСОБА_10 в частині призначеного додаткового покарання змінити.
Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України штраф 3400 гривень без позбавленням права керувати транспортними засобами.

В решті вирок суду залишити без змін.

Головуючий

Судді