Кримінальне провадження №1-кп/760/983/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2015 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007298 від 28 липня 2015 р, по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, гр-на України, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працюючого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

вироком Дарницького районного суду м. Києва від 31.10.1997 р. за ч. 1 ст.229-6, ст.14 КК України до 1 року позбавлення волі;

вироком Дарницького районного суду м. Києва від 05.04.2001 р. за ч.2 ст.140, ч.2 ст. 141, ч.2 ст.143, ст.42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.10.2004 р. за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

вироком Броварського районного суду Київської області від 20.02.2007 р. за ч.2 ст.309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 25.02.2010 р. за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

вироком Білоцерківського районного суду Київської області від 27.01.2011 р. за ч.2 ст.309 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі;

вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2013 р. за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 8 місяців позбавлення волі;

вироком Подільського районного суду м. Києва від 08.04.2014 р. за ч.2 ст.309, 70 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі;

вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2014 р. за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 29.05.2014 року згідно Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим, маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив нове умисне корисливе кримінальне правопорушення.

Так, ОСОБА_5 , 28.07.2015, приблизно о 18:25 годин, перебуваючи в громадському транспорті, а саме у маршрутному автобусі №401, який рухався по проспекту Космонавта Комарова від зупинки громадського транспорту «вул. Гарматна» в напрямку зупинки громадського транспорту «бульвар Івана Лепсе», маючи єдиний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна пасажирів у маршрутному автобусі, побачив раніше не знайомих йому ОСОБА_6 на плечі якої перебувала її жіноча сумка та ОСОБА_7 , у руці в якого знаходився рюкзак. В той момент ОСОБА_5 вирішив таємно викрасти чуже майно із сумки ОСОБА_6 та рюкзака ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , проїжджаючи в автобусі неподалік від будинку АДРЕСА_2 , наблизився спочатку до ОСОБА_6 та скориставшись тим, що в автобусі перебувало багато людей, утворилася тиснява та за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, непомітно для оточуючих рукою з жіночої сумки останньої таємно викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_6 , а саме мобільний телефон марки «Нокіа 2700с-2» ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 200 гривень з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_2 , яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє на рахунку якої грошових коштів не було.

Після цього, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, наблизився до ОСОБА_7 та скориставшись тим, що в автобусі перебувало багато людей, утворилася тиснява та за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, непомітно для оточуючих рукою із зовнішньої кишені рюкзака останнього таємно викрав чуже майно, яке належить потерпілому, а саме мобільний телефон марки «НТС» ІМЕІ: НОМЕР_3 , вартістю 2000 гривень з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_4 , яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє на рахунку якої грошових коштів не було. Таємно викравши вищевказане чуже майно, ОСОБА_5 на зупинці громадського транспорту «бульвар Івана Лепсе» вийшов з маршрутного автобуса № 401 та з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, завдавши потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 200 гривень та потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 2000 гривень, однак невдовзі, маючи реальну змогу розпорядитися викраденим майном, був затриманий працівниками міліції та викрадене майно у ОСОБА_5 було вилучене.

Таким чином, ОСОБА_5 , своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся, повністю підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини,та повідомив суду, що вчинив даний злочин, оскільки йому необхідні були гроші. Вказав, що в автобусі побачив телефони потерпілих, які були помітні із сумок, а тому взяв їх .

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам провадження,підтверджуються наданими прокурором доказами і ніким з учасників судового розгляду не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, враховуючи те, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням зазначених обставин, суд вважає докази, надані прокурором у даному кримінальному провадженні, належними і допустимими, а вину обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, доведеною, оскільки він таємно викрав чуже майно, вчинивши корисливий злочин повторно.

Потерпілими від кримінального правопорушення є:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка: Чернігівської області, м. Бобровиця, громадянка України, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець: м.Запоріжжя, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 .

Потерпілим від кримінального правопорушення завдана шкода в сумі 200,00 грн. та 2000,00 грн. відповідно, яка їм відшкодована шляхом повернення телефонів співробітниками міліції, тому цивільні позови даними особами не заявлялися.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше неодноразово судимий,позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: "Розлади психіки внаслідок вживання опіоідів"

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.

Обвинувачений являється раніше неодноразово судимою особою, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став та належних висновків для своєї поведінки не зробив та вкотре вчинив корисливий злочин, спрямований на заволодіння чужим майном. Тому, з урахуванням зазначених обставин провадження, віку, стану здоров`я, відношення обвинуваченого до вчиненого, суд дійшов до висновку про можливість перевиховання та виправлення обвинуваченого тільки в умовах ізоляції від суспільства, оскільки обвинувачений представляє суспільну небезпеку для оточуючих.

Оскільки виправлення обвинуваченого без відбування покарання є неможливим, правові підстави для застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання відсутні.

Однак, враховуючи щире каяття обвинуваченого та стан його здоров`я, суд не вбачає підстав для застосування максимальної міри покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту припинив свою дію. Клопотань щодо обрання запобіжних заходів не заявлялося.

Таким чином, виходячи із зазначеного та керуючись ст. ст. 373, 374, 349 Кримінального процесуального кодексу України та на підставі ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Початком строку відбування покарання вважати перший день фактичного виконання вироку.

Речові докази: мобільний телефон марки «Нокіа 2700с-2» ІМЕІ: НОМЕР_1 - залишити у володінні та користуванні ОСОБА_6 , мобільний телефон «НТС» ІМЕІ: НОМЕР_3 - залишити у володінні та користуванні ОСОБА_7 .

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1