Справа №11-213/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року травня 06 дня. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Лугового М.Г.,

суддів Матуса В.В., Забари І.К.,

з участю прокурора Ворфоломєєвої Н.П.,

засудженої ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальну справу за апеляцією засудженої ОСОБА_2 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 26 лютого 2010 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка м. Суми, раніше не судима,

засуджена за ч.І ст. 125 КК України до штрафу в сумі 850 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду, ОСОБА_2 визнана винною та засуджена за те, що вона 13 січня 2009 року близько 20.30 години, в приміщенні гаражу на території домоволодіння № 3 по пров. 2-му Перекопському в м. Суми, в ході сварки зі своїм чоловіком ОСОБА_3, знаходячись в положенні лежачи, навмисно завдала удар ногою по обличчю сина ОСОБА_4, чим заподіяла потерпілому легке тілесне ушкодження у вигляді садна біля лівого ока.

Засуджена ОСОБА_2 в поданій апеляції посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність досудового та судового слідства, та заперечуючи свою вину у вчиненні вказаного злочину, просить вирок Зарічного районного суду м. Суми від 26 лютого 2010 року скасувати, а провадження по справі закрити. Вказує, що в її діях відсутній склад злочину, передбаченого ч.І ст.125 КК України, оскільки умисел заподіяння тілесного ушкодження сину нічим не підтверджується, суд у вироку не надав оцінки показанням свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не були безпосередніми свідками події і обізнані про її обставини зі слів ОСОБА_3, який є зацікавленою особою, а потерпілого ОСОБА_4 не було допитано в судовому засіданні. Крім того зазначає, що могла нанести тілесне ушкодження сину ненавмисно.

Заслухавши доповідь судді, засуджену ОСОБА_2 на підтримку поданої апеляції, міркування прокурора про законність вироку та залишення його без зміни, а апеляції засудженої без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду щодо доведеності винності ОСОБА_2 у вчиненні нею злочину за обставин, встановлених судом, відповідають матеріалам кримінальної справи й підтверджені дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Допитана В|ХОДІ досудового і судового слідства ОСОБА_2 підтвердила факт сварки з ОСОБА_3 13 січня 2009 року, але заперечила факт нанесення сину тілесних ушкоджень, пояснивши, що ОСОБА_4 сам впав на плітку, отримавши садно біля лівого ока.

Допитаний в ході досудового слідства потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що у вечірній час взимку 2009 року, коли почав захищати батька підчас їх сварки з матір'ю, остання вдарила його ногою по обличчю.

Свідок ОСОБА_3 підтвердив, що о 20.30 13 січня 2009 року під час сварки між ним та ОСОБА_2, остання, знаходячись в положенні лежачі, била ногами по ногах ОСОБА_3, а коли за ОСОБА_3 почав заступатися син ОСОБА_4, засуджена вдарила ногою йому по обличчю.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що 14 січня 2009 року о 7 годині ранку до неї зателефонував ОСОБА_3О та пояснив, що увечері його сина ОСОБА_4 вдарила його колишня дружина. Після розмови ОСОБА_10 як психолога з потерпілим ОСОБА_4, він їй розповів, що його вдарила мати ногою.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи у ОСОБА_4 були виявлені легкі тілесні ушкодження у виді садна лівого ока.

Показання потерпілого та свідків підтверджуються висновком додаткової судово-медичної експертизи, згідно якої характер та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_4 відповідає механізму їх утворення, продемонстрованого під час відтворення обстановки і обставин події за участю ОСОБА_3, а утворення таких ушкоджень в результаті падіння, як це стверджувала ОСОБА_2, маловірогідне.

Матеріалами справи встановлено, що у потерпілого не було причин обмовляти засуджену, його показання є послідовними і підтверджені іншими наявними у справі доказами.

Не заслуговують на увагу доводи засудженої, викладені в апеляції, про те, що вона вдарила сина з необережності, оскільки на досудовому та судовому слідствах засуджена стверджувала, що вона взагалі не била свого сина, а садно під оком в нього з'явилося через падіння на підлогу у гаражі. Зміну викладення ситуації ОСОБА_2, що сталася 13 січня 2009 року, суд обґрунтовано розцінив як спробу уникнути відповідальності.

Оцінивши всі докази у справі в їх сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2 нанесла умисне легке тілесне ушкодження сину під час сварки з чоловіком 13 січня 2009 року о 20.30 годині. Дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 125 КК України кваліфіковані вірно.

Покарання засудженій призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та даних про особу винної.

З урахуванням пом'якшуючих відповідальність обставин, суд призначив покарання, яке відповідає вимогам закону, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2, та попередження вчинення нею нових злочинів, тому воно є обґрунтованим і справедливим.

Порушень кримінально-процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування вироку, у справі не допущено.

За таких обставин, апеляція засудженої ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 377 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Зарічного районного суду від 26 лютого 2010 року відносно ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляцію засудженої ОСОБА_2 - без задоволення.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_1 ОСОБА_12