АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1377/15 Справа № 175/4202/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження № 0001982, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 червня 2014 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року, яким

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого столяром-станочником у ТОВ «Рипор», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ст.128 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки.

Задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , на користь якого стягнуто з ОСОБА_10 3 292,98 грн. матеріальної шкоди та 25 000 грн. моральної шкоди. На користь держави в особі КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.Мечникова» стягнуто з ОСОБА_10 4 554,42 грн.

Відповідно до вимог закону вирішено питання про долю речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
06 червня 2014 року близько 17.00 годин знаходячись на території ангару, розташованого по АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у результаті сумісного розпивання спиртних напоїв, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин

ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_10 , які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2169е від 20 червня 2014 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

ОСОБА_10 у ході отримання тілесних ушкоджень від ОСОБА_8 , з метою припинення протиправних дій останнього, тримаючи при собі належний йому мобільний телефон НТС «Z710Е» у металевому корпусі із зарядним пристроєм у ньому, не маючи при цьому наміру на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Тримаючи телефон у правій руці, маючи можливість передбачити настання небезпечних наслідків своїх дій, проте легковажно розраховував на їх відведення, відштовхуючи потерпілого один раз ударив вказаним телефоном в область лівого ока ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2 ступеню, перелому латеральної стінки зіниці в проекції лівої виличної кістки великого крила основної кістки з розповсюдженням перелому на основання лівої середньої черепної ямки, пнемоцефалії; контузії орбіти ліворуч тяжкого ступеню, амаврозу ліворуч, ретробульбарної гематоми ліворуч, емфіземи орбіти ліворуч, що призвели до атрофії зорового нерву, офтальмоплегії та повного птозу верхньої повіки лівого ока, рани нижньої повіки лівого ока, які за своїм характером, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 3399е від 04 вересня 2014 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень , які небезпечні для життя.

На вирок суду обвинуваченим ОСОБА_10 подано апеляційну скаргу та доповнення до неї, в якій ставить питання про зміну вироку суду в частині призначеного покарання, просить про призначення більш м`якого покарання, не пов`язаного з обмеженням волі. Обвинувачений вважає, що суд першої інстанції не врахував його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Зазначає, що на момент вчинення злочину як за місцем проживання, так і за місцем роботи він характеризувався позитивно, скарг на його поведінку до правоохоронних органів не надходило, він веде звичайний спосіб життя, виховує дитину 2014 року народження.

Крім того, на думку апелянта, потерпілий, заявляючи цивільний позов, повинен був сплатити судовий збір у розмірі, встановленому законом. Просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_8 у повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу, позицію захисника ОСОБА_9 , міркування потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляції обвинуваченого, думку прокурора ОСОБА_6 , яка вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому підстав для задоволення апеляції обвинуваченого не вбачає, перевіривши надані матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_10 у скоєнні злочину, за який він засуджений, повністю відповідають матеріалам справи та підтверджені ретельно дослідженими у судовому засіданні доказами та є правильними. Фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_10 та юридична кваліфікація дій обвинуваченого учасниками судового провадження не оскаржуються.

Згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши максимальне покарання, передбачене санкцією статті 128 КК України.

Апеляційним розглядом встановлено, що обґрунтовуючи висновки щодо виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_10 та призначаючи йому покарання у вигляді обмеження волі, яке належить відбувати реально, суд першої інстанції виходив, як вбачається з вироку суду, не лише з характеру і ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, але й відповідно до статей 65, 66, 67 КК України урахував обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у тому числі й ті обставини, на які посилається обвинувачений у апеляційній скарзі, а також конкретні обставини справи, думку потерпілого ОСОБА_8 , який наполягав на суворому покарання ОСОБА_10 , дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, не обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Щире каяття у вчиненні злочину буд визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_10 , вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, - обставиною, що обтяжує покарання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_10 можливі тільки в умовах його ізоляції від суспільства, без застосування ст. 69 та ст. 75 КК України.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані про особу ОСОБА_10 , обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у тому числі й ті, на які посилається обвинувачений у апеляційній скарзі, та обґрунтовано призначив покарання у вигляді обмеження волі, з реальним його відбуванням, передбачене санкцією статті 128 КК України. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом своєї поведінки, визнанням своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого, бажанням виправити ситуацію, що склалася, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності. Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що хоч він і визнає свою провину у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , але категорично заперечує проти цивільного позову потерпілого, який задоволено. Таку ж позицію обвинуваченим було обрано і під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції. У суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_10 не приймав участі у його лікуванні, не вибачився після заподіяння тілесних ушкоджень та не вживав заходів для усунення негативних наслідків злочину; потерпілий став інвалідом, цивільний позов йому не відшкодовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є справедливим та відповідатиме вимогам ч.2 ст. 50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Що стосується доводів апеляції обвинуваченого про зміну вироку суду у частині вирішення цивільного позову та відмову у задоволенні цивільного позову потерпілого, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляції прокурора з наступних підстав. Обґрунтовуючи доводи апеляції, обвинувачений ОСОБА_10 зазначає, що суд першої інстанції не вправі був взагалі приймати до розгляду цивільний позов потерпілого, який не сплатив судовий збір, оскільки, на думку апелянта, потерпілий ОСОБА_8 згідно з п.6 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору тільки при стягнення матеріальної шкоди, та повинен сплатити судовий збір за подачу позову про стягнення моральної шкоди. Зазначені доводи не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 цього закону від сплати судового збору звільняються і позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Судом апеляційної інстанції встановлено, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вирішено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, інших підстав для зміни судового рішення у частині вирішення цивільного позову в апеляційній скарзі не наведено, тому колегія суддів вважає доводи апеляції обвинуваченого необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року, яким ОСОБА_10 було засуджено за ст.128 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:
______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4