Справа № 461/2484/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/80/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючогоОСОБА_2 ,
суддів апеляційного судуОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретаряхОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
за участю прокурорівОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
підсудного ОСОБА_9
та його захисникаОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги прокурора та підсудного ОСОБА_11 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року,
встановила:
вироком Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березів Старосамбірського району Львівської області, українця, громадянина України, безпартійного, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє: 13.02.2007 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ч. 1 ст. 187, ст. 395 КК України до 4 років позбавлення волі, 10.12.2008 року звільненого умовно-достроково,
визнано винним за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 296, ст. 395 КК України та обрано покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України ? 3 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України ? 5 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 187 КК України ? 7 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією усього особистого майна; за ч. 3 ст. 296 КК України ? 4 роки позбавлення волі; за ст. 395 КК України ? 6 місяців арешту.
Згідно ст. 70 КК України, остаточно, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_12 обрано покарання ? 7 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією усього особистого майна.
На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_12 частково приєднано не відбуте покарання за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13.02.2007 року та остаточно, за сукупністю вироків, обрано покарання ? 8 років позбавлення волі із конфіскацією усього особистого майна.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_12 суд першої інстанції постановив рахувати з моменту його фактичного затримання, з 23.06.2010 року.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_12 до вступну вироку в законну силу залишено ? тримання під вартою.
Вироком суду також вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року ОСОБА_13 визнаний винним та засуджений за те, що він 17.12.2009 року близько 12.00 год., рухаючись у маршрутному таксі сполученням Самбір-Львів у напрямку м. Львів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_14 заснув, у м. Рудки Самбірського району Львівської області таємно викрав із зовнішньої правої кишені куртки ОСОБА_15 його мобільний телефон марки «Нокія 8800» вартістю 2 988,00 грн., у середині якого знаходився стартовий пакет мобільного оператора «Київстар» вартістю 25,00 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду в розмірі 3 013,00 грн.
Крім цього, підсудний ОСОБА_13 16.02.2010 року близько 03.30 год. в м. Самборі. Львівської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні приймального відділення Самбірської ЦРЛ, де в цей час знаходились працівники приймального відділення, безпричинно, з мотивів явної неповаги до суспільства та хуліганських спонукань, умисно, грубо порушуючи загальноприйняті норми поведінки в громадських місцях, на протязі 15 хв. приставав до молодшої медсестри приймального відділення ОСОБА_17 , принижуючи її честь та гідність виражався до неї нецензурною лексикою, на її зауваження та зауваження інших працівників приймального відділення припинити хуліганські дії не реагував, продовжував грубо порушувати громадський порядок та безпричинно приставати до ОСОБА_17 , а в подальшому наніс їй удар рукою по обличчі, штовхнув до стіни, внаслідок чого потерпіла отримала синець у лівій орбітальній ділянці, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 78/10 від 03.03.2010 року відноситься до легких тілесних ушкоджень. Своїми умисними, хуліганськими діями ОСОБА_13 зірвав роботу приймального відділення Самбірської ЦРЛ, з 03.30 год. до 06.20 год.
Також, підсудний ОСОБА_13 11.03.2010 року близько 11.00 год. на автобусній станції м. Самбора Львівської області, що на вул. Валовій, скориставшись значним скупченням людей, повторно, таємно викрав із жіночої сумки потерпілої ОСОБА_18 мобільний телефон марки «Самсунг SGH-B 520», вартістю 199,00 грн. з стартовим пакетом мобільного оператора «Київстар», вартістю 25,00 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_19 матеріальну шкоду в розмірі 224,00 грн.
Крім цього, підсудний ОСОБА_13 24.03.2010 року близько 12.30 год. на промисловому ринку м. Самбора Львівської області, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно викрав із кишені курточки неповнолітньої потерпілої ОСОБА_20 мобільний телефон марки «Самсунг-Б900і», вартістю 777,00 грн. з стартовим пакетом мобільного оператора «Київстар», вартістю 25,00 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_21 матеріальну шкоду в розмірі 802 грн.
Також, підсудний ОСОБА_13 у ніч з 18.04.2010 року на 19.04.2010 року в м. Самборі Львівської області на вул. Шевченка, 72, повторно, таємно викрав з автомобіля ВA3-2101 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_22 , акумулятор, вартістю 490,00 грн., набір гайкових ключів вартістю 113,00 грн., два динаміки до аудіо системи автомобіля вартістю 199,00 грн. та компакт-диски в кількості 100 штук, вартістю 200,00 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_23 матеріальну шкоду в розмірі 1 002,00 грн.
Окрім цього, засуджений ОСОБА_13 14.05.2010 року близько 23.00 год. у м. Самборі, Львівської області на вул. Валовій, на автобусній станції біля ринку, скориставшись відсутністю сторонніх осіб та неосвітленою місцевістю, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повторно, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, шляхом ривка, заволодів мобільним телефоном ОСОБА_24 марки «Самсунг Х630» вартістю 800,00 грн., у якому містився стартовий пакет мобільного оператора «Київстар», вартістю 25,00 грн., а також шкіряною курткою, вартістю 1 600,00 грн. та золотою печаткою вагою 7 г. вартістю 2 100,00 грн.,спричинивши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 4 525,00 грн.
Крім цього, підсудний ОСОБА_13 27.05.2010 року близькo 11.00 год. на промисловому ринку м. Самбора, Львівської області, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих спонукань, повторно викрав з жіночої сумки потерпілої ОСОБА_25 мобільний телефон марки «Нокія 5130», вартістю 999,00 грн. у якому знаходився стартовий пакет «Київстар», вартістю 25,00 грн., на рахунку якого знаходилися кошти в сумі 5,00 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_26 матеріальну шкоду в розмірі 1 029,00 грн.
Також, підсудний ОСОБА_13 19.06.2010 року близько 20.00 год. у м. Самборі, Львівської області на вул. Заміській, у пивному наметі торгової марки «Оболонь», скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, а потерпілий ОСОБА_27 , у результаті алкогольного сп`яніння заснув, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, повторно, з кишені штанів ОСОБА_28 викрав мобільний телефон марки «Нокія-6230» вартістю 100,00 грн., в якому містився стартовий пакет мобільного оператора «Лайф» вартістю 25,00 грн., а також портмоне вартістю 70,00 грн. з грошима в сумі 180,00 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 375,00 грн.
Крім цього, підсудний ОСОБА_13 , перебуваючи під адміністративним наглядом у Самбірському MB ГУМВСУ у Львівській області, маючи за мету ухилитися від адміністративного нагляду, встановленого йому згідно постанови від 30.11.2009 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області терміном на 1 рік, без повідомлення ОВС, 22.06.2010 року виїхав у м. Львів, тобто за межі Самбірського району, тим самим самовільно залишив місце свого проживання та порушив правила адміністративного нагляду.
Також, підсудний ОСОБА_13 , 22.06.2010 року близько 23.40 год., знаходячись на вул. Січових Стрільців, 17, у м. Львові, поруч з кіоском, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, помітивши ОСОБА_29 , з метою заволодіння її майном, схопив її за волосся, відкрито викрав з її руки мобільний телефон «Самсунг Х510» вартістю 160,00 грн., з карткою «Київстар» вартістю 25,00 грн., на рахунку якої знаходились гроші в сумі 15,00 грн. та затягнув ОСОБА_29 в приміщення кіоску ФОП ОСОБА_30 , де погрожуючи застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я в момент заподіяння, наказав ОСОБА_31 віддати другий мобільний телефон і гроші. Щоб переконати ОСОБА_29 в реальності своїх погроз, ОСОБА_13 почав завдавати їй удари по обличчю і тулубу руками та ногами, причинивши їй легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Незважаючи на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_32 відмовила у видачі другого мобільного телефону та грошей. ОСОБА_13 , незважаючи на її заперечення, відкрито викрав з полиці кіоску гроші в сумі 217,00 грн. і вибіг з приміщення кіоску. ОСОБА_13 завдав потерпілій ОСОБА_31 матеріальну шкоду в розмірі 200,00 грн. та ФОП ОСОБА_30 матеріальну шкоду в розмірі 217,00 грн.
Не погоджуючись із вироком Галицького районного суду м. Львова від 02.12.2014 року засуджений ОСОБА_13 подав на нього апеляційну, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_13 покликається на те, що оскаржуваний вирок не відповідає вимогам КПК України, а саме не відповідає фактичним обставинам справи і матеріалам кримінальної справи. Суд першої інстанції, на думку апелянта, не в повній мірі здійснив розгляд кримінальної справи по суті, однобічно, із неправильним застосуванням норм закону України про кримінальну відповідність, призначене покарання не відповідає тяжкості вчинених ним злочинів та його особі. Під час винесення вироку, на думку засудженого ОСОБА_11 , порушено вимоги ст. 94 КПК України і до уваги взяті тільки ті докази, які доказують його причетність до злочину, але не взяті до уваги і не отримали належної оцінки докази про його непричетність до скоєння окремих злочинів.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги його повідомлення про застосування щодо нього фізичної сили з боку працівників Галицького райвідділу м. Львова та Самбірського райвідділу Львівської області, також поза увагою суду, на думку апелянта, залишилось те, що свідки і потерпілі постійно давали різні покази.
В доповненні до апеляції ОСОБА_13 просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 02.12.2014 року скасувати та постановити новий вирок, яким визнати його невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та виправдати. В обґрунтування покликається на те, що оскаржуваний вирок винесений без врахування дійсних обставин справи, вказує, що перекручено покази потерпілих, не надано належного аналізу доказів. Підставами для скасування, на думку апелянта, є однобічність та неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону та істотне порушення процесуального закону. Апелянт вказує про допущені, на його думку, порушення щодо участі прокурора у судових засіданнях, проведення звукозапису судового розгляду та щодо доставки обвинуваченого в судові засідання. Апелянт зазначає, що суд врахував покази потерпілої ОСОБА_33 , незважаючи на те, що такі були суперечливими під час судового розгляду та досудового слідства, вказує, що потерпіла ОСОБА_32 не надала суду точних доказів про своє перебування в лікарні. Апелянт повторно вказує в доповненнях про своє звернення щодо побиття під час перебування в Галицькому райвідділі у м. Львові.
Не погоджуючись із вироком суду, прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Галицького районного суду м. Львова 02.12.2014 року скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого і постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання за ст. 395 КК України 6 місяців арешту, за ч. 2 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 296 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 187 КК України 8 років позбавлення волі з конфіскацією належного майна, на підставі ст. 70 КК України 8 років позбавлення волі з конфіскацією належного майна та на підставі ст. 71 КК України 9 років позбавлення волі з конфіскацією належного майна.
В обґрунтування прокурор покликається на те, що суд першої інстанції не врахував тяжкості вчинених ОСОБА_34 злочинів та його особу і обрав обвинуваченому покарання, яке не є достатнім для його виправлення та перевиховання. Як вказує апелянт, судом першої інстанції не було належним чином враховано те, що вчинені ОСОБА_34 злочини, передбачені ч. 2 ст. 186; ч. 2 ст. 187 КК України є корисливими і відносяться до категорії тяжких злочинів. Прокурор також зазначає, що ОСОБА_13 раніше неодноразово судимий, останній раз 13.02.2007 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ч. 1 ст. 187, ст.ст. 395, 70, 72 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 10.12.2008 року умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 28 днів. Таким чином, ОСОБА_13 не відбув покарання за попереднім вироком і вчинив новий злочин під час умовно-дострокового звільнення, як в ході досудового, так і судового слідства ОСОБА_13 вини в інкримінованих йому злочинах не визнав, що, на думку апелянта, свідчить про відсутність у ОСОБА_11 належної оцінки вчиненого кримінально-караного діяння та усвідомлення своєї вини у скоєному.
Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_35 , які підтримали доводи апеляції засудженого і заперечили проти апеляції прокурора, думку прокурора про відмову в задоволенні апеляції засудженого ОСОБА_11 і задоволення його апеляції, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого ОСОБА_11 та прокурора не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як убачається з апеляції підсудного ОСОБА_11 , він оскаржує вирок суду першої інстанції лише в частині його засудження за ч. 2 ст. 187 КК України. В засіданні апеляційного суду підсудний ОСОБА_13 визнав себе винним у вчиненні інших інкримінованих йому злочинів.
З матеріалів кримінальної справи та досліджених судом першої інстанції доказів убачається, що вина підсудного ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 296, ст. 395 КК України, на думку колегії суддів, повністю доведена і не оспорюється самим підсудним ОСОБА_34 .

Що ж стосується доведеності вини підсудного ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 187 КК України, то колегія суддів, на підставі перевірки доводів апеляції підсудного приходить до наступного.
Покликання підсудного ОСОБА_11 на те, що потерпіла ОСОБА_32 не надала суду даних про перебування в лікарні, а її показання в суді та під час досудового розслідування були суперечливими не ґрунтуються на матеріалах даної кримінальної справи, оскільки 10 жовтня 2014 року потерпіла ОСОБА_32 дала показання в суді першої інстанції про те, що ОСОБА_13 побив її, зламав ніс і заподіяв струс головного мозку та забрав 2 мобільні телефони і 210 грн.

Крім того, суд першої інстанції під час розгляду даної кримінальної справи по суті дослідив висновок судово-медичної експертизи, відповідно до якої в ОСОБА_36 були множинні синці та садна на голові, руках, ногах, струс головного мозку та перелом кісток носа. Вказані ушкодження заподіяні неодноразовою дією тупих предметів, могли утворитися 22 червня 2010 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я (т. 4, а.с. 51).

На підставі наведеного, на думку колегії суддів, вина підсудного ОСОБА_11 у вчиненні розбійного нападу з метою заволодінням майном потерпілої ОСОБА_33 доведена повністю, а дії підсудного ОСОБА_11 правильно кваліфіковано судом першої інстанції за ч. 2 ст. 187 КК України.
Суд першої інстанції обґрунтовано, на думку колегії суддів, не взяв до уваги доводи підсудного ОСОБА_11 про те, що покази дані ним на стадії досудового розслідування є неправдивими і такі були дані у зв`язку із застосуванням фізичного насильства зі сторони працівників міліції, оскільки така заява підсудного була детально перевірена судом першої інстанції та направлена на перевірку в прокуратуру, де під час проведення перевірки факт застосування до підсудного ОСОБА_11 фізичного насильства працівниками міліції не знайшов свого підтвердження, а постановою старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_37 від 12.11.2014 року кримінальне провадження за заявою ОСОБА_11 про застосування щодо нього фізичного насильства працівниками міліції закрито у зв`язку із відсутністю в діях працівників ППС ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та Самбірського МВ ГУ МВС України у Львівській області при затриманні ОСОБА_11 та проведені досудового слідства у кримінальних справах стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 складу злочину за ч. 2 ст. 365 КК України.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги покликання підсудного ОСОБА_11 про визнання ним вини під тиском працівників міліції та про процесуальні порушення слідчого під час досудового розслідування, оскільки вони спростовуються доказами дослідженими судом першої інстанції, а суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що такі твердження підсудного направлені на уникнення ним кримінальної відповідальності за скоєне.

Апелянт ОСОБА_13 покликається у своїй апеляції на те, що його не доставили в судове засідання 25 лютого 2014 року, однак суд розглядав справу. За 25.02.2014 року звукозапис відсутній, вирішувалось питання про привід свідків, в постанові про привід прізвища обвинуваченого не зазначено. Крім того відсутні звукозаписи за 28.03.2014 року, де вирішувалось питання про привід потерпілих та свідків.

Однак, враховуючи що 25.02.2014 року і 28.03.2014 року суд першої інстанції не досліджував жодних доказів, а лише прийняв ухвалу про привід свідків, то колегія суддів не розцінює відсутність звукозаписів за ці дні як грубе порушення вимог закону та підставу для скасування постановленого вироку у справі.

Не підтверджується і покликання підсудного ОСОБА_11 про відсутність прокурора в кількох судових засіданнях під час розгляду справи судом першої інстанції.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи та сукупності доказів, досліджених судом першої інстанції, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано і підставно дійшов висновку, що підсудний ОСОБА_13 своїми умисними діями вчинив повторне, таємне викрадення чужого майна, розбій, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, за попередньою змовою групою осіб, хуліганство, ухилення від адміністративного нагляду та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 296, ст. 395 КК України.

Покликання підсудного ОСОБА_11 у своїй апеляції на те, що він не вчиняв розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_38 суперечить доказам, дослідженим судом першої інстанції, якими стверджується винуватість ОСОБА_11 у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 187 КК України стосовно потерпілої ОСОБА_33 .

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_12 , суд першої інстанції, на думку колегії суддів, врахував особу підсудного ОСОБА_11 , який неодноразово судимий, один з інкримінованих йому злочинів вчинив під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, ступінь тяжкості вчинених підсудним злочинів, обставини, які обтяжують покарання рецидив злочинів та дійшов правильного висновку, про призначення покарання ОСОБА_12 у виді позбавлення волі, в межах санкцій ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 296, ст. 395 КК України (за ч. 2 ст. 187 КК України з конфіскацією майна), призначивши остаточне покарання ОСОБА_12 у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією особисто належного майна, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивування доцільності призначення покарання у виді позбавлення волі покликання суду першої інстанції на те, що підсудний ОСОБА_13 частково заперечив свою вину у вчиненні злочинних дій, оскільки така позиція підсудного є його способом захисту.

Таким чином, на думку колегії суддів, в задовольненні апеляцій прокурора та засудженого ОСОБА_11 необхідно відмовити, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції залишити без змін.

24 грудня набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» відповідно до якого ч. 5 ст. 72 КК України викладено в новій редакції, а саме зарахуванням судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції постановив рахувати строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_12 з моменту його фактичного затримання, тобто з 23.06.2010 року, оскільки відповідно до протоколу затримання по підозрі у вчиненні злочину від 23 червня 2010 року (т. 1, а.с. ) ОСОБА_13 затриманий 23.06.2010 року, а постановою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25 червня 2010 року стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді утримання під вартою, який не мінявся судом впродовж судового розгляду справи. Таким чином підсудний ОСОБА_13 знаходиться під вартою 5 років і 6 місяців.

Оскільки підсудному ОСОБА_12 призначено судом першої інстанції остаточне покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією особистого майна і на час постановлення рішення апеляційним судом (вступу вироку в законну силу) він знаходився під вартою 5 років і 6 місяців, то із врахуванням вищенаведених змін до ч. 5 ст. 72 КК України, засудженого ОСОБА_11 необхідно звільнити негайно у зв`язку з відбуттям призначеного судом першої інстанції покарання.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано вирішив долю речових доказів та правильно стягнув з засудженого ОСОБА_11 судові витрати у справі в сумі 1 445,52 грн.

Керуючись ст. 362, 366, 377? 379 КПК України (1960 року), ч. 5 ст. 72 КК України, колегія суддів,-

ухвалила:
відмовити в задоволенні апеляцій засудженого ОСОБА_11 та прокурора, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.
Засудженого ОСОБА_9 звільнити з-під варти негайно у зв`язку з відбуттям призначеного судом покарання.
Ухвалу можна оскаржити в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців після її проголошення.
Судді:
підпис підпис підпис
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Копія відповідно до оригіналу.
Суддя апеляційного суду ОСОБА_39 .
Ухвала вступила в законну силу 24 грудня 2015 року.

Копію виготовлено «___» ___________ 2015 року

Помічник судді ОСОБА_40