Справа № 461/2906/15-к
Провадження № 1-кс/461/1703/15
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю прокурора ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України в Львівській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,
в с т а н о в и в :
12 березня 2015 року старший слідчий ВРОВС ЗУОГ і ЗО СУ ГУ МВС України в Львівській області ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням, погодженим старшим прокурором прокуратури Галицького району м.Львова ОСОБА_2 , в якому просить накласти арешт на 1/5 квартири АДРЕСА_1 , на гараж № НОМЕР_1 , що відноситься до «Білогорського» автогаражного кооперативу, по вул. Рудненській,12а, у м. Львові, що належать на праві приватної власності ОСОБА_4 .
Клопотання передане слідчому судді 13 березня 2015 року.
В обґрунтування внесеного клопотання покликається на те, щодосудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , працюючи на посаді генерального директора ВАТ «Сортнасіннєовоч», що знаходиться за адресою: пр. Чорновола, 45а/13 у м.Львові, будучи службовою та матеріально-відповідальною особою, уповноваженою статутом здійснювати оперативне керівництво та організацію поточної діяльності вказаного товариства, зловживаючи службовим становищем, діючи в інтересах ОСОБА_6 та всупереч інтересів ВАТ «Сортнасіннєовоч», маючи умисел на розтрату майна вказаного товариства, у період часу із 29 серпня 2008 року по 26 лютого 2009 року надавав незаконні вказівки головному бухгалтеру ВАТ «Сортнасіннєовоч» ОСОБА_7 вносити у бланки заявок щодо переказу готівки на банківські рахунки вказаного товариства, а саме № НОМЕР_2 відкритий у ЛФ ВАТ «Укрексімбанк» та № НОМЕР_3 відкритий у АКІБ «Укрсиббанк», завідомо неправдиві відомості, а саме, що платежі по вказаних заявках та за згаданий період, які насправді надходили від виручки за продаж насіння, проводились від імені платника ОСОБА_6 , що не відповідає дійсності. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 01.12.2008 уклав від імені ВАТ «Сортнасіннєовоч» (продавець) із ОСОБА_6 (покупець) договір купівлі-продажу 12/100 частини нежитлового приміщення, а саме картоплесховища загальною площею 402, 3 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та у подальшому, усвідомлюючи, що кошти у сумі 195 788 грн., які згідно п.3.2вищевказаного договору покупець ОСОБА_6 повинна була перерахувати на банківський рахунок ВАТ «Сортнасіннєовоч», на вищезазначені банківськірахунки товариства не поступили та у бухгалтерському обліку дана операція не проведена, 31.03.2009 підписав акт прийому передачі вищевказаного нежитлового приміщення, тим самим підтвердивши факт виконання умов договору покупцем ОСОБА_6 щодо сплати вищезазначеної суми коштів та відсутність буди-яких майнових вимог та претензій до покупця з даного приводу, що призвело до розтрати майна ВАТ «Сортнасіннєовоч» в особливо великих розмірах, тобто на суму 195 788 грн. Відповідно до інформації Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.08.2014 року ОСОБА_8 відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 від 10.11.2003 року, видане Залізничною районною адміністрацією ЛМР на підставі розпорядження від 10.11.2003 №1029 є власником 1/5 квартири АДРЕСА_1 . Крім цього, відповідно до свідоцтва про право власності від 20.09.2005, видане Залізничною районною адміністрацією ЛМР, згідно розпорядження №943 є власником гаража № НОМЕР_1 , що відноситься до «Білогорського» автогаражного кооперативу по вул. Рудненській,12а, у м. Львові. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, те що зазначеним злочином ВАТ «Сортнасіннєовоч» була завдана майнова шкода у особливо великому розмірі, з метою відшкодування збитків завданих кримінальним правопорушенням, необхідно накласти арешт на 1/5 квартири АДРЕСА_1 ,на гараж № НОМЕР_1 , що відноситься до «Білогорського» автогаражного кооперативу, по вул. Рудненській,12а, у м. Львові, власником яких являється ОСОБА_4 , з метою заборони подальшого відчуження даного майна, а також відшкодування збитків потерпілій стороні.
Згідно ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч.2 ст.172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Однак, слідчим не було вжито заходів по забезпеченню арешту майна та не було подано клопотання про розгляд клопотання без повідомлення підозрюваного, тому судове засідання, враховуючи неробочі дні, було призначене на 17 березня 2015 року.
17 березня 2015 року судове засідання не відбулось у зв`язку із неявкою учасників судового процесу, які були належним чином повідомлені судом про дату, час та місце судового засідання. В телефонному режимі прокурор повідомив про те, що захисник підозрюваного не може з`явитись та просить відкласти судове засідання на 23 березня 2015 року.
23 березня 2015 року судове засідання було відкладено за клопотанням підозрюваного на 26 березня 2015 року для надання останнім документів, які підтверджують, що нерухоме майно йому не належить.
В судовому засіданні 26 березня 2015 року підозрюваний заперечив проти задоволення клопотання, покликаючись на те, що 1/5 квартири АДРЕСА_1 та гараж № НОМЕР_1 , що відноситься до «Білогорського» автогаражного кооперативу, по вул. Рудненській,12а, у м. Львові, про накладення арешту на які просить слідчий, йому не належать на праві власності, просив відмовити в задоволенні такого; надав договір дарування 1/5 частки квартири від 19 березня 2015 року та договір дарування гаража від 13 жовтня 2014 року.
Прокурор в судовому засіданні при вирішенні клопотання поклався на розсуд суду, проте вказав, що у зв`язку із представленими документами та відчуженням зазначеного майна, не наполягає на задоволенні такого.
Заслухавши думки учасників процесу з приводу клопотання, оглянувши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
05 березня 2015 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.191 КК України, яке, згідно ст.12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких злочинів і санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна (а.с.4).
Слідчим долучено до матеріалів клопотання Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16 серпня 2014 року №25671642, з якої вбачається, що ОСОБА_4 належить на праві приватної спільної сумісної власності разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 ; а також ОСОБА_4 на праві приватної власності належить гараж № НОМЕР_1 , розташований на АДРЕСА_3 в авто гаражному кооперативі «Білогорський» (а.с.5-6).
Як вбачається із договору дарування від 19 березня 2015 року, такий укладений між ОСОБА_4 , як дарувальником, та ОСОБА_8 , як обдаровуваним, предметом вказаного договору є 1/5 частка квартири АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, про що свідчить наданий витяг з реєстру №35170930 від 19 березня 2015 року.
Згідно договору дарування гаража від 13 жовтня 2014 року, такий укладений між ОСОБА_4 , як дарувальником, та ОСОБА_8 , як обдаровуваним, предметом вказаного договору є гараж № НОМЕР_1 , який знаходиться в авто гаражному кооперативі «Білогорський» по вулиці Рудненській, 12 а в місті Львові. Вказаний договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, про що свідчить наданий витяг з реєстру №28030467 від 13 жовтня 2014 року.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно з ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Таким чином, враховуючи, що слідчим до матеріалів клопотання долучено Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16 серпня 2014 року №25671642, з якої вбачається, що ОСОБА_4 належить на праві приватної спільної сумісної власності разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 ; а також ОСОБА_4 на праві приватної власності належить гараж № НОМЕР_1 , розташований на АДРЕСА_3 в автогаражному кооперативі «Білогорський», яка на даний момент не відповідає дійсності, оскільки в судовому засіданні встановлено, що 1/5 частка квартири АДРЕСА_1 з 19 березня 2015 року належить на праві приватної спільній частковій власності ОСОБА_8 ; гараж № НОМЕР_1 , який знаходиться в авто гаражному кооперативі «Білогорський» по вулиці Рудненській, 12 а в місті Львові з 13 жовтня 2014 року належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , підозра ОСОБА_4 оголошена 05 березня 2015 року, слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно 12 березня 2015 року, однак, за клопотаннями учасників процесу таке було розглянуто 26 березня 2015 року, вказане клопотання до задоволення не підлягає.
Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Клопотання про накладення арешту на майно, зокрема, в частині 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 , подане до суду 12 березня 2015 року, передано судді 13 березня 2015 року. Розгляд даного клопотання призначено на 17 березня 2015 року. У телефонному режимі суд повідомлено, що захисник підозрюваного на вказану дату прибути не може, просить розгляд клопотання відкласти на 23 березня 2015 року. В судовому засіданні підозрюваним надано договір дарування 1/5 частки вказаної квартири, що датований 19 березня 2015 року. Вказане дає підстави вважати, що вказаний договір дарування був укладений з метою уникнення кримінальної відповідальності у частині конфіскації майна у разі визнання підозрюваного ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України. Станом на день розгляду вказаного клопотання встановлено, що зазначена частина майна подарована після повідомлення підозрюваного про розгляд клопотання з приводу накладення арешту, тобто зазначений договір дарування може бути оспорений у порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 171 КПК України,
у задоволенні клопотання старшого слідчогоСВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України в Львівській області ОСОБА_3 про накладення арешту на нерухоме майно - відмовити.
На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області, в строки, передбачені ст.395 КПК України.
Слідчий суддя ОСОБА_1