Справа № 524/9870/14-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

з участю: секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці кримінальне провадження № 0002662 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчука, українки, громадянки України, освіта середня, вдови, на утриманні малолітня дитина, не працюючої, проживаючої: АДРЕСА_1 , в силу ст..89 КК України не судимої,

за ст. 125 ч. 2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 13.09.2014 року о 02 годині відпочиваючи в нічному клубі «Джос» за адресою АДРЕСА_2 , маючи прямий злочинний умисел направлений на спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 , який виник на ґрунті неприязних особистих відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, піднявшись із-за столика, за яким відпочивала, кинула в область голови потерпілої скляним бокалам, в результаті чого завдала останній легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді: набряку м`яких тканин, синця і рани на голові, саден на правій молочній залозі, які утворилися від дії тупих предметів з обмеженою поверхнею контактування і гостро ріжучих предметів, можливо в результаті ударів скляними стаканами і порізів осколками скла.
Згідно обвинувального акта ОСОБА_6 своїми умисними діями спричинила легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_6 , допитана в суді, свою вину у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України не визнала, та пояснила що вона, за вказаних в обвинувальному акті обставинах, потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження не спричиняла, скляним стаканом не кидала.

Коли вона з подругами відпочивала у нічному клубу «Джос» м. Кременчука виникла сварка між потерпілою ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . Остання вилила вміст стакана на потерпілу, після чого остання кинула стаканом у ОСОБА_8 .. Після чого ОСОБА_8 кинула стаканом у потерпілу, та вилізши на диван кидала декількома стаканами у потерпілу. Охорона розняла їх. Голови були розбиті як у потерпілої так і ОСОБА_8 ..

Оцінивши, в передбачених ст. 337 КПК України межах, надані суду докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що обвинуваченням не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченою ОСОБА_6 .

Згідно диспозиції ч. 2 ст. 125 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою настає за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, характеризується діянням спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження, наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками.

Обов`язковим же елементом об`єктивної сторони цього кримінального правопорушення є причинний зв`язок між діянням та наслідками що настали.

Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується тільки умисною виною.

Прокурор в судовому засіданні, як на докази підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_6 послався на: показання самої потерпілої ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , висновки судово-медичних експертиз № 1072 (а.п. 143) та 1193, (а.п. 154), протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ( а.п. 144-145), протокол проведення слідчого експерименту (а.п. 148) проведеного в ході досудового слідства, п.4 висновків судово-медичної експертизи № 930 від 18.09.2015 року, протокол проведення слідчого експерименту з потерпілою від 08.08.2015 року.

Відповідно до вимог ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийняті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухвалені судового рішення.

Так відповідно до вимог ч. 6 ст. 240 КПК України при проведенні слідчого експерименту слідчий складає протокол згідно з вимогами цього кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Ст. 104 КПК України передбачені зміст та вимоги до протоколу яким фіксуються результати процесуальної дії.

Суд дослідивши протокол проведення слідчого експерименту від 10.10.2014 року вважає, що він отриманий не у порядку встановленому КПК України та не відповідає вимогам ч .6 ст. 240 КПК України, оскільки у ньому докладно не викладено умови і результат слідчого експерименту, а фактично викладено лише опис фото доданих до нього.

При цьому на порушення вимог ст. 104 КПК України у вказаному протоколі не зазначено місце проведення слідчого експерименту, усіх учасників його, відсутня інформація про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики їх, умови та порядок їх застосування.

Враховуючи вище викладене суд визнає цей доказ недопустимим, а отже суд не вправі посилатися на нього при ухвалені судового рішення.

Судом зазначений вище протокол слідчого експерименту визнається недопустимим доказом, а відтак судом також визнається недопустимим доказом висновок експерта № 1193 від 10.10.2014 року, зроблений за результатами цього слідчого експерименту.

Суд, дослідивши протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.10.2014 року та 16.10.2014 року також визнає їх недопустимими доказами оскільки, як видно із зазначених протоколів вони не відповідають вимогам ч. 7 ст. 228 КПК України, так, як для впізнання надано не фото, а їх ксерокопії низької якості, які мають різкі відмінності між собою за формою зображення зовнішності та одягу.

Окрім того стороною обвинувачення не надано суду доказів на підтвердження виконання органом досудового розслідування вимог ч. 1 ст. 228 КПК України в частині опитування осіб які впізнають про можливість впізнати цю особу, про її зовнішній вигляд і прикмети та про обставини, за яких потерпіла ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_10 бачили цю особу.

Про не допустимість зазначених доказів стверджувала сторона захисту, як в ході судового розгляду так і під час судових дебатів.

Як на докази підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого злочину прокурор послався на показання потерпілої ОСОБА_4 , яка на думку обвинувачення, безпосередньо вказувала на обвинувачену ОСОБА_6 , як на особу яка їй заподіяла тілесні ушкодження, показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , знайомих потерпілої, які підтвердили факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілій за обставин викладених у обвинувальному акті саме обвинуваченою ОСОБА_6 .

Суд давши належну оцінку вказаним доказам приходить до висновку, що вони не можуть бути покладені в обґрунтовування вини обвинуваченої, оскільки вони об`єктивно не підтверджуються наданими суду доказами.

Так допитана судом потерпіла ОСОБА_4 впевнено не стверджувала, що саме обвинувачена спричинила їй тілесні ушкодження. Будучи допитаною судом потерпіла стверджувала, що після надання їй медичної допомоги у 3-й міськлікарні м. Кременчука вона звернулась до осіб, серед яких була і ОСОБА_8 , з питанням хто кидав у неї стаканом. Але відповіді не отримала.

Вказані покази свідчать про те, що потерпіла зразу ж після події не була впевнена у тому, хто саме заподіяв їй тілесні ушкодження.

Під час проведення судово-медичної експертизи наявних у потерпілої тілесних ушкоджень 15.09.2014 року вона також експерту конкретно не вказувала, що їй тілесні ушкодження спричинила обвинувачена, а напроти як видно зі змісту експертизи вона стверджувала експерту, як це зазначено у висновку, що « в ночь с 12.09.14 г. на 13.09.14 г, около 2.00 в клубе «Джос» неизвестная девушка облила коктейлем, а затем бросила стеклянный стакан в область головы…».

Згідно вказаних висновків експерта потерпілій ОСОБА_4 заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді: набряку м`яких тканин, синця і рани на голові, саден на правій молочній залозі, які утворилися від дії тупих предметів з обмеженою поверхнею контактування і гостро ріжучих предметів, можливо в результаті ударів скляними стаканами і порізів осколками скла.
В ході судового розгляду кримінального провадження за дорученням суду було проведено ряд слідчих експериментів з учасниками та очевидцями події за результатами яких проведено судово-медичну експертизу.

За висновками експерта № 930 від 18.09.2015 року відповідно локалізації та косо горизонтальної орієнтації рубця в ділянці голови потерпілої ОСОБА_4 її покази не узгоджуються з напрямком та положенням з якого було здійснено кидок скляного стакану на які під час проведення слідчого експерименту 08.06.2015 року вказувала сама потерпіла ОСОБА_4 .

Враховуючи вище викладене показання потерпілої ОСОБА_4 про заподіяння їй тілесних ушкоджень саме обвинуваченою об`єктивно не підтверджуються.

Показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , про заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень обвинуваченою, під час судового розгляду об`єктивно нічим не підтверджені і таких об`єктивних доказів стороною обвинувачення суду надано не було.

Оскільки наведені вище докази, а саме показання вказаних свідків, на які послалась сторона обвинувачення, об`єктивно і беззаперечно не доводять що саме обвинувачена ОСОБА_6 спричинила потерпілій тілесні ушкодження тому суд їх відхиляє.

Інших доказів на підтвердження обвинувачення ОСОБА_6 викладеного в обвинувальному акті стороною обвинувачення не надано.

Про непричетність обвинуваченої ОСОБА_6 до заподіяння потерпілій ОСОБА_4 тілесних ушкоджень за обставин викладених у обвинувальному акті свідчить наступне.

Так допитана судом свідок ОСОБА_11 , яка була очевидцем, стверджувала, що конфлікт виник між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 . ОСОБА_8 вилила на потерпілу вміст стакану, після чого кинула декількома стаканами у потерпілу. ОСОБА_6 не кидала стаканами у потерпілу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 підтвердив, що він під час подій стояв у дверях залу для куріння клубу «Джос» та бачив, як ОСОБА_8 кидала стакани у потерпілу ОСОБА_4 . Він їх рознімав.

Свідок ОСОБА_13 в суді підтвердив, що 13.09.2014 року він перебував у залі для куріння клубу «Джос» та бачив, як у потерпілу кидала стаканами ОСОБА_8 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , начальник охорони підтвердив, що коли він зайшов до зали куріння то йому ОСОБА_8 розповіла, що ОСОБА_4 почала перша кидатись стаканами, а вона, ОСОБА_8 у відповідь.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що зі слів ОСОБА_8 їй стало відомо, що ОСОБА_4 кинула стаканом у ОСОБА_8 , а остання у відповідь у потерпілу.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що йому потерпіла ОСОБА_4 говорила, що одна з присутніх в залі для куріння дівчат кинула в неї стакан, хто саме конкретно не називала. Він спілкувався з ОСОБА_12 , який йому говорив, що бачив як потерпіла кинула у ОСОБА_8 стаканом та спровокувала конфлікт.

Показання вказаних вище свідків суд визнає допустимими доказами, оскільки ці свідки давали покази в судовому засіданні будучи попередженими про кримінальну відповідальність та приведеними до присяги і стороною обвинувачення не надано доказів які б спростовували показання цих свідків.

Згідно п. 2.3 висновків експерта № 930 від 18.09 2015 року зроблених за результатами слідчих експериментів від 08.06.2015 року проведених з учасниками події «відповідно локалізації та косо горизонтальної орієнтації рубця в ділянці голови ОСОБА_4 , який виявися результатом загоєння рани довгастої форми, яка утворилася від однократної ударно-ковзаючої дії тупого, твердого обмежено контактуючого предмету, можливо в результаті кидання скляного стакану в ділянку голови під експертної, в напрямку з гори до низу, при цьому в момент слідоутворюючої дії травмуючого предмету підекспертна вірогідніше всього була обернена потиличною або близько до неї ділянкою голови, до особи якою було кинуто скляний стакан, що може відповідати напрямку та положенню з якого було здійснено кидок скляного стакану, на які під час проведення слідчого експерименту 08.06.2015 року, вказують підозрювана ОСОБА_6 свідок ОСОБА_11 , свідок ОСОБА_13 та свідок ОСОБА_12 і не відповідають напрямку та положенню з якого було здійснено кидок скляного стакану, на який під час проведення слідчого експерименту 08.06.2015 року, вказує потерпіла ОСОБА_4 »

Даний висновок експерта об`єктивно спростовує покази потерпілої ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо спричинення потерпілій тілесних ушкоджень саме обвинуваченою ОСОБА_6 .

Сторона обвинувачення як на доказ вини обвинуваченої ОСОБА_6 посилається на п. 4 висновку експерта № 930 від 18.09.2015 року. Однак, як зазначено у даному висновку показання ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 дані ними під час слідчого експерименту 08.06.2015 року можуть відповідати даним експертизи № 1072 від 15.09.2014 року лише в частині механізму спричинення та локалізації виявлених тілесних ушкоджень, але при цьому у зазначеному висновку чітко не вказано механізм утворення тілесних ушкоджень та конкретну локалізацію, орієнтацію та характер рани в ділянці голови.

Зазначений висновок жодним чином не підтверджує факту заподіяння тілесних ушкоджень саме обвинуваченою потерпілій, а лише підтверджує механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілої згідно показів зазначених вище осіб, а саме внаслідок влучання скляним стаканом в область голови потерпілої.

Окрім того, стороною обвинувачення не надано суду достатніх та достовірних доказів та не доведено, що дії ОСОБА_6 характеризуються тільки умисною виною, не доведено умисел на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень саме обвинуваченою.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчинені кримінального правопорушення.

Ст. 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Ст. 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В ст. 17 КПК України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчинені кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком, що набрав законної сили.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднується з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Верховною Радою України. Ст. 17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так у справі « Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain від 6 грудня 1998 року (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного». Згідно ст. 370 КПК України обґрунтованим є обвинувачення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Виправдовувальний вирок згідно із ч. 1 ст. 373 КПК України ухвалюється також і у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

За наведених обставин докази, на які посилається сторона обвинувачення, не були підтверджені безпосередньо у суді , в зв`язку з чим вони не можуть бути визнані достатніми для доведення обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_6 за ст. 125 ч. 2 КК України.

З урахуванням викладеного, отриманих безпосередньо в суді показань потерпілої ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які не надали об`єктивних, конкретних і неоспорюваних показань про спричинення обвинуваченою ОСОБА_6 умисних легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 , що спричинили короткочасний розлад здоров`я 13.09.2014 року у нічному клубі «Джос» за адресою: АДРЕСА_2 , наданих стороною обвинувачення інших доказів, суд, у відповідності до ст. 62 Конституції України, витлумачує їх на користь обвинуваченої ОСОБА_6 і приходить до загального висновку про недоведеність того, що кримінальне правопорушення яке їй інкриміноване вчинено саме нею.

Враховуючи вище викладене ОСОБА_6 підлягає виправданню за недоведеністю у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов до обвинуваченої на відшкодування майнової шкоди на суму 11 900 грн. та моральної шкоди на суму 5000 грн.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого у зв`язку з непричетністю до вчинення кримінального правопорушення, суд залишає позов без розгляду.

Оскільки обвинувачена ОСОБА_6 підлягає виправданню за недоведеністю у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення, тому цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 у пред`явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 125 КК України визнати невинуватою і виправдати за недоведеністю у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 на відшкодування майнової шкоди на суму 11 900 грн. та моральної шкоди на суму 5000 грн. - залишити без розгляду.

Апеляція на вирок може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій ОСОБА_6 та прокурору.

СУДДЯ: