ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6904/14-к
провадження № 1-кп/753/59/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" листопада 2015 р.
Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0003070 від 27.02.2013 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дивень Корецького району Рівненської області, громадянки України, не одруженої, пенсіонерки, працюючої в КПН «Консультативно-діагностичний центр № 1» медичним реєстратором, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 369 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у вчиненні підбурювання до замаху на надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, як особа, яка виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, вчинене обвинуваченою за наступних обставин.

Так, відповідно до наказу № І-К Харківського районного медичного об`єднання Управління охорони здоров`я м. Києва від 4.01.1998 року ОСОБА_5 була переведена в центральну поліклініку для дорослого населення Територіального медичного об`єднання Харківського району на посаду медичного реєстратора.

Згідно посадової інструкції ОСОБА_5 як реєстратор медичної довідкової служби Центральної районної поліклініки Дарницького району м. Києва надає відвідувачам довідки щодо порядку роботи закладу, про час і місце прийому лікарів, слідкує і вносить зміни в графік роботи лікарів усіх спеціальностей, а також допоміжних кабінетів, інформує населення про екстрену допомогу цілодобово, вечірній та інший час, а також вихідні та святкові дні, проводить запис хворих на прийом до лікарів усіх спеціальностей за телефоном тощо.

Так, 18 травня 2012 року в робочий час, перебуваючи в приміщенні Центральної районної поліклініки Дарницького району м. Києва по вул. Вербицького, 5 ОСОБА_8 звернувся за допомогою до медичного реєстратора ОСОБА_5 з приводу отримання листків непрацездатності для себе та своєї знайомої ОСОБА_9 терміном на 20 днів.

ОСОБА_5 погодилась посприяти ОСОБА_8 в отриманні вказаних листків непрацездатності і стала підбурювати останнього до дачі за це неправомірної вигоди шляхом передачі грошових коштів службовим особам поліклініки, які мають право видавати такі листки непрацездатності та повідомила, що вона домовилась із лікарем вказаної медичної установи про видачу листка непрацездатності, виходячи з вартості 40 грн., за один день перебування на лікарняному.

Одразу після вказаної розмови ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_8 частину обумовленої суми у розмірі 300 гривень, для передачі її лікарю, уповноваженому видавати листки непрацездатності.

14 червня 2012 року близько 16.45 години ОСОБА_5 в приміщенні Центральної районної поліклініки Дарницького району м. Києва по вул. Вербицького, 5 отримала від ОСОБА_8 за надання листка непрацездатності серії АБН № 768421 про перебування його на лікарняному з 21.05.2012 року до 8.06.2012 року, тобто протягом 19 днів, решту грошових коштів в сумі 1200 гривень, які вона обіцяла передати лікарю. При цьому ОСОБА_5 , повідомила, що другий листок непрацездатності, за який ОСОБА_8 вже передав грошові кошти, вона видасть пізніше після його оформлення. Проте, ОСОБА_5 не довела свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана працівниками Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Таким чином, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_5 вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 369 КК України (в редакції станом на 15.02.2014 р.).

Відповідно до п. 9 Розділу XI «Перехідні положення» КПК України (в редакції 2012 р.) допустимість доказів отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому, суд, згідно з ч. 6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Стаття 25 КПК України зобов`язує прокурора, слідчого в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.
За правилами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.
Таким чином, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненому злочині не визнала, вказала, що вважає справу відносно неї сфабрикованою. Після зміни прокурором обвинувачення ОСОБА_5 своєї винуватості не визнала, відмовилась давати показання та відповідати на запитання. В останньому слові обвинувачена вказала, що вона не винна та її підставили.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 369 КК України сторона обвинувачення, посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:
показаннями свідка ОСОБА_10 , на час допиту в судовому засіданні працюючого дільничим інспектором Дарницького РУГУ МВС в м. Києві, відповідно до яких, 14.06.2012 року до нього, працюючого на той час у телекомпанії, в Дарницькому районі, точної адреси не пам`ятає, підійшло три співробітника міліції та запросили бути понятим. Разом з працівниками міліції він пройшов до приміщення поліклініки, до реєстратури, де вже перебувало 5-6 працівників міліції та ОСОБА_11 . Йому були роз`яснені права і він мав зафіксувати факт наявності грошових коштів. В кабінеті при ньому були вилучені грошові кошти, суму яких не пам`ятає. Де саме були вилучені гроші відповісти точно ОСОБА_10 не може, чи в зошиті чи в блокноті. Свідок вказав, що не пам`ятає чи рахувались при ньому знайдені кошти. Обвинуваченій ОСОБА_5 ультрафіолетом були просвічені руки, але чи були на них якісь плями він не пам`ятає. Після цього був складений протокол, та підписаний учасниками дії. ОСОБА_10 їздив у відділення міліції, де давав пояснення. Свідок вказав, що вся слідча дія знімалась на відео камеру. Понятим він був двічі, працівники міліції, які проводили слідчу дію не є його керівниками, вони працюють в різних службах;
показаннями свідка ОСОБА_12 , відповідно до яких вона лікар гастроентеролог та працює разом з ОСОБА_5 в лікарні. Свідок вказала, що ОСОБА_5 не зверталась до неї з проханням видати лікарняний ОСОБА_8 Звертався сам пацієнт, він приходив з своєю медичною карткою в червні 2012 року по процедурі, як і інші пацієнти. Панчеву був виписаний лікарняний. Можливо його виписала ОСОБА_12 , але якщо було багато людей на прийомі, могла виписати її медсестра. Свідок вказала, що багато чого вже не пам`ятає, так як пройшло більше двох років. Домовленості про видачу лікарняного у свідка з ОСОБА_5 не було, як і будь-яких випадків коли обвинувачена просила виписати лікарняний за винагороду;
показаннями свідка ОСОБА_13 , згідно яких в 2012 році до нього підійшов працівник міліції ОСОБА_14 та попросив побути понятим під час дачі хабара за медичну довідку. В присутності свідка на вул. Кошиця були помічені грошові кошти, які потім при засвічуванні світились жовто-зеленим кольором. З цих коштів були зроблені копії. Під час цієї дії в кабінеті були присутні він, особа, яка мала давати грошові кошти, слідчий, оперуповноважений та ще якась особа. Той, хто обробляв кошти був у рукавичках. Після всіх дій був складений протокол, в якому свідок розписався та більше його у райвідділ не викликали, слідчого Гралєвського він не знає. Відео та аудіо запис під час даної дії не застосовувався. В райвідділі буває часто, оскільки заносить туди документи;
показаннями свідка ОСОБА_15 , відповідно до яких, приблизно три роки назад його запросили до приміщення ОСОБА_16 в якості понятого. В кабінеті крім нього був присутній ще один понятий, особа, яка складала протокол, особа, яка обробляла кошти та ще якась особа. В його присутності були оброблені грошові кошти, та покладені в конверт. Яка була сума грошей свідок точно не пам`ятає, десь 1000 гривень, купюрами чи по 200 чи по 100 гривень. Після цього був складений протокол, де свідок розписався. В подальшому на протязі року, ОСОБА_15 запрошували в міліцію, де слідчий йому зачитував, про обставини, що відбулись, в яких свідок просто розписався. Будь-яких зауважень до протоколу у свідка не було. Свідок вказав, що під час помічення грошових коштів аудіо та відео фіксація не здійснювалась.
показаннями свідка ОСОБА_8 , відповідно до яких в 2012 році він разом з цивільною дружиною ОСОБА_17 працював на фірмі з продажу комп`ютерів, наскільки він пам`ятає фірма називалась «Компрейдер», де саме вона знаходилась свідок не пам`ятає. Вказав, що на дану роботу був працевлаштований не офіційно. Пропрацювавши декілька місяців, весною 2012 року він з дружиною захворів. Їх директор, прізвища якого він не пам`ятає, повідомив їм, що необхідно буде надати лікарняні листи. ОСОБА_8 разом з дружиною, вирішив звернутись до лікарні в Бортничах, де їм один з лікарів пояснив, що необхідно звернутись в лікарню по місцю проживання, та сказала до кого звернутись. Як повідомив в судовому засіданні свідок, їм необхідно були звернутись до ОСОБА_18 . Прийшовши до лікарні на вул. Вербицького, свідок з дружиною одразу пішли до реєстратури, де знаходилась ОСОБА_19 , там же вони сказали, що їм необхідні лікарняні листи на три тижні. ОСОБА_20 погодилась допомогти ОСОБА_8 з дружиною, та повідомила, що два лікарняних листи будуть коштувати 1500 гривень. ОСОБА_8 погодився на це, але при ньому на банківській картці було тільки 300 гривень. ОСОБА_19 погодилась на цю суму, а решту сказала принести коли вони будуть забирати лікарняні. До лікарів на прийом за вказівкою ОСОБА_5 він не ходив. Вийшовши з лікарні ОСОБА_8 , за настоюванням його цивільної дружини вирішили звернутись в міліцію, оскільки це хабар і будуть наслідки. В результаті вони вирішили написати заяву та звернулися в ОСОБА_21 . Через деякий час, ОСОБА_22 викликали працівники міліції, та запитали чи може він надати грошові кошти в сумі 1200 гривень, він відповів, що може. При ОСОБА_8 з грошових коштів були зроблені копії, гроші були оброблені спеціальною речовиною, був написаний протокол, в якому розписався ОСОБА_8 , поняті та оперуповноважений. В цей же день, ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_18 , яка повідомила, що лікарняні листи готові. Підійшовши в реєстратуру, ОСОБА_19 запитала як з грошима, та сказала взяти зошит, який лежав на столі, вийти покласти в нього гроші та принести назад. ОСОБА_8 так і зробив. В ході допиту свідка в судовому засіданні, він повідомив, що особа, до якої він звертався з приводу надання лікарняних листів це ОСОБА_5 та вказав на неї. Після того, як ОСОБА_8 повернувся в кабінет з зошитом, в якому лежали гроші, ОСОБА_5 передала йому два лікарняних. В цей момент до кабінету зайшли працівники міліції, ОСОБА_5 стало погано, вона заперечувала, що видавала лікарняні, і що за це вона отримала грошові кошти. Але працівники міліції відкрили зошит і знайшли там гроші. Також свідок вказав, що при зверненні в міліцію, він надавав власний диктофон з записаною ініціативно розмовою з ОСОБА_5 . Передав диктофон Сташейку. Диктофон він використовує часто, запис на ньому був чіткий. Причину фрагментарного запам`ятовування обставин пояснює активними занняттями боксом, однак спортивних досягнень не має через грижу на позвоночнику.

В м. Києві проживав разом з цивільною дружиною ОСОБА_9 по вул. Декабристів, точної адреси не пам`ятає, яке підприємство перераховувало заробітну плату на картку не знає. Відповідаючи на запитання ОСОБА_8 вказав, що на вказаній фірмі працював біля 3 місяців, в яку пору року він не пам`ятає, де працювала ОСОБА_9 та хто вона за освітою не знає. Будь-яких контактів фірми, де він працював в нього не має, прізвища директора фірми не пам`ятає, номеру телефону ОСОБА_9 в нього не має;

показаннями свідка ОСОБА_23 , відповідно до яких він являється директором ТОВ «Комптрейдінг». Вказав, що ОСОБА_24 та ОСОБА_25 він не знає. В судовому засіданні підтвердив достовірність відповіді з ТОВ «Компрейдінг» про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_26 не працювали на даному підприємстві. Станом на 2012 р. зарплата видавалася на руки. ОСОБА_8 не міг отримувати заробітну плату на ТОВ «Комптрейдінг» та бути оформленим у 2012 році;

даними протоколу усної заяви про злочин від 14.06.2012 р., відповідно до якої ОСОБА_8 повідомив, що медичний реєстратор центральної районної поліклініки Дарницького району м. Києва намагається шахрайським шляхом заволодіти грошовими коштами за видачу лікарняних листів. Заяву про злочин прийняв оперуповноважений ВДСБЕЗ ОСОБА_27 (Т.1, а.с. 30);

даними явки з повинною ОСОБА_5 від 14.06.2012 року, відповідно до якої ОСОБА_5 повідомляє, що отримала від ОСОБА_8 грошові кошти у сумі спочатку 300 гривень а потім 1200 гривень за надання лікарняних листів. Явку з повинною прийняв оперуповноважений ВДСБЕЗ ОСОБА_27 (Т.1 а.с.31);

даними протоколу огляду та вручення грошових коштів від 14.06.2012 року, відповідно до якого в приміщенні Дарницького РУ ГУ МВС України, в присутності двох понятих від громадянина ОСОБА_8 було отримано 9 купюр номіналом по 200 гривень та одна купюра номіналом 100 гривень. Дані грошові кошти були оброблені препаратом «промінь 1» (Т.1 а.с.32-33).

даними протоколу огляду місця події від 14.06.2012 року, відповідно до якого, було оглянуто приміщення реєстратури Центральної районної поліклініки Дарницького району м. Києва по вул. Вербицького, 5 в м. Києві. Зліва від входу даного приміщення стоїть стіл, на якому лежав буклет. Між аркушами 8-9 даного буклету були знайдені грошові кошти 6 купюр номіналом по 200 гривень. При освітлюванні купюр ультрафіолетом, вони світяться жовто-зеленим кольором (т.1 а.с.37-41);

даними протоколу огляду від 27.02.2013 року, відповідно до якого було переглянуто два відеозаписи, де були зафіксовані слідчі дії від 14.06.2012 року а саме: протокол огляду місця події від 14.06.2012 року (т. 1 а.с.44-44);

даними висновку експерта від 12.10.2012 р. відповідно до яких на марлевих тампонах (об. 2,3), якими зроблено змиви з лівої та правої руки ОСОБА_5 присутність спеціальної хімічної речовини, в межах чутливості використаних методів дослідження, не виявлено (Т.1, а.с. 50-59);

даними протоколу огляду диктофону з відтворенням режиму його роботи від 14.06.2012 року, відповідно до якого відтворена розмова між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_5 (т.1 а.с.66-64);

даними протоколу огляду від 26.02.2013 року відповідно до якого в приміщенні Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві в присутності двох понятих був прослуханий аудіозапис розмови між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 (т.1 а.с. 68-70);

даними протоколу огляду та вилучення від 14.06.2012 року, згідно якого в приміщенні Дарницького РУ ГУ МВС України було вилучено медичну картку на ім`я ОСОБА_8 (т.1 а.с.71); даними протоколу виїмки від 26.09.2012 року відповідно до якого у громадянина ОСОБА_8 був вилучений лікарняний лист серії АВН № 768421 (т .1 а.с.74-75);

даними медичної картки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Декабристів 9-58, відповідно до яких останній 18.05.2012 р. звертається із заявою № 2304 до Головного лікаря ЦРП Дарницького району м. Києва ОСОБА_28 про дозвіл на отримання медичної допомоги; 21.05.2012 р. був на огляді в лікаря ОСОБА_12 та йому призначено відповідне лікування, наступний огляд 25.05.2012 р., дані про ультразвукове обстеження та здачу аналізів; також оглядався лікарем 25.05.2012 р., 30.05.2012 р. та 8.06.2012 р. (Т.1, а.с. 72);

даними посадової інструкції реєстратора медичного довідкової служби ЦРП Дарницького району, затвердженої головним лікарем ЦРП Дарницького району 22.05.2008 р., та відомостями відповідно до яких ОСОБА_5 з вказаною інструкцією ознайомлена (Т.1, а.с. 38-40); даними посадової інструкції лікаря-терапевта кабінету лікарсько-консультативної комісії ЦРП Дарницького району, затвердженої головним лікарем ЦРП Дарницького району 01.04.2011 р. та відомостями відповідно до яких ОСОБА_12 з вказаною інструкцією ознайомлена (Т.1, а.с. 95-98);

даними протоколу про результати здійснення оперативно-технічного заходу від 07.08.2012 р. відповідно до якого в період з 14.06.2012 р. по 14.06.2012 р. УОТЗ ГУМВС України в м. Києві на підставі дозволу Начальника ГУ МВС України в м. Києві стосовно медичного реєстратора ОСОБА_5 здійснювались ОТЗ № 1 та ОТЗ № 5 (Т. 1 а.с. 80);.

даними протоколу огляду від 26.02.2013 року, відповідно до якого був оглянутий відеозапис, відповідно до якого прихованою камерою зафіксована зустріч ОСОБА_22 та ОСОБА_5 в приміщенні реєстратури Центральної районної поліклініки м. Києва та передача грошових коштів від 14.06.2012 року (Т.1 а.с. 83-85).

Крім того, в судовому засіданні судом було безпосередньо досліджено докази, надані стороною захисту, а саме:
відомості про джерела доходів отриманих від податкових агентів за 2012-2013 рр., відповідно до яких ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 у 2012 р. нараховано та виплачено 2 859 грн. 09 коп. ТОВ «Укр-Китай Комуникейшн», а у 2013 р. цим же ТОВ нараховано 4 669 грн. 33 коп., виплачено 3 793 грн. 83 коп. Інформація про доходи, отримані ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутня (Т.2, а.с. 206); відповідь з ТОВ «Комптрейдінг», підписаною директором ОСОБА_23 , відповідно до якої ОСОБА_8 не працює та не працював в даному товаристві у травні вересні 2012 року (т.2 а.с. 211).
Аналізуючи показання свідків з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, суд приходить до наступних висновків.
З означених показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що останнього запросили бути понятим працівники міліції, однак він не бачив звідки вилучалися гроші, не пам`ятає чи перераховували їх та пред`являли понятим, їх точної суми.
Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 р., Суд повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Разом з цим, відповідно до ст. 127 КПК України (в редакції 1960 р.) при провадженні обшуку, виїмки, огляду, пред`явленні осіб і предметів для впізнання, відтворення обстановки і обставин події, опису майна обов`язкова присутність не менше двох понятих. Згідно з приписами ч. 3 вказаної статті, як поняті запрошуються особи, не заінтересовані у справі. Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники органів дізнання і досудового слідства.
З огляду на наведені норми національного кримінального процесуального законодавства, чинного на час проведення процесуальних дій та практику Європейського суду з прав людини показання свідка ОСОБА_10 , який на час допиту в суді є працівником міліції, особисто знайомий з працівниками міліції, які проводили слідчу дію, неодноразово був понятим не можна визнати допустимим доказом, оскільки він не був не заінтересований у даній справі та не відповідають критерію поза розумним сумнівом, а тому суд відкидає їх як доказ обвинувачення.
Показання свідка ОСОБА_12 щодо відсутності будь-яких попередніх домовленостей з ОСОБА_5 про видачу за винагороду лікарняного листа ОСОБА_8 , відсутності порушень процедури та особистої присутності пацієнта ОСОБА_8 на прийомі у свідка, суд вважає логічними, послідовними та достовірними. Суд звертає увагу на те, що дані показання не спростовані жодним належним та допустимим доказом, а відтак не можуть бути прийняті судом як доказ винуватості обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину.
Показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 отримані судом у відповідності до вимог кримінально процесуального закону, однак відомості які в них містяться вказують виключно на обставини огляду та вручення грошових коштів, суми коштів поняті, достовірно не пам`ятають. Крім цього, суд звертає, увагу на особу свідка-понятого ОСОБА_13 , який знайомий із співробітником міліції ОСОБА_27 , що здійснював оперативний супровід у даному кримінальному провадженні, часто буває в міліції по роботі, а відтак його не заінтересованість викликає розумні сумніви.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність в означених показаннях даних, які б підтверджували вину обвинуваченої в інкримінованому їй діянні стороною обвинувачення.
Аналізуючи показання свідка ОСОБА_8 на предмет їх достовірності, суд звертає увагу на їх непослідовність, нелогічність та суперечність іншим доказам у даному кримінальному провадженні. Так, свідок стверджує, що ним особисто надано працівникам міліції 1200 гривень, однак як видно з даних протоколу огляду та вручення грошових коштів від 14.06.2012 р. від ОСОБА_8 отримано 1700 гривень, за його ж показаннями диктофон він використовує часто, але описати елементарний механізм приведення його в роботу, характерні зовнішні ознаки, свідок не зміг. За його показаннями та пред`явленого обвинувачення домовленість була про два лікарняних листи для себе та ОСОБА_9 , однак згідно даних протоколу виїмки від 26.09.2012 року у громадянина ОСОБА_8 був вилучений один лікарняний лист серії АВН № 768421.

Крім цього, на початку допиту в судовому засіданні ОСОБА_8 стверджує, що працював на фірмі «Компрейдер» разом з ОСОБА_9 , а в подальшому вказує, що не пам`ятає, де працювала остання, яка в неї освіта. Провалів в пам`яті не було, однак, можливо, припускає, що це пов`язано з його активним занняттям боксом, хоча на питання суду не зміг відповісти, які в нього спортивні досягнення.

Судом, керуючись ч. 6 ст. 22 КПК України, створено необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Так, судом за клопотанням сторони обвинувачення виносились ухвали про привід свідка ОСОБА_9 29.09.2014 р., 28.10.2014 р. та 22.12.2014 р., однак вони не виконані належним чином. Суд, звертає увагу на те, що у супровідному листі прокуратури Дарницького району м. Києва у переліку свідків ОСОБА_9 зазначена як свідок обвинувачення (т. 2, а.с. 1). Однак, стороною обвинувачення свого обов`язку, передбаченого ч. 3 ст. 23 КПК України про забезпечення присутності під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, не виконано.
Про нелогічність та надуманість показань свідка ОСОБА_8 свідчать чіткі та послідовні показання свідка ОСОБА_23 директора ТОВ «Комптрейдінг», про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_26 не працювали на даному підприємстві, у 2012 році зарплата видавалась на руки, а не нараховувалась на банківську карточку.

Водночас, показання ОСОБА_8 про те, що за вказівкою ОСОБА_5 до лікарів на прийом він не ходив суперечать показанням лікаря ОСОБА_12 про те, що пацієнт ОСОБА_8 в червні 2012 р. приходив із своєю медичною карткою по процедурі, як і інші, а також дослідженим даним із медичної картки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до яких останній оглядався лікарем із призначенням відповідного лікування 21.05.2012 р. був на огляді в лікаря та йому призначено відповідне лікування, наступний огляд 25.05.2012 р., також оглядався лікарем 25.05.2012 р., 30.05.2012 р. та 8.06.2012 р.

Крім цього, показання свідка ОСОБА_8 суперечать дослідженим безпосередньо в судовому засіданні доказам наданими стороною захисту, а саме: даним листа ТОВ «Комптрейдінг», підписаного директором ОСОБА_23 , відповідно до яких ОСОБА_8 не працює та не працював на даному товаристві у травні вересні 2012 року, достовірність відомостей у вказаному документі свідок ОСОБА_23 підтвердив у судовому засіданні; даними, що містяться у відомостях про джерела доходів отриманих від податкових агентів за 2012-2013 рр., відповідно до яких ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 у 2012-2013 рр. нараховувались та виплачувались кошти в ТОВ «Укр-Китай Комуникейшн», а не у ТОВ «Комптрейдінг».
З урахуванням наведеного, показання свідка ОСОБА_8 , суд вважає недостовірними, очевидно неправдивими та відкидає їх як доказ сторони обвинувачення.
Суд, перевіряючи на предмет допустимості дані, які містяться в письмових доказах, долучених до матеріалів кримінального провадження, приходить до наступного висновку.
Оцінюючи наведені докази надані сторонами кримінального провадження суд виходить з того, що допустимість доказів це властивість, яка визначає здатність фактичних даних бути використаними у розгляді судової справи. Ця властивість забезпечується дотриманням таких правил: доказ повинен бути отриманий належним суб`єктом; із належного джерела; із додержанням належної правової процедури; доказ не повинен бути отриманий на підставі неприпустимого джерела та не повинен засновуватись на чутках.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20.10.2011 р. визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Так, відповідно до ст. 95 КПК України (в редакції 1960 р.) заяви або повідомлення представників влади, громадськості чи окремих громадян про злочин можуть бути усними або письмовими. Усні заяви заносяться до протоколу, який підписують заявник та посадова особа, що прийняла заяву. При цьому заявник попереджається про відповідальність за неправдивий донос, про що відмічається в протоколі. Письмова заява повинна бути підписана особою, від якої вона подається. До порушення справи слід пересвідчитися в особі заявника, попередити його про відповідальність за неправдивий донос і відібрати від нього відповідну підписку.

Однак, як вбачається з дослідження даних протоколу усної заяви (повідомлення) про злочин від 14.06.2012 р. вказаних вимог закону особою, яка приймала заяву не дотримано. Однією з обов`язкових вимог наведеної статті процесуального закону чинного на момент проведення процесуальної дії є пересвідчення посадової особи, яка приймає заяву в особі заявника. Так, у графі місце роботи заявника ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 рукописним текстом зазначено ТОВ «Комтрейдінг», що з урахуванням досліджених даних відповіді з вказаного ТОВ не відповідає дійсності.
Крім цього, в ході допиту в судовому засіданні ОСОБА_8 іменував ОСОБА_5 , а у заяві рукописним текстом зазначено «заява: про шахрайські дії мед. реєстратора ЦРП Дарницького району м. Києва ОСОБА_5 ».
З урахуванням наведених порушень ч. 2 ст. 95 КПК України (в редакції 1960 р.), аналізу показань свідка ОСОБА_8 , суд не вправі визнати дані, які містяться в означеному протоколі як допустимі докази обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину, а тому відкидає їх.
Щодо даних, які містяться у явці з повинною ОСОБА_5 від 14.06.2012 року. Відповідно до ст. 96 КПК України (в редакції 1960 р.) явка з повинною це особисте, добровільне письмове чи усне повідомлення заявником органу дізнання, дізнавачу, слідчому, прокурору, судді або суду про злочин, вчинений чи підготовлюваний ним, до порушення проти нього кримінальної справи. Воно може бути зафіксоване у власноруч написаній заяві про таку явку або занесене до протоколу, якщо робиться в усній формі. Разом з цим, у переліку доказів, що наведений у ч. 2 ст. 65 цього ж Кодексу, ні протокол явки з повинною, ні заява про неї не вказані як доказ.

Крім цього, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бортник проти України» від 27.01.2011 р., встановлено порушення права на справедливий суд та право обвинуваченого на захист у разі використання визнавальних показань, отриманих за відсутності адвоката, для обґрунтування засудження. Виходячи з рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яременко проти України» від 12.08.2008 р., той факт, що заявник визнав себе винним за відсутності захисника та одразу відмовився від цього визнання у присутності захисника, свідчить про слабкість його позиції та про нагальну потребу в належній юридичній допомозі.

З урахуванням вимог параграфу 1,3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод і обов`язкової для врахування правової позиції вказаних вище рішень, відомості викладені обвинуваченою у явці з повинною, від яких ОСОБА_5 відмовилась за участю захисника, суд відкидає як недопустимий доказ (Т.2, а.с. 227).

Протокол огляду та вручення грошових коштів від 14.06.2012 року, складений з порушенням вимог ст. 85 КПК України (в редакції 1960 р.), оскільки в ньому відсутні такі обов`язкові реквізити як час завершення огляду та вручення грошових коштів. Крім цього, під час допиту в судовому засіданні ОСОБА_8 повідомляв, що ним працівникам міліції надавалось 1200 грн., але як вбачається з даних досліджуваного протоколу від громадянина ОСОБА_8 отримано 1700 грн. Також, обґрунтовані сумніви викликає наявність у ОСОБА_8 вказаної суми з урахуванням досліджених даних про його особу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість прийняття даних, які містяться у вказаному протоколі як допустимих доказів сторони обвинувачення, а тому відкидає їх.

При дослідженні допустимості та достовірності даних, що містяться у протоколі огляду місця події від 14.06.2012 р., суд приходить до наступного висновку. Так, ст. 85 КПК України (в редакції 1960 р.) встановлює обов`язкові вимоги до протоколу слідчої дії. Відповідно до ч. 1 в протоколі про кожну слідчу дію повинні бути зазначені: місце і дата його складання; посади і прізвища осіб, що проводять дію; прізвища осіб, які брали участь у проведенні слідчої дії, адреси цих осіб; роз`яснення їх прав і обов`язків; зміст проведеної слідчої дії, час її початку і закінчення; всі істотні для справи обставини, виявлені при виконанні даної слідчої дії. Також, ч. 3 вказаної статті передбачено, що вставки і поправки повинні бути застережені в протоколі перед підписами.
Як вбачається з даних протоколу початок огляду місця події о 16 год. 50 хв., огляд місця події закінчено о 18 год. 19 хв. Однак, з наданої захисником фотокопії вказаного протоколу видно, що огляд розпочато о 16 год. 10 хв., при цьому будь-яких застережень підписами вказаної поправки оригінал протоколу не містить (Т.3, а.с. 108-112). Разом з цим, при аналізі показань свідків, судом встановлено порушення ст. 127 КПК України (в редакції 1960 р.) при залученні понятого ОСОБА_10 , який на час допиту в суді є працівником міліції, особисто знайомий з працівниками міліції, які проводили слідчу дію, неодноразово був понятим, а відтак він не був не заінтересований у даній справі.
З огляду на викладене, невідповідності фактичним обставинам щодо суми наданих ОСОБА_8 грошових коштів, суд приходить до висновку про неможливість прийняття даних, які містяться у вказаному протоколі як допустимих доказів сторони обвинувачення, а тому відкидає їх.

Також, з урахуванням наведеного, суд не вправі визнати допустимими доказами дані протоколу огляду від 27.02.2013 року, відповідно до якого було переглянуто два відеозаписи, де були зафіксовані слідчі дії від 14.06.2012 року, а саме: протокол огляду місця події від 14.06.2012 року, оскільки вони є похідними від даних протоколу огляду місця події від 14.06.2012 року.

Аналізуючи дані висновку експерта від 12.10.2012 р. відповідно до яких на марлевих тампонах (об. 2,3), якими зроблено змиви з лівої та правої руки ОСОБА_5 присутність спеціальної хімічної речовини, в межах чутливості використаних методів дослідження, не виявлено, суд приймає їх як допустимий та належний доказ. Разом з цим, відсутність спеціальної хімічної речовини на змивах з правої та лівої рук ОСОБА_5 не може бути доказом вини обвинуваченої у вчиненні підбурювання до замаху на надання службовій особі неправомірної вигоди.

Стосовно даних протоколів огляду диктофону з відтворенням режиму його роботи від 14.06.2012 року, відповідно до якого відтворена розмова між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_5 та даних протоколу огляду від 26.02.2013 року відповідно до якого в приміщенні Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві в присутності двох понятих був прослуханий аудіозапис розмови між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_5 , суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20.10.2011 р. в аспекті конституційного подання щодо суб`єктів одержання доказів у кримінальній справі в результаті здійснення оперативно-розшукової діяльності положення першого речення частини третьої статті 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, слід розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України "Про оперативно-розшукову діяльність", особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомив, що здійснював аудіо записи своєї зустрічі з ОСОБА_5 ініціативно на власний диктофон, який він придбав самостійно та часто використовує, на це його ніхто не уповноважував, у подальшому диктофон передав ОСОБА_27 .

Згідно з приписами п. 3.4. мотивувальної частини вказаного рішення при оцінюванні на предмет допустимості як доказів у кримінальній справі фактичних даних, що містять інформацію про скоєння злочину чи підготовку до нього та подані в порядку, передбаченому частиною другою статті 66 Кодексу, необхідно враховувати ініціативний або ситуативний (випадковий) характер дій фізичних або юридичних осіб, їх мету та цілеспрямованість при фіксуванні зазначених даних. Конституційний Суд України вважає, що подані будь-якою фізичною або юридичною особою згідно з частиною другою статті 66 Кодексу речі або документи (фактичні дані) не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані з порушенням прав і основоположних свобод людини, закріплених в Конституції України, зокрема внаслідок цілеспрямованих дій із застосуванням оперативно-розшукових заходів, передбачених Законом.

З урахуванням наведеного, цілеспрямованих та ініціативних дій ОСОБА_8 , відсутності даних експертного дослідження щодо можливості монтажу, а також самого диктофону, суд вважає недопустимими доказами відомості, що містяться в означених протоколах та відкидає їх.

Аналізуючи дані вилученого протоколом огляду та вилучення від 14.06.2012 року лікарняного листа серії АВН № 768421 та медичної картки ОСОБА_8 , вилученої протоколом виїмки від 26.09.2012 року вбачається, що вказаний лікарняний лист заповнений лікарем ОСОБА_12 містить всі необхідні реквізити, підпис головного лікаря та відтиски печаток лікуючого лікаря та лікувальної установи; дані медичної картки підтверджують, що ОСОБА_8 21.05.2012 р. був на огляді в лікаря ОСОБА_12 та йому призначено відповідне лікування, наступний огляд 25.05.2012 р., також оглядався лікарем 25.05.2012 р., 30.05.2012 р. та 8.06.2012 р. Відомості у вказаних документах співпадають з показаннями свідка ОСОБА_12 та встановленими фактичними обставинами й самі по собі, а також в сукупності з іншими доказами не можуть бути доказами обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину. З аналогічних підстав такими доказами не можуть бути відомості, які містяться у даних посадових інструкцій ОСОБА_5 та ОСОБА_12 .
При оцінці даних протоколу про результати здійснення оперативно-технічного заходу від 07.08.2012 р. відповідно до якого в період з 14.06.2012 р. по 14.06.2012 р. УОТЗ ГУМВС України в м. Києві на підставі дозволу Начальника ГУ МВС України в м. Києві стосовно медичного реєстратора ОСОБА_5 здійснювались ОТЗ № 1 та ОТЗ № 5 та даних протоколу огляду від 26.02.2013 року, відповідно до якого був оглянутий відеозапис, відповідно до якого прихованою камерою зафіксована зустріч ОСОБА_22 та ОСОБА_5 в приміщенні реєстратури Центральної районної поліклініки м. Києва та передача грошових коштів від 14.06.2012 року, суд виходить із наступного.

Так, згідно ст. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» у кожному випадку наявності підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності заводиться оперативно-розшукова справа. На особу, яка підозрюється в підготовці або вчиненні злочину, переховується від органів розслідування, суду або ухиляється від відбування покарання, безвісти зникла, ведеться тільки одна оперативно-розшукова справа. Під час здійснення оперативно-розшукової діяльності не допускається порушення прав і свобод людини та юридичних осіб. Окремі обмеження цих прав і свобод мають винятковий і тимчасовий характер і можуть застосовуватись лише за рішенням суду щодо особи, в діях якої є ознаки тяжкого або особливо тяжкого злочину, та у випадках, передбачених законодавством України, з метою захисту прав і свобод інших осіб, безпеки суспільства. У разі оперативної необхідності цих заходів оперативно-розшукові підрозділи зобов`язані протягом 24 годин повідомити суд або прокурора про застосування та підстави для їх проведення.

Судом встановлено, що оперативно-розшукові заходи відносно ОСОБА_5 здійснювались 14.06.2012 року.

З даних розсекреченого протоколу про результати здійснення оперативно-технічних заходів від 07.08.2012 р. вбачається, що 14.06.2012 р. стосовно медичного реєстратора ЦРП № 2 ОСОБА_5 по оперативно-розшуковій справі «Захист» № 02-7/12 від 27.02.2012 р. проводились оперативно-розшукові заходи № 1 та № 5. У графі з найменуванням «номер постанови, дата її прийняття та найменування суду» кульковою ручкою рукописним текстом зазначено: «дозвіл Начальника ГУМВС України в м. Києві».

З даних наведеного протоколу можна зробити висновок, що 14.06.2012 р. оперативно-розшукові заходи відносно ОСОБА_5 проводились без відповідного рішення Апеляційного суду, оскільки доказів цьому стороною обвинувачення надано не було. Крім цього, в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено оперативної необхідності невідкладного здійснення оперативно-розшукових заходів без рішення суду та подальшого вчинення дій передбачених ст. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність».

Крім того, у відповідності з вимогами ст. 187-1 КПК України (в редакції 1960 р.) юридичною підставою огляду і прослуховування фонограм та іншим способом знятої інформації є постанова голови апеляційного суду або його заступника з дозволом на зняття такої інформації.

Одержавши фонограму в опечатаному вигляді та із супровідним листом, слідчий за участю понятих, спеціаліста провадить огляд і прослуховування фонограми про що складає протокол.

Однак, дані протоколу огляду від 26.02.2013 р. не містять відомостей щодо санкціонування відповідних дій головою апеляційного суду або його заступника з дозволом на зняття такої інформації.

З урахуванням вказаних порушень, дані, що містяться у протоколі про результати здійснення оперативно-технічного заходу від 07.08.2012 р. та протоколі огляду від 26.02.2013 року, суд визнає такими, що були здобуті з істотними порушеннями прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а тому ці докази визнаються судом недопустимими.

Проаналізувавши наведені вище показання свідків, письмові докази, суд приходить до висновку про те, що прямим доказом сторони обвинувачення є показання свідка ОСОБА_8 та похідні від них письмові докази, які суд відкинув з підстав вказаних у мотивувальній частині вироку. Інших даних щодо вчинення ОСОБА_5 аналогічних злочинів органами досудового розслідування не здобуто, а прокурором не представлено.

Виходячи з правових позицій Європейського Суду з прав людини, засудження особи на підставі доказів, одержаних у результаті провокації, тобто підбурювання до вчинення злочину, визнається порушенням гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права особи на справедливий судовий розгляд.

Так, відповідно до п. 55 рішення «Раманаускас проти Литви» від 05.02.2008 р. підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений. У даній справі, Суд дійшов висновків про те, що працівники поліції вийшли за межі негласних агентів і спровокували злочини, Суд звернув увагу на те, що на момент проведення оперативно розшукових заходів у компетентних органів влади не було достатніх підстав підозрювати заявників у вчиненні аналогічних злочинів.

Крім цього, у даній справі, в якій заявника було засуджено за одержання хабара від особи, що співпрацювала з поліцією як таємний агент, Суд зауважив, що оскільки доводи заявника про провокацію злочину, які він висловлював протягом усього провадження у справі, не були повністю необґрунтованими, саме прокуратура мала довести, що факту підбурювання не було. У разі відсутності таких доказів національні суди зобов`язані були проаналізувати факти у справі та вжити відповідних заходів, щоб встановити істину, а також з`ясувати чи мало місце підбурювання. Суд, констатував, що національний суд не вжив відповідних заходів, зокрема навіть не намагався з`ясувати роль кожного з головних дійових осіб, наприклад, причини особистої ініціативи особи, що дала хабар, звернутися до заявника, незважаючи на те, що обвинувальний вирок щодо останнього ґрунтувався на доказах, отриманих внаслідок оскаржуваного ним факту підбурювання.

Встановлені в судовому засіданні фактичні обставини, а саме: відсутність необхідності в отриманні лікарняного листа ОСОБА_8 , який станом на травень-червень 2012 р. ніде не працював, зустрічі та телефонні дзвінки з ОСОБА_5 відбувались саме з ініціативи заявника, повідомлення точних анкетних даних ОСОБА_5 у протоколі усної заяви про злочин від 14.06.2012 р., при достовірно встановлених обставинах, що ці дані йому відомими не були, дають підстави суду вважати, що стороною обвинувачення не доведено, що не було факту підбурювання.

Згідно з п. 60 вказаного рішення Суд також зазначив, що у випадку, коли підсудний заявляє про підбурювання його до вчинення злочину, національний суд повинен ретельно перевірити матеріали кримінальної справи, оскільки з метою забезпечення права на справедливий судовий розгляд в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції всі докази, отримані внаслідок підбурювання з боку поліції мають визнаватися недопустимими. Дотримання цього принципу особливо важливе, якщо оперативно-розшуковий захід було проведено без достатньої правової підстави чи належних гарантій недопущення зловживань.

З урахуванням наведеного, надані та досліджені в судовому засіданні докази сторони обвинувачення, крім встановленої їх невідповідності вимогам національного кримінального процесуального законодавства чинного на момент проведення відповідних процесуальних дій у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 , не відповідають вимогам Конвенції та практиці Європейського Суду з прав людини, а відтак є недопустимими.

Суд звертає увагу й на інші істотні, на думку суду, порушення вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства у даному кримінальному провадженні.
Так, перевіряючи правильність кримінально правової кваліфікації, судом встановлено, що відповідно до останньої редакції обвинувального акту від 09.10.2015 р. дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 369 КК України (в редакції станом на 15.02.2014 р.) (Т.3, а.с. 190-195). Однак, вивченням змін і доповнень до Кримінального кодексу України від 05.04.2001 р. №2341-III встановлено, що до статті 369 КК України зміни, вносились згідно з Законом № 1508-VI від 11.06.2009 - зміни втратили чинність на підставі Закону № 2808-VI від 21.12.2010; в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011; із змінами, внесеними згідно із Законом № 4652-VI від 13.04.2012; в редакції Закону № 221-VII від 18.04.2013; із змінами, внесеними згідно із Законом № 222-VII від 18.04.2013; в редакції Закону № 1261-VII від 13.05.2014. Як вбачається з наведеного, редакції статті обвинувачення станом на 15.02.2014 р. взагалі не існує.

Вказане порушення, на думку суду, обмежує право обвинуваченої знати в чому конкретно обвинувачується остання, а відтак і належно захищатися.

Крім цього, згідно з вимогами ч. 12 ст. 290 КПК України (в редакції 2012 р.) якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Вказані відомості, виходячи з положень ст. 109 КПК України (в редакції 2012 р.) повинні міститись у реєстрі матеріалів досудового розслідування. Однак, у реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутня вказівка на відкриття матеріалів досудового розслідування стороні захисту та дані про письмове підтвердження факту надання обвинуваченій та її захиснику доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів і порядку, передбаченому ч. 9 ст. 290 КПК України (Т.1, а.с. 10-13).
Незважаючи на доводи сторони захисту про вилучення з матеріалів кримінального провадження наданих прокурором матеріалів через їх недопустимість як доказів, зокрема й зв`язку з тим, що у реєстрі матеріалів досудового розслідування, відомості про надання доступу до матеріалів захиснику та обвинувачені відстуні (Т.2, а.с. 190-192), стороною обвинувачення вказаного факту не спростовано, письмових доказів на заперечення вказаної позиції не надано.
Суд, безпосередньо, всебічно, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку про те, що досліджені докази не доводять вчинення обвинуваченою ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 369 КК України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України (в редакції 2012 р.) виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України (в редакції 2012 р.), згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог положень процесуальних законів чинних на момент проведення процесуальних дій, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_5 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що злочин, передбачений злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 369 КК України, вчинено останньою.
Процесуальні витрати за залучення експерта під час досудового розслідування слід віднести на рахунок держави.
Питання речових доказів, суд вирішує, керуючись ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 369 КК України та виправдати за недоведеністю винуватості у вчиненні цього злочину.

Речові докази: відеозапис за матеріалами ОРЗ, ДВД-диск із аудіо записом, відеозапис огляду місця події, медичну книжку, брошуру та листок непрацездатності АВН № 768421 залишити при матеріалах кримінального провадження; змиви з лівої та правої рук ОСОБА_5 , зразок тампона знищити; 6 купюр номіналом 200 грн., що знаходяться у фінансовій частині Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві передати в дохід держави.

Процесуальні витрати за залучення експерта в сумі 1061 гривня 28 копійок віднести на рахунок держави.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 395 КПК України, до Апеляційного суду міста Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору та виправданій. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

СУДДЯ: