Справа №473/5601/14-к 02.09.2015 02.09.2015 02.09.2015
Провадження № 11-кп/784/628/15 Категорія ч. 2 ст. 367 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачені ОСОБА_9
ОСОБА_10
ОСОБА_11
захисник ОСОБА_12
представник потерпілої ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційних скарг.
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 червня 2015 року обвинувачених

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, українця, громадянина України, працюючого старшим майстром виробничої майстерні в Вознесенській ВК-72, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Новокантакузівка Доманівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, працюючого молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки в Вознесенській ВК-72, з професійно-технічною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новогригорівка Вознесенського району Миколаївської області, українця, громадянина України, працюючого молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки в Вознесенській ВК-72, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_3 , раніше не судимого; -

- виправдано за відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 просить вирок відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 скасувати та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 винними за ч. 2 ст. 367 КК України та призначити кожному з них покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій в установах Державної Пенітенціарної служби України на 2 роки, без застосування штрафу.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 звільнити від відбування основного покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покласти передбачені п. п. 3, 4 ст. 76 КК України обов`язки.
В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
Прокурор ОСОБА_6 вважає оскаржуваний вирок незаконним і підлягаючим скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому твердить, що в порушення вимог 1 ч. З ст. 374 КПК України та положень п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верхового Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» суд при винесенні даного виправдувального вироку :

належним чином не вмотивував своє рішення, не навів у вироку аналізу та оцінки кожного дослідженого в судовому засіданні доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності та не оцінив сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення;

обмежився лише викладенням змісту показань обвинувачених, потерпілої, свідків та письмових доказів, не зазначив мотивів, з яких він відкидає докази обвинувачення та не виклав у вироку докази на спростування доводів обвинувачення.

Зазначає, що виправдовуючи обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , суд, виходячи з положень ч. 2 ст. 367 КК України, п. 4 примітки до ст. 364 КК України, п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень» № 15 від 26.12.2003 року щодо тяжких наслідків у ст. ст. 364 - 367 КК України, вказав, що наслідки у вигляді смерті в результаті самогубства не є тими тяжкими наслідками, що дозволяють кваліфікувати дії обвинувачених за ч. 2 ст. 367 КК України. І не погоджуючись з таким висновком суду, твердить про врахування та оцінку судом дещо інших наслідків, ніж ті, що зазначені стороною обвинувачення, що, на думку апелянта, суперечить вимогам ч. 1 ст. 377 КПК України щодо проведення судового розгляду лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

При цьому твердить, що за обвинувальним актом внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків щодо постійного нагляду за засудженими у виробничій зоні, через несумлінне ставлення до них з боку обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 створено умови для дезорганізації діяльності Вознесенської ВК № 72, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті засудженого ОСОБА_13 ; а суд враховував та оцінив як наслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків з боку обвинувачених в одному випадку факт самогубства засудженого ОСОБА_13 , а в іншому - факт його смерті.

Крім того, звертає увагу, що суд, зробивши висновок, що обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 допустили неналежне виконання ними своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, оскільки не забезпечили постійний контроль за засудженими, в тому числі і за ОСОБА_13 , послався на показання самих обвинувачених, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та висновки службового розслідування від 03.10.2014 року, не зазначивши при цьому, яким чином враховує їх - на підтвердження чи спростування обвинувачення та з яких мотивів. А крім того, суд тут же зазначає, що в діях ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, оскільки між їх бездіяльністю і смертю ОСОБА_13 немає прямого причинного зв`язку. Зазначені висновки суду вважає необґрунтованими та суперечливими.

Суперечливими вважає і висновки суду щодо наслідків кримінального правопорушення та причинного зв`язку між ними і діянням обвинувачених; і висновки суду щодо відсутності в діянні обвинувачених ознак об`єктивної сторони злочину; і висновки, в яких суд вважає службову недбалість відразу і умисним злочином і необережним.

Крім того, посилаючись на вимоги ст. ст. 84 86, 99 ч. 1 КПК України, вважає безпідставним визнання судом таких документів як журнали погодинних перевірок наявності засуджених на робочих місцях в цехах майстерні такими, що не мають доказового значення, оскільки закон не визначає такого поняття.

Вважає не відповідаючим фактичним обставинам кримінального провадження висновок суду про відсутність в діях обвинувачених вини у вигляді злочинної самовпевненості чи злочинної недбалості через те, що вони не передбачали і не могли передбачити спроби засудженого ОСОБА_13 вчинити самогубство.

Також твердить, що викладені в мотивувальній частині вироку висновки суду є необґрунтованими, такими, що суперечать один одному та свідчать про відсутність категоричного висновку щодо підстав виправдання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і по своїй суті не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому вважає, що зазначені порушення норм кримінального процесуального законодавства перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, а невідповідність висновків суду у вироку фактичним обставинам кримінального провадження суттєво вплинула на вирішення питання про невинуватість обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 твердить:
що судом при винесенні вироку не дотримано вимог ч. 3 ст. 374 КПК України щодо належного обґрунтування висновків суду про невинуватість обвинувачених та зазначення чітких підстав для виправдання обвинувачених, оскільки у вироку не зазначено мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення, та не виклав у вироку докази на спростування доводів обвинувачення. Зазначене вважає порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які є істотними та перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення;
що розгляд суддею кримінального провадження відбувався з порушенням етичних принципів і правил поведінки судді в судовому засіданні, ігноруванням прав потерпілої, створенням перешкод для реалізації її процесуальних прав, нерівного ставлення до сторін та нетактовної поведінки судді, що викликає сумнів в об`єктивності, безсторонності та неупередженості судді при розгляді даного кримінального провадження та є підставою для її відводу. При цьому зазначає про безпідставну відмову судом у долученні до матеріалів кримінального провадження цивільного позову потерпілої, який ОСОБА_7 заявила в судовому засіданні 21.01.2015 року до початку судового розгляду; про відповідний тиск судді ОСОБА_1 на потерпілу під час телефонного дзвінка судді 22.06.2015 року з проявом своїх негативних емоцій та з погрозами застосування до потерпілої штрафу за неявку до суду.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Суд зазначив, що згідно зміненого обвинувачення:

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, - службової недбалості, тобто у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, - за наступних обставин.

Наказом начальника Вознесенської виправної колонії Управління Державної Пенітенціарної служби України в Миколаївській області № 72 № 43о/с від 06.06.2013 року ОСОБА_9 призначений на посаду старшого майстра виробничої майстерні Вознесенської ВК № 72.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» посадові особи установ виконання покарань є працівниками правоохоронних органів.

В силу своїх службових обов`язків ОСОБА_9 виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, в зв`язку з чим є службовою особою публічного права.

Згідно з Положенням про Вознесенську виправну колонію Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області № 72, затвердженого наказом Державної пенітенціарної служби № 446 від 25.06.2012 року, Вознесенська ВК № 72 є кримінально-виконавчою установою закритого типу, основними завданнями якої є організація виконання покарань у виді позбавлення волі та дотримання прав осіб, які тримаються у виправній колонії, реалізація їх законних прав, інтересів та яка, серед іншого, забезпечує постійний нагляд за засудженими, здійснює безперервний контроль за станом оперативної обстановки у виправній колонії, здійснює переміщення засуджених у дільницях на території виправної колонії.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 10.12.1948 року кожна людина має право на життя.

Ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що ратифікована Україною 19.07.1997 року визначає, що право кожного на життя охороняється законом.

Ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, а ст. 27 Конституції України передбачено невід`ємне право кожної людини на життя, захист якого є обов`язком держави.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Ч. 1 ст. 7 КВК України визначає, що держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених.

Ч. 1 ст. 102 КВК України встановлює, що виконання і відбування покарання у виправних колоніях здійснюється за встановленим законом та іншими нормативними актами порядком режимом, який має забезпечити серед іншого ізоляцію засуджених, постійний нагляд за ними, виконання покладених на них обов`язків, реалізацію їхніх прав і законних інтересів, безпеку засуджених.

Відповідно до п. 57 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затверджені наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 275 від 25.12.2003 року в редакції, що була чинною станом на 30.09.2014 року - нагляд за засудженими в установах виконання покарань - це система заходів, що спрямовані на забезпечення відбування та виконання кримінального покарання у вигляді позбавлення волі шляхом цілодобового і постійного контролю за поведінкою засуджених у місцях їх проживання та праці, попередження та припинення з їх боку протиправних дій, забезпечення вимог ізоляції засуджених.

Таким чином, засуджені під час відбування покарання у виправних колоніях перебувають під постійним наглядом адміністрації виправної колонії, при цьому мають бути забезпечені реалізація та захист їх прав як громадян та безпека.

29.05.2012 року до Вознесенської ВК № 72 з Миколаївського СІЗО прибув для відбування покарання у вигляді 13 років 1 місяця позбавлення волі засуджений ОСОБА_13 .

Наказом начальника Вознесенської ВК № 72 від 07.06.2013 року № 27 засуджений ОСОБА_13 був працевлаштований на дільниці деревообробки в майстерні установи.

Відповідно до рознарядки про вивід засуджених на роботу 30.09.2014 року в другу зміну засуджений ОСОБА_13 вийшов на роботу в цех деревообробки майстерні Вознесенської ВК № 72.

За розпорядком дня засуджених Вознесенської ВК № 72, затверджених наказом начальника установи № 570 від 16.12.2013 року робота засуджених в другу зміну триває з 15 год. 30 хв. до 23 год., включаючи організаційні заходи на вивід засуджених на роботу та зняття їх з роботи.

За п. 7 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань територія виробничої зони виправних колоній в обов`язковому порядку локалізується з метою виключення вільного переміщення засуджених між виробничими дільницями.

Згідно п. 29.5 Інструкції з організації нагляду за засудженими, які відбувають покарання у кримінально-виконавчих установах, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 205дск від 22.01.2004 року - важливою умовою ефективності нагляду за засудженими на виробничих об`єктах є постійний контроль за наявністю їх на робочих місцях, який здійснюється молодшими інспекторами чергової зміни з виробничим персоналом. Перевірка засуджених по цехах здійснюється через кожні дві години. По закінченню роботи наявність засуджених перевіряється по відділеннях та бригадах, шляхом їх шикування. Про результати перевірки робиться запис у відомості про забезпечення нагляду на добу та журналі погодинних перевірок наявності засуджених на робочих місцях.

П. 33 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань також визначає, що організація перевірок наявності засуджених і відповідальність за їх проведення покладається на виробничих об`єктах установ на представників установ виконання покарань, зайнятих на виробництві і молодший інспекторський склад чергових змін.

Згідно табелю обліку робочого часу в майстерні Вознесенській ВК № 72 та графіку роботи персоналу майстерні Вознесенської ВК № 72 - 30.09.2014 року на роботу старшим майстром майстерні в другу зміну з 15 год. до 23 год. заступив ОСОБА_9

П. 91 Інструкції з організації нагляду за засудженими, які відбувають покарання у кримінально-виконавчих установах визначає, що старші майстри цехів зобов`язані:

-бути присутніми при виведенні засуджених на роботу, знятті з роботи;

-контролювати і нести відповідальність за знаходження засуджених на закріплених за ними робочих місцях. Припиняти їх безконтрольне пересування на території цеху;

-щогодини здійснювати перевірку наявності засуджених на робочих місцях, про що робити відмітки у спеціальному журналі.

Згідно посадової інструкції старшого майстра майстерні Вознесенської ВК № 72, затвердженої начальником Вознесенської ВК № 72 08.01.2014 року, ОСОБА_9 30.09.2014 року зобов`язаний був:

-бути присутніми при виведенні засуджених на роботу;

-спільно з молодшими інспекторами супроводжувати засуджених до місця роботи;

-контролювати і нести відповідальність за знаходження засуджених на закріплених за ними робочих місцях;

-не допускати безконтрольного пересування засуджених на території цеху, дільниці;

-щогодини здійснювати перевірку наявності засуджених на робочих місцях, про що робити відмітки у спеціальному журналі;

-у разі виявлення відсутності засудженого негайно повідомляти чергового помічника начальника установи.

Незважаючи на зазначені вимоги нормативних документів, старший майстер виробничої майстерні Вознесенської ВК № 72 ОСОБА_9 неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, маючи реальну можливість діяти як того вимагають інтереси служби, легковажно ставлячись до можливих наслідків, грубо порушуючи вимоги п. п. 29.5, 91 Інструкції з організації нагляду за засудженими, які відбувають покарання у кримінально-виконавчих установах, п. 33 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань та посадової інструкції старшого майстра майстерні Вознесенської ВК № 72, неналежно контролював перебування засуджених на робочих місцях, не перевіряв щогодини наявність засуджених на робочих місцях, не стежив за тим, щоб не допускати пересування засуджених на території виробничої майстерні без дозволу адміністрації, після закінчення роботи в цехах не перевірив наявність засуджених та не виявив відсутність засудженого ОСОБА_13 перед доставленням до міжзонного КПП.

В результаті неналежного виконання зазначених обов`язків старшим майстром виробничої майстерні Вознесенської ВК № 72 ОСОБА_9 , засуджений ОСОБА_13 під час робочої зміни в період з 22 години до 23 години, будучи наданим самому собі та вільно пересуваючись по виробничій зоні Вознесенської ВК № 72 самовільно залишив локальну дільницю деревообробного цеху майстерні установи та вільно пересуваючись по території виробничої зоні установи, відшукав мотузку, виліз на дерево, що росте поблизу цеху деревообробки, і на висоті близько 4 метрів покінчив життя самогубством через повішання на гілці.

Відсутність засудженого ОСОБА_13 виявлено 30.09.2014 року близько 23 години молодшим інспектором міжзонного КПП Вознесенської ВК № 72 ОСОБА_18 .

Згідно висновку СМЕ № 233 від 17.10.2014 року смерть засудженого ОСОБА_13 настала внаслідок механічної асфіксії через повішання.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків щодо постійного нагляду за засудженими у виробничій зоні, через несумлінне ставлення до них з боку старшого майстра виробничої майстерні Вознесенської ВК № 72 ОСОБА_9 , створено умови для дезорганізації діяльності Вознесенської ВК № 72, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті засудженого ОСОБА_13 .

ОСОБА_10 , обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, - службової недбалості, тобто у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, - за наступних обставин.

Наказом начальника Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області № 36ос від 01.08.2012 року ОСОБА_10 призначений на посаду молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки Вознесенської ВК № 72 та має спеціальне звання старший прапорщик внутрішньої служби.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» посадові особи установ виконання покарань є працівниками правоохоронних органів.

В силу своїх службових обов`язків ОСОБА_10 наділений владними повноваженнями, в зв`язку з чим є службовою особою публічного права.

Згідно з Положенням про Вознесенську виправну колонію Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області № 72, затвердженого наказом Державної пенітенціарної служби № 446 від 25.06.2012 року, Вознесенська ВК № 72 є кримінально-виконавчою установою закритого типу, основними завданнями якої є організація виконання покарань у виді позбавлення волі та дотримання прав осіб, які тримаються у виправній колонії, реалізація їх законних прав, інтересів та яка серед іншого забезпечує постійний нагляд за засудженими, здійснює безперервний контроль за станом оперативної обстановки у виправній колонії, здійснює переміщення засуджених у дільницях на території виправної колонії.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 10.12.1948 року кожна людина має право на життя.

Ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що ратифікована Україною 19.07.1997 року визначає, що право кожного на життя охороняється законом.

Ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, а ст. 27 Конституції України передбачено невід`ємне право кожної людини на життя, захист якого є обов`язком держави.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Ч. 1 ст. 7 КВК України визначає, що держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених.

Ч. 1 ст. 102 КВК України встановлює, що виконання і відбування покарання у виправних колоніях здійснюється за встановленим законом та іншими нормативними актами порядком - режимом, який має забезпечити серед іншого ізоляцію засуджених, постійний нагляд за ними, виконання покладених на них обов`язків, реалізацію їхніх прав і законних інтересів, безпеку засуджених.

Відповідно до п. 57 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затверджені наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 275 від 25.12.2003 року в редакції, що була чинною станом на 30.09.2014 року - нагляд за засудженими в установах виконання покарань - це система заходів, що спрямовані на забезпечення відбування та виконання кримінального покарання у вигляді позбавлення волі шляхом цілодобового і постійного контролю за поведінкою засуджених у місцях їх проживання та праці, попередження та припинення з їх боку протиправних дій, забезпечення вимог ізоляції засуджених.

Таким чином, засуджені під час відбування покарання у виправних колоніях перебувають під постійним наглядом адміністрації виправної колонії, при цьому мають бути забезпечені реалізація та захист їх прав як громадян та безпека.

29.05.2012 року до Вознесенської ВК № 72 з Миколаївського СІЗО прибув для відбування покарання у вигляді 13 років 1 місяця позбавлення волі засуджений ОСОБА_13 .

Наказом начальника Вознесенської ВК № 72 від 07.06.2013 року № 27 засуджений ОСОБА_13 був залучений до праці на дільниці деревообробки.

Відповідно до рознарядки про вивід засуджених на роботу 30.09.2014 року в другу зміну засуджений ОСОБА_13 вийшов на роботу в цех деревообробки майстерні установи.

За розпорядком дня засуджених Вознесенської ВК № 72, затвердженого наказом начальника установи № 570 від 16.12.2013 року, робота засуджених в другу зміну триває з 15 год. 30 хв. до 23 год., включаючи організаційні заходи на вивід засуджених на роботу та зняття їх з роботи.

Згідно п. 29.3 Інструкції з організації нагляду за засудженими, які відбувають покарання у кримінально-виконавчих установах, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 205дск від 22.01.2004 року - нагляд у виробничій зоні здійснюється шляхом періодичного її обходу молодшими інспекторами за визначеними маршрутами згідно з графіком у відомості про забезпечення нагляду на добу та маршрутній картці.

Згідно п. 29.5 Інструкції з організації нагляду за засудженими, які відбувають покарання у кримінально-виконавчих установах, важливою умовою ефективності нагляду за засудженими на виробничих об`єктах є постійний контроль за наявністю їх на робочих місцях, який здійснюється молодшими інспекторами чергової зміни з виробничим персоналом. Перевірка засуджених по цехах здійснюється через кожні дві години. По закінченню роботи наявність засуджених перевіряється по відділеннях та бригадах, шляхом їх шикування. Про результати перевірки робиться запис у відомості про забезпечення нагляду на добу та журналі погодинних перевірок наявності засуджених на робочих місцях.

П. 33 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань також визначає, що організація перевірок наявності засуджених і відповідальність за їх проведення покладається на виробничих об`єктах установ на представників установ виконання покарань, зайнятих на виробництві і молодший інспекторський склад чергових змін.

За п. 7 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань територія виробничої зони виправних колоній в обов`язковому порядку локалізується з метою виключення вільного переміщення засуджених між виробничими дільницями.

Згідно відомості про забезпечення нагляду на добу в Вознесенській ВК № 72 з 9 год. 30.09.2014 року по 9 год. 01.10.2014 року та табелю постів Вознесенської ВК № 72 на чергування у виробничій зоні 30.09.2014 року заступили ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - молодші інспектори відділу нагляду та безпеки Вознесенської ВК № 72, які в силу належних їм владних повноважень є представниками влади.

За посадовою інструкцією молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки Вознесенської ВК № 72 під час чергування у виробничій зоні ОСОБА_10 зобов`язаний був:

- перевіряти наявність засуджених на робочих місцях через кожні дві години та не менше двох разів за зміну здійснювати контрольні перевірки кількості засуджених на їх робочих місцях, про що робити відповідні записи у журналі погодинних перевірок засуджених та відомості забезпечення нагляду на добу;

- постійно стежити за станом території та приміщень виробничого об`єкта, проводити їх огляд;

- забезпечити своєчасну явку засуджених до місця збору після закінчення роботи;

- стежити за тим, щоб не допускалися пересування засуджених з цеху в цех без дозволу адміністрації;

- вести ретельне спостереження за засудженими, попереджати і рішуче припиняти порушення ними режиму тримання.

Згідно п. 28 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, персонал установи серед іншого зобов`язаний постійно проводити роботу по виявленню та попередженню вчинення правопорушень серед засуджених.

П. 29 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань визначає серед обов`язків засуджених - суворе дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи, виконання законних вимог персоналу установи, пересування за межами локальних секторів на території установи тільки строєм та забороняє засудженим заподіювати собі тілесні ушкодження, самовільно залишати призначену для перебування ізольовану територію, приміщення або визначене місце роботи та перебувати без дозволу адміністрації на виробничих об`єктах, де вони не працюють.

Незважаючи на зазначені вимоги нормативно-правових документів, молодший інспектор відділу нагляду та безпеки Вознесенської ВК № 72 ОСОБА_10 неналежно виконуючи свої службові обов`язки, через недбале та несумлінне ставлення до них, маючи реальну можливість діяти як того вимагають інтереси служби, легковажно ставлячись до можливих наслідків, грубо порушуючи вимоги п. 29.5 Інструкції з організації нагляду за засудженими, які відбувають покарання у кримінально-виконавчих установах, п. 33 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, посадової інструкції молодшого інспектора з нагляду та безпеки під час чергування у виробничій зоні, 30.09.2014 року впродовж роботи засуджених в другу зміну в період часу з 15 год. 30 хв. до 23 год. неналежно перевіряв наявність засуджених на робочих місцях та контролював їх перебування в цехах виробничих майстерень, не стежив за тим, щоб не допускалися пересування засуджених з цеху в цех без дозволу адміністрації, не вів ретельне спостереження за засудженими з метою попереджання та припинення порушення ними режиму тримання та після закінчення роботи засуджених в цехах не виявив відсутність засудженого ОСОБА_13 перед доставленням до міжзонного КПП Вознесенської ВК №72.

Через неналежне виконання молодшим інспектором відділу нагляду та безпеки Вознесенської ВК № 72 ОСОБА_10 своїх службових обов`язків, засуджений ОСОБА_13 був залишений серед інших засуджених без відповідного нагляду та скориставшись цим під час робочої зміни 30.09.2014 року в період з 22 години до 23 години, будучи наданим самому собі, самовільно залишив локальну дільницю деревообробного цеху майстерні установи та вільно пересуваючись по території виробничої зони Вознесенської ВК № 72, відшукав мотузку, виліз на дерево що росте поблизу цеху деревообробки, і на висоті близько 4 метрів покінчив життя самогубством через повішання на гілці.

Відсутність засудженого ОСОБА_13 було виявлено 30.09.2014 року близько 23 години молодшим інспектором міжзонного КПП Вознесенської ВК № 72 ОСОБА_18 .

Згідно висновку СМЕ № 233 від 17.10.2014 року смерть засудженого ОСОБА_13 настала внаслідок механічної асфіксії через повішання.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків щодо постійного нагляду за засудженими у виробничій зоні, через несумлінне ставлення до них з боку молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки Вознесенської ВК № 72 ОСОБА_10 створено умови для дезорганізації діяльності Вознесенської ВК № 72, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті засудженого ОСОБА_13 .

ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, - службової недбалісті, тобто у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, - за наступних обставин.

Наказом начальника Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області № 31ос від 21.06.2012 року ОСОБА_11 призначений на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Вознесенської ВК № 72 та має спеціальне звання сержанта внутрішньої служби.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» посадові особи установ виконання покарань є працівниками правоохоронних органів.

В силу своїх службових обов`язків ОСОБА_11 наділений владними повноваженнями, в зв`язку з чим є службовою особою публічного права.

Згідно з Положенням про Вознесенську виправну колонію Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області № 72, затвердженого наказом Державної пенітенціарної служби № 446 від 25.06.2012 року - Вознесенська ВК № 72 є кримінально-виконавчою установою закритого типу, основними завданнями якої є організація виконання покарань у виді позбавлення волі та дотримання прав осіб, які тримаються у виправній колонії, реалізація їх законних прав, інтересів та яка серед іншого забезпечує постійний нагляд за засудженими, здійснює безперервний контроль за станом оперативної обстановки у виправній колонії, здійснює переміщення засуджених у дільницях на території виправної колонії.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 10.12.1948 року кожна людина має право на життя.

Ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що ратифікована Україною 19.07.1997 року визначає, що право кожного на життя охороняється законом.

Ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, а ст. 27 Конституції України передбачено невід`ємне право кожної людини на життя, захист якого є обов`язком держави.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Ч. 1 ст. 7 КВК України визначає, що держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених.

Ч. 1 ст. 102 КВК України встановлює, що виконання і відбування покарання у виправних колоніях здійснюється за встановленим законом та іншими нормативними актами порядком - режимом, який має забезпечити серед іншого ізоляцію засуджених, постійний нагляд за ними, виконання покладених на них обов`язків, реалізацію їхніх прав і законних інтересів, безпеку засуджених.

Відповідно до п. 57 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затверджені наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 275 від 25.12.2003 року в редакції, що була чинною станом на 30.09.2014 року - нагляд за засудженими в установах виконання покарань це система заходів, що спрямовані на забезпечення відбування та виконання кримінального покарання у вигляді позбавлення волі шляхом цілодобового і постійного контролю за поведінкою засуджених у місцях їх проживання та праці, попередження та припинення з їх боку протиправних дій, забезпечення вимог ізоляції засуджених.

Таким чином, засуджені під час відбування покарання у виправних колоніях перебувають під постійним наглядом адміністрації виправної колонії, при цьому мають бути забезпечені реалізація та захист їх прав як громадян та безпека.

29.05.2012 року до Вознесенської ВК № 72 з Миколаївського СІЗО прибув для відбування покарання у вигляді 13 років 1 місяця позбавлення волі засуджений ОСОБА_13 .

Наказом начальника Вознесенської ВК № 72 від 07.06.2013 року № 27 засуджений ОСОБА_13 залучений до праці на дільниці деревообробки.

Відповідно до рознарядки про вивід засуджених на роботу 30.09.2014 року в другу зміну, засуджений ОСОБА_13 вийшов на роботу в цех деревообробки майстерні установи.

За розпорядком дня засуджених Вознесенської ВК № 72, затверджених наказом начальника установи № 570 від 16.12.2013 року, робота засуджених в другу зміну триває з 15 год. 30 хв. до 23 год., включаючи організаційні заходи на вивід засуджених на роботу та зняття їх з роботи.

Згідно п. 29.3 Інструкції з організації нагляду за засудженими, які відбувають покарання у кримінально-виконавчих установах, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 205дск від 22.01.2004 року - нагляд у виробничій зоні здійснюється шляхом періодичного її обходу молодшими інспекторами за визначеними маршрутами згідно з графіком у відомості про забезпечення нагляду на добу та маршрутній картці.

Згідно п. 29.5 Інструкції з організації нагляду за засудженими, які відбувають покарання у кримінально-виконавчих установах важливою умовою ефективності нагляду за засудженими на виробничих об`єктах є постійний контроль за наявністю їх на робочих місцях, який здійснюється молодшими інспекторами чергової зміни з виробничим персоналом. Перевірка засуджених по цехах здійснюється через кожні дві години. По закінченню роботи наявність засуджених перевіряється по відділеннях та бригадах, шляхом їх шикування. Про результати перевірки робиться запис у відомості про забезпечення нагляду на добу та журналі погодинних перевірок наявності засуджених на робочих місцях.

П. 33 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань також визначає, що організація перевірок наявності засуджених і відповідальність за їх проведення покладається на виробничих об`єктах установ на представників установ виконання покарань, зайнятих на виробництві і молодший інспекторський склад чергових змін.

За п. 7 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань територія виробничої зони виправних колоній в обов`язковому порядку локалізується з метою виключення вільного переміщення засуджених між виробничими дільницями.

Згідно відомості про забезпечення нагляду на добу в Вознесенській ВК № 72 з 9 год. 30.09.2014 року по 9 год. 01.10.2014 року та табелю постів Вознесенської ВК № 72 на чергування у виробничій зоні 30.09.2014 року заступили ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - молодші інспектори відділу нагляду та безпеки Вознесенської ВК № 72, які в силу належних їм владних повноважень є представниками влади.

За посадовою інструкцією молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки Вознесенської ВК № 72 під час чергування у виробничій зоні, ОСОБА_11 зобов`язаний був:

- перевіряти наявність засуджених на робочих місцях через кожні дві години та не менше двох разів за зміну здійснювати контрольні перевірки кількості засуджених на їх робочих місцях, про що робити відповідні записи у журналі погодинних перевірок засуджених та відомості забезпечення нагляду на добу;

- постійно стежити за станом території та приміщень виробничого об`єкта, проводити їх огляд;

- забезпечити своєчасну явку засуджених до місця збору після закінчення роботи;

- стежити за тим, щоб не допускалися пересування засуджених з цеху в цех без дозволу адміністрації;

- вести ретельне спостереження за засудженими, попереджати і рішуче припиняти порушення ними режиму тримання.

Згідно п. 28 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, персонал установи серед іншого зобов`язаний постійно проводити роботу по виявленню та попередженню вчинення правопорушень серед засуджених.

П. 29 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань визначає серед обов`язків засуджених - суворе дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи, виконання законних вимог персоналу установи, пересування за межами локальних секторів на території установи тільки строєм та забороняє засудженим заподіювати собі тілесні ушкодження, самовільно залишати призначену для перебування ізольовану територію, приміщення або визначене місце роботи та перебувати без дозволу адміністрації на виробничих об`єктах, де вони не працюють.

Незважаючи на зазначені вимоги нормативно-правових документів, молодший інспектор відділу нагляду та безпеки Вознесенської ВК № 72 ОСОБА_11 , неналежно виконуючи свої службові обов`язки, через недбале та несумлінне ставлення до них, маючи реальну можливість діяти як того вимагають інтереси служби, легковажно ставлячись до можливих наслідків, грубо порушуючи вимоги п. 29.5 Інструкції з організації нагляду за засудженими, які відбувають покарання у кримінально-виконавчих установах, п. 33 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, посадової інструкції молодшого інспектора з нагляду та безпеки під час чергування у виробничій зоні, 30.09.2014 року впродовж роботи засуджених у другу зміну в період часу з 15 год. 30 хв. до 23 год. неналежно перевіряв наявність засуджених на робочих місцях та контролював їх перебування в цехах виробничих майстерень, не стежив за тим, щоб не допускалися пересування засуджених з цеху в цех без дозволу адміністрації, не вів ретельне спостереження за засудженими з метою попереджання та припинення порушення ними режиму тримання та після закінчення роботи засуджених в цехах не виявив відсутність засудженого ОСОБА_13 перед доставленням до міжзонного КПП Вознесенської ВК № 72.

Через неналежне виконання молодшим інспектором відділу нагляду та безпеки Вознесенської ВК № 72 ОСОБА_11 своїх службових обов`язків, засуджений ОСОБА_13 був залишений серед інших засуджених без відповідного нагляду та скориставшись цим під час робочої зміни 30.09.2014 рокув період з 22 години до 23 години, будучи наданим самому собі, самовільно залишив локальну дільницю деревообробного цеху майстерні установи та вільно пересуваючись по території виробничої зони Вознесенської ВК № 72, відшукав мотузку, виліз на дерево, що росте поблизу цеху деревообробки, і на висоті близько 4 метрів покінчив життя самогубством через повішання на гілці.

Відсутність засудженого ОСОБА_13 виявлено 30.09.2014 року близько 23 години молодшим інспектором міжзонного КПП Вознесенської ВК № 72 ОСОБА_18 .

Згідно висновку СМЕ № 233 від 17.10.2014 року смерть засудженого ОСОБА_13 настала внаслідок механічної асфіксії через повішання.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків щодо постійного нагляду за засудженими у виробничій зоні, через несумлінне ставлення до них з боку молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки Вознесенської ВК № 72 ОСОБА_11 , створено умови для дезорганізації діяльності Вознесенської ВК № 72, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті засудженого ОСОБА_13 .

Стороною обвинувачення дії обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 367 КК України як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.

Виправдовуючи обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд, виходячи з положень ч. 2 ст. 367 КК України, п. 4 примітки до ст. 364 КК України щодо тяжких наслідків у ст. ст. 364 - 367 КК України, прийшов до висновку, що на підставі досліджених доказів не встановлено, що результатом неналежного виконання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_19 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, є самогубство засудженого ОСОБА_13 , яке, на думку сторони обвинувачення, є тими тяжкими наслідками, що дозволяє кваліфікувати їх дії за ч. 2 ст. 367 КК України.

Крім того, суд вказав, що ч. 2 ст. 367 КК України встановлена кримінальна відповідальність лише за умисне неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, тобто службову недбалість.

Водночас суд зазначив, що характерною ознакою суб`єктивної сторони даного складу злочину є те, що службова недбалість - це єдиний необережний злочин у сфері службової діяльності.

Суд також зазначив, що стороною обвинувачення наданими доказами доведено неналежне виконання обвинуваченими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , як службовими особами, своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них - не забезпечили постійний контроль за засудженими, в тому числі і за ОСОБА_13 , проте не доведено наявність прямого безпосереднього причинного зв`язку між їх діями у вигляді неналежного виконання службових обов`язків та наслідком у вигляді самогубства ОСОБА_13 , а тому суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_19 відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 367 КК України, оскільки немає прямого причинного зв`язку між їх бездіяльністю і смертю ОСОБА_13 ; і що судом не встановлено в діях обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_19 вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_8 на підтримку апеляційних скарг; заперечення обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_12 проти обох апеляційних скарг; дослідивши матеріали кримінального провадження № 90000068, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд вважає їх підлягаючими задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 94 КПК України щодо оцінки доказів, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються, окрім іншого, формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення

Відповідно до роз`яснень п. п. 17, 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верхового Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

У мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти, окрім іншого, результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

А тому апеляційні доводи прокурора та представника потерпілої в частині необґрунтованості, невмотивованості та суперечливості оскаржуваного судового рішення, внаслідок допущених судом першої інстанції істотних порушень КПК України, на думку колегії суддів, не позбавлені правових та фактичних підстав.

Так, у вироку суд обмежився лише викладенням змісту показань обвинувачених, потерпілої, свідків та письмових доказів, проте не дав їм належної оцінки і не вказав, чи ці докази доводять обвинувачення, чи спростовують його. А виправдовуючи обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , суд не зазначив мотивів, з яких він відкидає докази обвинувачення.

Крім того, суд, виправдовуючи обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , включив у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинуватість виправданих.

Так, суд у вироку зробивши висновок, що обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 допустили неналежне виконання ними своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, оскільки не забезпечили постійний контроль за засудженими, в тому числі і за ОСОБА_13 . І тут же робить висновок про їх невинуватість у службовій недбалості.

А крім того, суд тут же зазначає, що в діях ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, оскільки між їх бездіяльністю і смертю ОСОБА_13 немає прямого причинного зв`язку. Тобто, суд не визначився остаточно з питанням, що ж мало місце у даному випадку - дії або бездіяльність обвинувачених.

Мотивуючи свій висновок щодо необхідності виправдання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , суд знов таки припустився суттєвих протиріч, зазначивши, що ч. 2 ст. 367 КК України встановлена кримінальна відповідальність лише за умисне неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, тобто службову недбалість; і водночас, у наступному ж абзаці вказав, що характерною ознакою суб`єктивної сторони даного складу злочину є те, що службова недбалість - це єдиний необережний злочин у сфері службової діяльності.

Тобто, суд прийшов до суперечливого висновку, що службова недбалість є і умисним і необережним злочином.

Як вбачається з наведеного вище суд першої інстанції по зазначених питаннях дійшов одразу двох взаємовиключних висновків, що є неприпустимим.

Окрім того, суд залишив поза увагою, що і за обвинувальним актом і за зміненим обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , як тяжкі наслідки, інкриміновано створення ними внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків щодо постійного нагляду за засудженими у виробничій зоні, через несумлінне ставлення до цих обов`язків, умови для дезорганізації діяльності Вознесенської ВК № 72, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті засудженого ОСОБА_13 .

Натомість, суд розцінив, як тяжкі наслідки у даному випадку, саме факт смерті через самогубство засудженого ОСОБА_13 .

Всі такі висновки суду також є суперечливими і такими, що не узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 373, п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, тобто висновки суду, викладені у судовому рішення, містять істотні суперечності, що свідчить про істотні порушеннями судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Окрім того, на порушення положень вимог ст. ст. 84 86, 94 ч. 1, 99 ч. 1 КПК України, суд:

безпідставно визнав такі документи, як висновок по матеріалах службового розслідування від 03.10.14 року, журнали погодинних перевірок наявності засуджених на робочих місцях в цехах майстерні та інформацію про площу земельної ділянки виробничих майстерень Вознесенської ВК № 72 такими, що не мають доказового значення, оскільки діючий кримінальний процесуальний закон не визначає такого поняття;

а деяким документам (як відповідні накази, посадові інструкції, журнал № 940 наявності засуджених на робочих місцях Деревообробної дільниці № 2, тощо), дані яких навів у вироку, взагалі не дав оцінки.

В той же час, є безпідставними доводи прокурора про не зазначення судом у вироку і не надання оцінки журналу № 915 погодинних перевірок по цеху деревообробки, оскільки матеріали справи такого журналу не містять.

Натомість, як наведено вище, суд навів у вироку дані журналу № 940 погодинних перевірок наявності засуджених на робочих місцях Деревообробної дільниці № 2 (т. 1 а. с. 161, т. 2 а. с. 132), проте, не дав їм жодної оцінки.

А не надання судом першої інстанції оцінки кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, всупереч вимог ч. 1 ст. 94, ч. 1 ст. 370, п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, також є істотні порушеннями судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 404 КПК України, згідно яких, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони були досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявили клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути встановлені протиріччя, оскільки таких клопотань від учасників провадження до суду не надходило.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілої щодо безпідставної відмови судом у пред`явленні нею цивільного позову, то вони є слушними з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що 27.11.2014 року як потерпіла у даному кримінальному провадженні залучена ОСОБА_7 , якій у цей же день надано доступ до матеріалів досудового розслідування (т. 1 а. с. 11, 244). А наступного дня у даному кримінальному провадженні вже відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 складено обвинувальний акт, який надійшов до суду 01.12.2014 року (т. 1 а. с. 1 - 7).

За такого, у потерпілої ОСОБА_7 фактично не було часу пред`явити цивільний позов під час досудового розслідування.

Як вбачається з журналу підготовчого судового засідання від 12.12.2014 року суддя роз`яснила потерпілій це її право (т. 1 а. с. 29).

Судовий розгляд був призначений на 29.12.2014 року, проте не відбувся через неявку захисника ОСОБА_12 .

Питання наявності клопотань у учасників провадження (в тому числі і у потерпілої) суд не з`ясовував (т. 1 а. с. 39).

В наступному судовому засіданні 21.01.2015 року, як вбачається з аудіо запису судового засідання, що міститься на технічному носії інформації (диску) при проведенні судом підготовчих дій потерпіла ОСОБА_7 заявила про пред`явлення нею цивільного позову. Але суд відмовив з тих мотивів, що цей позов пред`явлений після початку судового розгляду.

Проте, таке рішення суду є помилковим, оскільки не узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 128, ч. 1 ст. 347 КПК України.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

А згідно ч. 1 ст. 347 КПК України після закінчення підготовчих дій головуючий оголошує про початок судового розгляду.

Тобто, як вбачається з аудіо запису судового засідання, що міститься на технічному носії інформації (диску), позов потерпілою був пред`явлений у встановленому законом порядку саме до початку судового розгляду під час підготовчих дій суду, який як раз і з`ясовував у учасників наявність клопотань саме у підготовчій частині (як неодноразово наголошувала головуюча). При цьому слід зауважити, що суд на момент пред`явлення позову ще не оголосив про початок судового розгляду, а тому потерпіла мала право на пред`явлення цивільного позову.

Крім того, суд мав би зважити і на ті обставини, що потерпіла не є юристом за фахом і не мала представника, який би допомагав їй у реалізації своїх прав.

Проте, це порушення не є підставою для скасування вироку і не свідчить про упередженість суду до потерпілої, як і прояв зайвої емоційності головуючої у зв`язку із необхідністю відкладення судового засідання 22.06.2015 року. А також відсутні підстави вважати зазначені обставини такими, що давали підстави для відводу судді, як твердить представник потерпілої ОСОБА_8 .

Крім того, 25.06.2015 року заявлений відвід головуючій судді був розглянутий у встановленому законом порядку (т. 2 а. с. 104), і відсутні підстави вважати це судове рішення необґрунтованим або незаконним.

А тому апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_8 в цій частині не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, доведеності або недоведеності вини та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також ці вимоги містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.

Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного.

Порушення судом першої інстанції вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України та загальних засад судочинства про зміст мотивувальної частини виправдувального вироку не відноситься до передбаченого в ч. 1 ст. 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 КПК України верховенство права, законність.

Оскільки внаслідок скасування оскаржуваного вироку призначається новий розгляд в суді першої інстанції, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості розгляду решти апеляційних вимог прокурора, що обумовлює часткове задоволення поданої прокурором апеляційної скарги, що узгоджується з вимогами норм ч. 2 ст. 415 КПК України.

При новому розгляді суду першої інстанції належить дотримуватися вимог чинного КПК України, в тому числі норм ст. 415 ч. 3 та ст. 416 КПК України.

Керуючись ст. ст. 9 ч. 6, 405, 407, 412, 424, 426, 532, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_7 - захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 червня 2015 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 скасувати.
Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4