АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1475/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289, Доповідач ОСОБА_2
ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 357 КК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року у кримінальному провадженні № 0002559 щодо обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 357 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно зі ст. 89 КК України раніше не судимий,

за участю: прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року

ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за:

- ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді арешту на строк 2 місяці;

- ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

- ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалено рішення про цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 на відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.

Судом вирішено питання про речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні.

Як установив суд першої інстанції у вироку, 16 березня 2015 року приблизно о

18 годині ОСОБА_7 , з метою вчинення крадіжки чужого майна, зайшов у роздягальну ліцею «Обдарування», розташованого по вул. Кіпріянова, 4-А в м. Києві, де з кишені жіночої шуби, яка належить ОСОБА_10 , взяв ключ від автомобіля з логотипом «Citroen» та пішов з приміщення ліцею.

На майданчику, розташованому біля огорожі території ліцею «Обдарування», ОСОБА_7 помітив автомобіль «Citroen C4 Picasso», державний номерний знак

НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 та, скориставшись викраденим раніше ключем з логотипом «Citroen» і виявивши, що двері даного автомобіля ним відчиняються, вирішив незаконно заволодіти вказаним транспортним засобом з метою його подальшої реалізації та отримання коштів для власних потреб.

В цей же день, приблизно о 18 годині 15 хвилин, на виконання злочинного умислу ОСОБА_7 , пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, сів в салон автомобіля, завів двигун та з місця вчинення злочину на автомобілі «Citroen C4 Picasso», державний номерний знак НОМЕР_1 , зник, незаконно заволодівши зазначеним транспортним засобом.

Крім того, ОСОБА_7 16 березня 2015 року приблизно о 18 годині 15 хвилин, знаходячись в салоні автомобіля «Citroen C4 Picasso», у сонцезахисному козирку з боку водія виявив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіля «Citroen C4 Picasso», державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_10 та посвідчення водія серії НОМЕР_4 , видане на ім`я ОСОБА_10 , якими незаконно заволодів, розпорядившись на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_7 з салону автомобіля «Citroen C4 Picasso» таємно викрав навігацію марки «Тенекс», вартістю 500 гривень, електрошокер, вартістю 600 гривень, лижний шолом, вартістю 1 000 гривень, 3 пари сонцезахисних окулярів, загальною вартістю 1 800 гривень та дитяче автокрісло марки «Ромер», вартістю 2 643 гривень, а всього майна, що належить ОСОБА_10 , на загальну суму 7 543 гривень, яким розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим слідством час, місці та спосіб, у невстановленої досудовим слідством особи незаконно придбав психотропну речовину, яку став незаконно зберігати при собі без мети збуту. 07 квітня 2015 року о 17 годині ОСОБА_7 в дворі будинку № 31-А по вул. Г.Наумова в м. Києві був затриманий працівниками міліції, які виявили та в подальшому вилучили у нього психотропну речовину амфетамін, масою амфетаміну в речовині 1,142 г.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочинів і правильність кваліфікації його діянь, посилаючись на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, що потягло за собою м`якість призначеного покарання, просить скасувати вирок суду в частині покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, за ч. 1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, за ч. 3 ст. 357 КК України у виді арешту на строк 2 місяці, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Апелянт не погоджується з рішенням суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та в обґрунтування наведеного стверджує, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано відношення обвинуваченого до скоєного та дані про його особу, не дано оцінки злочинним діям ОСОБА_7 , зокрема тому, що злочини ним були вчинені в приміщенні дошкільного закладу і це свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого та його антисоціальну спрямованість.

До того ж, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, як вважає прокурор, суд першої інстанції у вироку не вказав з яких саме підстав він дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, тобто не мотивував своє рішення в цій частині.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 , посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року, як законний, обґрунтований та вмотивований, залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим; пояснення обвинуваченого та захисника, котрі заперечували проти поданої апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 :

за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом,

за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння важливим особистим документом,

за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка),

за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час судового провадження колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, внаслідок чого обвинуваченого безпідставно звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас положення ст. 50 КК України визначають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Згідно з вимогами ст. 75 КК України якщо суд при призначені покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

З матеріалів кримінального провадження та змісту вироку вбачається, що призначаючи ОСОБА_7 вид і розмір покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 309 КК України - у виді позбавлення волі, за ч. 3 ст. 357 КК України у виді арешту, та відповідно до правил ст. 70 КК України остаточне покарання - у виді позбавлення волі на строк 5 років, що прокурором в апеляційній скарзі не оспорюються, та звільняючи від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції, дотримавшись вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які віднесені до категорії злочинів середньої і невеликої тяжкості, та фактичні обставини їх вчинення; щире каяття ОСОБА_7 , визнавши це обставиною, яка пом`якшує покарання; відсутність обставин, що покарання обтяжують; відшкодування обвинуваченим завданої матеріальної шкоди і думку потерпілої, котра не вимагала для ОСОБА_7 суворого покарання; особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціальних медичних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також стан його здоров`я, бо він є інвалідом II групи, і наявність на утриманні неповнолітньої дитини.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням зі встановленням йому максимально можливого іспитового строку на 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Доводи прокурора про те, що судом не в повній мірі враховано фактичні обставини злочинів, тобто конкретні дії ОСОБА_7 , частину з яких ним вчинено в приміщені та неподалік від приміщення навчального закладу ліцею «Обдарування», є непереконливими, оскільки зазначене було оцінено судом у сукупності з іншими обставинами провадження, з урахуванням тяжкості злочинів, наслідків вчиненого та даних про особу винного, а сама по собі ця обставина не може бути безумовною підставою для висновку про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_7 і не є в даному випадку перешкодою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

При цьому посилання прокурора на неврахування судом особи винного та його відношення до вчиненого є безпідставними, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 визнав свою винуватість, розкаявся у вчиненому та відшкодував потерпілій матеріальну шкоду, а сукупність даних про його особу свідчить про обґрунтованість рішення про застосування положень ст. 75 КК України.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не допущено, підстав для висновку про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та вважати призначене ОСОБА_7 покарання несправедливим внаслідок його м`якості колегією суддів не встановлено, а наведені судом у вироку висновки щодо покарання, всупереч доводів прокурора, достатньо обґрунтовані, апеляційна скарга прокурора має бути залишена без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_7 без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4