пр. № 1-кп/759/850/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

провівши в приміщені суду у відкритому судовому засіданні в м. Києві підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0002997 за обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 , потерпілі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представник потерпілого ТОВ «Торговий дім» «Верстатобудівний концерн» ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002997 від 28.03.2015 р., з додатками відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, надійшов до Святошинського районного суду м. Києва 07.10.2015.

В підготовче судове засідання потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також представник потерпілого ТОВ «Торговий дім» «Верстатобудівний концерн» ОСОБА_8 , не з`явилися, про дату, час та місце проведення даного засідання повідомлені належним чином, клопотання щодо їх бажання бути присутніми під час підготовчого судового засідання до суду не надходили. Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вважає можливим провести підготовче судове засідання за відсутності потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також представника потерпілого ТОВ «Торговий дім» «Верстатобудівний концерн» ОСОБА_8 , оскільки їхня неявка в підготовче судове засідання не перешкоджає його проведенню.
Прокурор ОСОБА_4 просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, вважаючи, що по справі під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги, передбаченні ст. ст. 32, 291 КПК України, підстави для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. З ст. 314 КПК України, відсутні.
Захисник ОСОБА_5 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_3 , заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки даний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. В обвинувальному акті неповно та суперечливо викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення. Неконкретність формулювання обвинувачення та викладення фактичних обставин, зазначених в обвинувальному акті, порушує забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_3 на захист.
Прокурор ОСОБА_4 заперечував щодо повернення обвинувального акту.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, додані до нього додатки, вважає заявлене захисником клопотання таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.
Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт обов`язково має містити: анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вищевказані вимоги процесуального закону прокурором і слідчим виконано не було. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.08.2015, яка набрала законної сили 26.08.2015 р., обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002997, відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, був повернутий прокурору прокуратури Святошинського району м. Києва з підстав невідповідності його вимогам КПК України для усунення виявлених недоліків, які прокурором усунуті також не були.
Так, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також формулювання обвинувачення не містить відомостей про те, у чому саме полягали дії ОСОБА_3 щодо завдання майнової шкоди потерпілому ТОВ «Торговий дім «Верстатобудівний концерн» на загальну суму 310996 гривень 08 копійок, враховуючи, що одна із ознак грубого порушення громадського порядку особлива зухвалість, також характеризується умисним знищенням чи пошкодженням майна. В обвинувальному акті зазначено, «…внаслідок чого стався вибух та тимчасова пожежа», однак жодного слова не зазначено чи було пошкоджено майно, яке саме та кому воно належить.
Кваліфікуючою ознакою ч. 4 ст. 296 КК України є вчинення дії, що передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, якщо вони вчинені із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Однак, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також формулювання обвинувачення не містить відомостей про те, що ОСОБА_3 , застосовуючи предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження конкретним громадянам та, чи створювало використання зазначеного предмету під час вчинення ОСОБА_3 хуліганських дій, реальну загрозу для життя чи здоров`я цим громадянам, в чому саме вона проявилося, що є кваліфікуючою ознакою хуліганства за ч. 4 ст. 296 КК України.
Обвинувальний акт містить відомості про потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , проте виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не містить будь-яких відомостей про те, якими саме діями обвинуваченого ОСОБА_3 зазначеним особам завдано шкоди та якої саме, що відповідно до вимог ст. 55 КПК України було підставою для визнання їх потерпілими в даному кримінальному провадженні, не викладено, а відтак і не встановлено в чому саме полягала реальна загроза спричиненню шкоди життю та здоров`ю вказаних потерпілих.
Разом з тим, незважаючи на неодноразові судові виклики потерпілих (шляхом надсилання повісток за адресами, вказаними в обвинувальному акті, які тричі надсилалися, однак не були отримані потерпілими та повернулися за закінченням строку зберігання, а також неможливістю зв`язатися з ними телефонним зв`язком, оскільки вказані в обвинувальному акті телефонні номери є недійсними) потерпілі у судове засідання так і не з`явилися.
У зв`язку з чим, на думку суду, обвинувальний акт містить неналежні анкетні відомості стосовно потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , чим порушуються права потерпілого, передбачені ч. 3 ст. 56 КПК України та потерпілий позбавляється можливості виконати покладені на нього ст. 57 КПК України обов`язки.
Формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 296 КК України, викладене в обвинувальному акті, також є не конкретним і в частині встановлення таким фактичних обставин як застосування заздалегідь заготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень. В обвинувальному акті не викладено коли, ким саме та яким чином було заздалегідь заготовлено предмет для нанесення тілесних ушкоджень, оскільки встановлення таких обставин безпосередньо впливає на кваліфікацію діяння обвинуваченого.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що « ОСОБА_3 , взявши в праву руку скляну пляшку, заздалегідь підготовлену для спричинення тілесних ушкоджень, яка була заповнена легкозаймистою сумішшю та в горловині якої знаходилась ганчірка (коктейль молотова), підпалив її та кинув на територію незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ».
Однак, в обвинувальному акті не зазначено, коли, ким саме та яким чином була заздалегідь заготовлена ця пляшка для спричинення тілесних ушкоджень (які дії з її заготовки проводились, ким її було принесено на місце події тощо). Основною ознакою зазделегідь заготовленого предмету є те, що цей предмет зазделегідь приносять (привозять) на місце події.
Отже, в обвинувальному акті як формулювання обвинувачення, так і правова кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 296 КК України не ґрунтується на диспозиції її самої.
Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , може бути визнано вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою. Проте, в обвинувальному акті (у викладі фактичних обставин та формулюванні обвинувачення) жодного слова не зазначено про погодження ОСОБА_3 своїх дій з невстановленими досудовим слідством особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження. к видно з обвинувального акта під час досудового розслідування взагалі не було встановлено, відтак і не викладено в акті: в який саме спосіб обвинувачений погодив свої хуліганські дії з іншими особами, які нібито діяли в групі з ним, і сам зміст такого погодження.

Вказані недоліки фактично унеможливлюють здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 337 КПК України такий проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Відсутність в обвинувальному акті вказаних фактичних обставин позбавляє суд прийняти будь-яке процесуальне рішення по суті справи, яке можна було б безспірно визнати законним і справедливим, а будь-яке конкретне уточнення з цього приводу у подальшому виходитиме за межі такого поверхового і неконкретного обвинувачення. Така неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі (ст. 22 КПК України).
Завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним і абсолютним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів нівелює засади кримінального провадження, визначені ст. 7 КПК України, а тому є неприпустимим.
Пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Дані положення випливають і з п. (а) ч. З ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Неконкретність обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, порушує забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_3 на захист.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даній справі суд визнає істотні суперечності допущені в обвинувальному акті в аспекті визначення меж судового розгляду, а також його невідповідність вимогам закону щодо змісту.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Керуючись ст.ст.314-316 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Клопотання захисника задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002997 від 28.03.2015 р., з додатками відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, разом з додатками, повернути прокурору прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_4 у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення. Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1