Справа № 0203/2571/2012
ВИРОК

Іменем України

07 серпня 2012 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого, судді:ОСОБА_1,
при секретарі:ОСОБА_2,
з участю прокурора:ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, проживаючого у цивільному шлюбі, непрацюючого, маючого неповну середню освіту, раніше судимого:

- 14.03.2012 року Ленінським районним судом міста Вінниці за ст. 297 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік;

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 297 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 в період з 19.11.2002 року по 21.11.2002 року біля 23 год. 00 хв., спільно та за попередньою змовою з особою, справа відносно якої виділена в окреме провадження, шляхом вільного доступу, зайшли на територію кладовища, що розташоване в селі Дяківці, Літинського району, Вінницької області, де умисно, таємно, в місцях поховання громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ногами зламали 40 алюмінієвих секцій огорож, вартістю 25 грн. одна, всього на суму 1000 грн. та в подальшому продали.

Також, 14.10.2003 року біля 23 год. 00 хв. ОСОБА_4, спільно та за попередньою змовою з особою, справа відносно якої виділена в окреме провадження, шляхом вільного доступу, зайшли на територію кладовища, що розташоване в селі Дяківці, Літинського району, Вінницької області, де умисно, таємно, в місцях поховання громадян ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ногами зламали 26 алюмінієвих секцій огорож, вартістю 25 грн. одна, всього на суму 650 грн.

Крім цього, ОСОБА_4 15.05.2003 року, приблизно 01 год. 00 хв., за попередньою змовою з особою, справа відносно якої виділена в окреме провадження, маючи прямий умисел на таємне викрадення кольорового металу, з метою незаконного збагачення, з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу проник на територію місцевого кладовища, що розташоване в селі Мізяківські Хутори, Вінницького району, Вінницької області, де підійшовши до могил ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які огорожені однією огорожею, таємно пошкодив та викрав 35 секцій алюмінієвих плит, вартістю по 30 грн. за одну секцію, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду у розмірі 1050 грн. Після чого, ОСОБА_4 та особа, справа відносно якої виділена в окреме провадження, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення кольорового металу з огорож могил на кладовищі, підійшов до могил ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які огороджені однією огорожею, з якої таємно пошкодив та викрав 30 секцій алюмінієвих плит, вартістю по 30 грн. за одну секцію, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_15 матеріальну шкоду у розмірі 900 грн., викраденим розпорядився на власний розсуд.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю та суду показав, що восени 2002 року, точної дати не памятає, він разом із особою, справа відносно якої виділена в окреме провадження, підробляли на будівництві та одного разу, під час розпивання спиртних напоїв, особа, справа відносно якої виділена в окреме провадження, запропонував йому вчинити крадіжку огорож з кладовищ. Спочатку він не погоджувався, але потім у звязку із скрутним матеріальним становищем погодився. Одного дня вони вийшли з дому, сіли на маршрутне таксі та приїхали до Західного автовокзалу, де в подальшому сіли на рейсовий автобус та поїхали в напрямку міста Хмельницький. Через деякий час, вийшовши на якомусь пepexpecті вони дійшли до села Дяківці та пішли до кладовища. Через браму зайшли на його територію, де особа, справа відносно якої виділена в окреме провадження, почав наносити удари ногами по секціях паркану з кольорового металу, яким були огороджені могили. Зламані секції він складав в сумки. Потім вони пішли в сторону того перехрестя на якому вийшли з автобуса, а там сіли на рейсовий автобус сполученням Хмільник Вінниця. В Вінниці вони здали в пункт метало прийому вказані секції та розділили гроші.

Також, в жовтні 2003 року вони знову поїхали на теж кладовище, де з декількох могил особа, справа відносно якої виділена в окреме провадження, зламав секції огорожі, а він склав їх у сумки. Коли, повертались назад, до них підїхали працівники ДАІ, він почав тікати, а через деякий час поїв до міста Києва на заробітки, оскільки знав, що перебував у розшуку.

Також, приблизно в середині травня 2003 року він разом із особою, справа відносно якої виділена в окреме провадження, поїхали в село Мізяківські Хутори, Вінницького району, Вінницької області, щоб викрасти алюмінієві плити із секції огорож на могилах місцевого кладовища. Прийшовши на кладовище, підійшовши до огорожі, особа, справа відносно якої виділена в окреме провадження, тримав секції, а він ногою вибивав секції знизу. Так вони зламали приблизно 30-35 секцій огорожі, які склали в три сумки, одну з яких сховали у кущах на кладовищі, а інші взяли з собою та приїхавши до міста Вінниці, здали в приймальному пункті алюмінієві секції огорож, за які отримали 500 грн., які поділили порівну та витратили на власні потреби. Коли приїхали до селі Мізяківські Хутори, щоб забрати іншу сумку з викраденим, були помічені працівниками міліції. В скоєному щиро розкаюється, просить взяти до уваги, що з 2003 року став на шлях виправлення та суворо його не карати.

Суд, відповідно до ст. 299 КПК України, врахувавши думку учасників розгляду справи, вважає можливим визнати не доцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, підсудний вину свою у скоєних злочинах визнає повністю, сумнівів у добровільності та істинності підсудного у суду не має і йому розяснено, що він буде позбавлений можливості оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина підсудного у скоєнні інкримінованих йому злочинів доведена повністю в судовому засіданні.

Дії підсудного ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ст. 297 КК України, оскільки він шляхом вільного доступу, з територію кладовищ, умисно, таємно, в місцях поховання громадян зламали та викрав предмети, що знаходяться в місці поховання.

Суд приймає до уваги, що злочини підсудним було вчинено у період з листопада 2002 року по жовтень 2003 року, а на той час діяв кримінальний закон ст. 297 КК України, яка мала одну частину та була викладена в наступній редакції: Наруга над могилою, іншим місцем поховання, над трупом або урною з прахом покійного, а також викрадення предметів, що знаходяться в місці поховання або на трупі.

При визначенні виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу підсудного та обставини, що помякшують та обтяжують його покарання.

Обставини, що обтяжують покарання підсудного ОСОБА_4 судом не встановлені.

Обставинами, що помякшують покарання підсудного ОСОБА_4 є щире каяття. Крім того, суд враховує думку потерпілих, які не наполягають на суворому покаранні підсудного.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує та визнає те, що підсудний ОСОБА_4 визнав свою вину, щиросердечно розкаявся, став на шлях виправлення, а також враховує ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, тому вважає можливим його виправлення та перевиховання в умовах з ізоляцією від суспільства, не застосовуючи до нього максимальної міри покарання, передбаченої ст. 297 КК України.

Цивільні позови потерпілих слід залишити без розгляду, оскільки злочини підсудним ОСОБА_4 були вчинені за попередньою змовою разом із з особою, справа відносно якої виділена в окреме провадження, тому вони несуть солідарну відповідальність за завдані матеріальні збитки. Поряд з цим, суд розяснює потерпілим, що вони мають право звернутися до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином в порядку цивільного судочинства.

Запобіжний захід, обраний щодо підсудного, до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Питання щодо речових доказів слід вирішити в порядку ст. 81 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 297 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі п. 4 ст. 70 КК України шляхом частково складання призначених покарань за даним вироком та попереднім вироком - Ленінського районного суду міста Вінниці від 14.03.2012 року та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один ) рік 1 (один) місяць.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити без змін утримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 19.11. 2011 року.

Речові докази по справі (а.с. 26) 9 секцій алюмінієвої огорожі, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Вінницького РВ УМВСзнищити.

Цивільні позови ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_15, ОСОБА_12 Васильовича- залишити без розгляду.

На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення в суді, а засудженим з моменту отримання вироку.

Суддя: Л.П. Шевчук