АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 667/2414/15-к Головуючий в 1-й Інстанції
Провадження № 11-кп/791/705/15 Спічак о.б.
категорія: ст. 186 ч. 2 КК України Доповідач: ОСОБА_1
19 серпня 2015 року м. Херсон
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 1) вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 01.09.2014 за ст. 190 ч. 2 КК України на 3 роки позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки; 2) вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 27.04.2015 за ст. 185 ч. 2, 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі; 3) вироком Суворовського районного суду м. Херсона від. 12.05.2015 за ст. ст. 190 ч. 1, 190 ч. 2, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України на 3 роки 7 місяців позбавлення волі; жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 190 ч. 2, 186 ч. 2 КК України,
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 28 травня 2015 року,

Цим вироком ОСОБА_8 , визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 190 ч. 2, 186 ч. 2 КК України та призначено покарання:
-за ст. 190 ч. 2 КК України на 2 роки позбавлення волі;
-за ст. 186 ч. 2 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та покарання, призначеного за вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 12.05.2015 року остаточно признано ОСОБА_8 покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з 17 березня 2015 року.
Вирішено питання про речові докази.
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за злочини, вчинені ним за таких обставин.

1. ОСОБА_8 , 05.12.2014 близько 18.30 год., знаходячись в першому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , повторно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою, використовуючи довірливі відносини з ОСОБА_9 , під приводом здійснення телефонного дзвінка попросив останню передати йому належний їй мобільний телефон „Самсунг вартістю 1499 грн., в якому знаходилась карта пам`яті об`ємом 2-GB вартістю 65 грн., сім-карта оператора зв`язку МТС вартістю 10 грн., та не маючи наміру пвертати його, заволодів вказаним телефоном та його продав, отримані кошти витратив на власні потреби, в результаті чого заподіяв потерпілій матеріальні збитки на суму 1574 грн.

2. Окрім того, ОСОБА_8 22.01.2015 близько 12.00 год., знаходячись в кафе „Росинка по вул. А. Макарова № 55 в м. Херсоні, де розпивав спиртні напої, переслідуючи умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, повторно, під приводом здійснити телефонний дзвінок, відкрито заволодів належним ОСОБА_10 мобільним телефоном „Нокіа вартістю 500 грн., в якому знаходилась карта пам`яті об`ємом 2- GB вартістю 65 грн., сім-карта оператора зв`язку МТС вартістю 10 грн., в результаті чого заподіяв потерпілій матеріальні збитки на суму 575 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 висловлює свою незгоду з рішенням суду про кваліфікацію його дій за ст. 186 ч. 2 КК України та просить переглянути вирок суду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не оспорюючи доведеність вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 190 ч. 2 КК України, вважає вирок в частині визнання ОСОБА_8 винним за ст. 186 ч. 2 КК України таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що обставини кримінального провадження свідчать про те, що умисел ОСОБА_8 був спрямований на таємне заволодіння телефоном потерпілої ОСОБА_10 . Просить змінити вирок суду щодо ОСОБА_8 в частині визнання його винним за ст. 186 ч. 2 КК України, перекваліфікувавши його дії за цим епізодом зі ст. 186 ч. 2 на ст. 185 ч. 2 КК України, призначивши покарання з урахуванням перекваліфікації і відповідно до обставин кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданих апеляційних скарг, пояснення захисника, який підтримав апеляційні скарги з підстав зазначених у них, думку прокурора про залишення апеляційних скарг без задоволення, а вироку суду без змін, вислухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають за таких підстав.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у відкритому викраденні майна потерпілої ОСОБА_10 - мобільного телефону „Нокіа 22.01.2015. Доказами вчинення обвинуваченим цього злочину є показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Ці докази є належними, допустимими і достатніми. Вони повно відтворюють події і факти, які відповідно до ст. 91 КПК підлягають встановленню, та узгоджуються між собою.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 показала, що 22.01.2015 біля 08.00 години до кафе „Росинка зайшов ОСОБА_14 , який розпивав спиртні напої і перебував там до 12.00 години. Два рази він просив у неї телефон, щоб подзвонити, після чого повертав. Останній раз узяв телефон під приводом здійснення дзвінка знайомому з метою отримання коштів для оплати за замовлення. Вийшов з кафе на вулицю з телефоном та почав втікати. На її крик останній не відреагував, а перестрибнув через паркан та зник.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що працює в кафе „Росинка та була свідком того, як ОСОБА_14 перебуваючи в кафе просив у ОСОБА_10 телефон для здійснення дзвінків, а останній раз вийшов з телефоном на вулицю, ОСОБА_15 вибігла за ним, закричала, але він втік з телефоном.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_8 попросив його здати телефон до ломбарду по вул. Р. Люксембург в м. Херсоні. Він здав телефон та виручені кошти віддав ОСОБА_8 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що ОСОБА_8 знає візуально, 22.01.2015 він бачив його в кафе „Росинка, останній пив пиво, через деякий час йому зателефонувала бармен та повідомила, що ОСОБА_14 викрав у неї телефон.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 6 постанови № 12 від 12.12.1992 „Про судову практику в справах про корисливі злочини проти приватної власності дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном або його утримання, належить кваліфікувати як грабіж.

Посилання обвинуваченого та його захисника в апеляційних скаргах про відсутність у ОСОБА_8 умислу на відкрите викрадення майна потерпілої ОСОБА_10 , спростовується вищезазначеними показаннями потерпілої та свідків, які є належними, достатніми і допустимими доказами, у достовірності яких колегія суддів немає сумнівів.

Таким чином, дослідивши та проаналізувавши наведені докази в їх сукупності, суд першої інстанції дав їм належну оцінку й обґрунтовано прийшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Призначене судом покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, та є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення та були безумовною підставою для скасування або зміни вироку, колегією суддів, - не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, про те, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 28 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно,

Суддя: ОСОБА_2