Справа № 405/7057/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2015 рокуЛенінський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю прокурора: ОСОБА_2

захисника: ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кіровограді обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000060 від 03.04.2015 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Явдотівка, Широківського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не одруженого, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розвідника 2 відділення 3 групи спеціального призначення 10 роти спеціального призначення 4 загону спеціального призначення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , сержанта, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та угоду про визнання винуватості укладену між військовим прокурором Кіровоградського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем /крім строкової служби/, за наступних обставин.

Сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , та перебуваючи на посаді розвідника 2 відділення 3 групи спеціального призначення 10 роти спеціального призначення 4 загону спеціального призначення зазначеної військової частини, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 № 551-ХІV, ст. ст. 1, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді тимчасового ухилення від проходження військової служби в умовах особливого періоду, будучи придатним для проходження військової служби, 23 березня 2015 року самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду та продовжував ухилятися від проходження військової служби без поважних причин до 2 червня 2015 року.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, не заперечував проти фактичних обставин справи і показав, що дійсно самовільно залишив військову частину і був відсутній з 23.03.2015р. по 02.06.2015р.. У вчиненому розкаявся.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем /крім строкової служби/.

25 вересня 2015 року між військовим прокурором Кіровоградського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, за змістом якої ОСОБА_5 зобов`язується беззастережно визнати свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, сторони узгодили, що покарання ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України призначається у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановленні ст.473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та закону, суд прийшов до висновку, що угода підлягає затвердженню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до положень частин 2 та 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Згідно з ч.5 ст.469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, правову кваліфікацію кримінального правопорушення органом досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_5 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання, передбачена санкцією ч.4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що обвинувачений не має можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом встановлено не було.

Умови даної угоди відповідають вимогам Кримінально процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про наявність, передбачених законом підстав для затвердження угоди про визнання винуватості від 25.09.2015 року і призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст. 314, 374, 472-475 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду від 25.09.2015 року про визнання винуватості укладену між військовим прокурором Кіровоградського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України призначити узгоджене покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 /три тисячі чотириста/ гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді особистого зобов`язання скасувати.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених статтею 394 КПК України до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський райсуд м. Кіровограда протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_1