Справа № 138/1379/14-к
Провадження №11-кп/772/22/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2016 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03.11.2014 року, яким
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України,
уродженця м. Могилів-Подільський,
проживаючого в
АДРЕСА_1 ,
раніше 5 разів судимого, востаннє 13.12.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4-х років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та йому призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69, 77 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, від вібування якого на підставі ст. 75 КК України він звільнений з випробуванням з іспитовим строком один рік та на нього покладені обов`язки, передбачені п.п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України;
вирішено питання про долю судових витрат та речових доказів,
ВСТАНОВИВ:
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.
21.01.2014 року біля 12 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у плодовому саду, розташованому неподалік Могилів-Подільської виправної колонії №114, що в с. Воєводченці Могилів-Подільського району Вінницької області, попередньо домовившись із ОСОБА_9 про збут останньому наркотичного засобу, отримав у нього кошти в сумі 300 грн.
22.01.2014 року ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут наявного у нього наркотичного засобу, приїхав до плодового саду, що знаходиться поблизу с. Воєводченці Могилів-Подільського району Вінницької області, де цього ж дня біля 10.40 год. в приміщенні будинку АДРЕСА_2 збув своєму знайомому ОСОБА_9 наркотичний засіб.
22.01.2014 року біля 11.10 год.. працівниками Могилів-Подільського МВ УМВС України у Вінницькій області під час поверхневого огляду ОСОБА_9 , під нижньою білизною останнього було виявлено і вилучено полімерний згорток із смолоподібною речовиною коричневого кольору, яка згідно висновку судово-хімічної експертизи №89 від 31.01.2014 року містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено опій ацетильований, масою у перерахунку на висушену речовину 0,124 г.
Не погодившись з вироком суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03.11.2014 року скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6-ти років 6-ти місяців позбавлення волі з конфіскацією майна та на підставі ст. 71 КК України часткового приєднати невідбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2012 року, призначивши йому остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу державного обвинувача без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за вказаних у вироку обставин базується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказів та учасниками судового розгляду не оскаржується.
Призначивши обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст. 307 КК України, від відбування якого ОСОБА_7 звільнивши з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд не дотримався вимог ст. 65 КК України, прийнявши таке рішення всупереч з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Так, фактично поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_7 раніше чотири раз судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, на шлях виправлення не став, вчинив новий умисний тяжкий злочин, що свідчить про його антисоціальну спрямованість, свою вину в скоєному не визнав.
З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає жодних підстав для призначення ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.
Разом з тим, враховуючи позитивну характеристику обвинуваченого та його сімейний стан, йому слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст. 307 КК України, в розмірі, наближеному до мінімального і лише таке покарання буде необхідне й достатнє для виправлення винного та попередження вияснення ним нових злочинів.
Крім того, в ході апеляційного розгляду кримінального провадження колегією суддів задоволено клопотання прокурора та відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України досліджені надані стороною обвинувачення докази, які не були предметом дослідження судом першої інстанції, оскільки про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Згідно досліджених доказів, а саме, вироку Дніпровського районного суд м. Києва та довідки про судимість, ОСОБА_7 13 грудня 2012 року був засуджений за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки.
Отже, з урахуванням того, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 307 КК України, в період невідбутого покарання за попереднім вироком, йому необхідно призначити остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст. 71 КК України.
Крім того, судом при ухваленні вироку було вирішено питання про долю речових доказів опію ацетильованого та двох медичних шприців, проте долю даних речових доказів було вирішено вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду від 07.04.2014 року в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 за ч.1 ст.309 КК України.
Також вироком суду вирішено питання щодо судових витрат, пов`язаних із залученням експертів, однак експерти у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 не залучались.

Керуючись ст. ст.405, 407, 409, 414, 420 КПК України, апеляційний суд , -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 3 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.
Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2012 року, остаточне покарання ОСОБА_7 призначити у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
З резолютивної частини вироку виключити вказівки про знищення речових доказів та стягнення з обвинуваченого на користь держави процесуальних витрат.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: (підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом: