Апеляційний суд Житомирської області
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Ухвала

Іменем України

07 грудня 2010 року. Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Крижанівського В.В.

суддів: Шеніна П.О. , Ляшука В.В.

з участю прокурора Філя С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 23 вересня 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Зазначеним вироком суду першої інстанції:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, одруженого, має двох неповнолітніх дітей, працюючого водієм служби таксі „Фокс, проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше судимого:

- 23.04.2003 р. Житомирським райсудом за ст. 185 ч. 3 КК України на 5 років позбавлення волі;

- 14.03.2008 р. Богунським райсудом м. Житомира за ст. ст. 296 ч.2, 186 ч.2, 70 ч.1 КК України на 2 роки п/волі /перша судимість погашена згідно до вимог ст. 89 КК України/; звільнений умовно-достроково 20.11.2009 року постановою Бердичівського міськрайонного суду на 6 міс. 12 днів п/ волі, -

- було засуджено за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки 3 місяці позбавлення волі.

На підставі ст.71 ч.1 КК України суд до цього покарання частково приєднав невідбуте за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 19 лютого 2009 року та остаточно визначив його - 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому обрахований з часу взяття його під варту.

Міра запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишена підписка про невиїзд.

Стягнуто з засудженого на користь держави 225 грн.36 коп. судових витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи.

Згідно вироку, ОСОБА_1 10 лютого 2010 року о 00 год. 10 хв., перебуваючого в стані алкогольного сп'яніння, знаходився біля автомобіля ВАЗ «2106» д.з. АА 42-76 АР поряд із будинком № 64 по вул. 1-го Травня в м. Житомирі. В автомобілі, що належав гр. ОСОБА_2, засуджений помітив на передній панелі автомагнітолу „Піонер. Користуючись тим, що за його злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, таємно повторно викрав чуже майно, а саме автомагнітолу вартістю 390 грн.

Після чого ОСОБА_1, продовжуючи злочинні дії, підійшов до капоту даного автомобіля і відчинив його, звідки таємно повторно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_2, а саме акумуляторну батарею „ Віста вартістю 200 грн. Після чого засуджений з викраденим майном з місця вчинення злочину зник.

На вирок суду подана апеляція засудженого ОСОБА_1, в якій той просить змінити вирок суду, врахувати його сімейний стан, дані про особу і помякшити призначене покарання, застосувавши ст.69 КК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив проти апеляції, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Апеляційний розгляд справи вперше був призначений на 23.11.10 року. За повідомленням засудженого, він захворів і просив перенести розгляд справи, забовязавшись додати довідки про стан здоровя.

Справа двічі відкладалась: на 30.11 і 07.12.10 року, з повідомленням про це засудженого та його адвоката. Ніхто з них в судові засідання не зявився і ніяких довідок не надіслав. За законом, явка даного конкретного засудженого на апеляційний розгляд справи не є обовязковою. Своїми правами Власюк розпорядився на власний розсуд.

Що стосується доведеності вини ОСОБА_1 або правильності кваліфікації його дій, то вони ніким з можливих апелянтів, в тому числі і ним, не оспорюються.

Його вимоги про необхідність застосування ст.69 КК України є безпідставними, оскільки він раніше 3 рази притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, правильних висновків не зробив і знову скоїв аналогічний злочин, не відбувши покарання за попередній.

Суд 1-ої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого засудженим діяння, його особу та обставини, що помякшують і обтяжують його покарання. Останне обрано з дотриманням вимог ст.65 КК України і не в максимальних межах санкції ч.2 ст. 185 КК України. Підстав для застосування до засудженого більш мякого покарання або за видом, або нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією останнього закону, колегія суддів не вбачає, оскільки Власюк не відбув покарання у вигляді позбавлення волі за останнім вироком і воно приєднано до нового покарання.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 23.09.10р. щодо нього - без змін.

Судді: