Дата документу Справа № 311/3266/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/166/16
Єдиний унікальний № 311/3266/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001937, відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любимівки Михайлівського району Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, який навчається у Василівському професійному ліцеї, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 08.09.2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. ст. 75, 76, 104 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

- 08.09.2014 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України, ст. ст. 69, 75, 76, 104 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

за участю: прокурора ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2015 року (з урахуванням виправлених у ньому описок, згідно з ухвалою від 15.10.2015 року),

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, після чого ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ч. 1, ч. 2 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 08.09.2014 року у вигляді 6 місяців позбавлення волі, за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.09.2014 року у вигляді 6 місяців позбавлення волі та остаточно до відбуття призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В обґрунтування скарги апелянт послався на те, що суд у мотивувальній частині свого вироку враховує той факт, що 08.09.2014 року перший вирок було ухвалено Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області у першій половині дня, а другий Василівським районним судом Запорізької області у другій половині дня.

Проте, як зазначив прокурор, суд, у порушення вимог ст. 71 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання ОСОБА_6 застосував положення ст. 71 КК України, частково приєднавши вирок Василівського районного суду Запорізької області від 08.09.2014 року, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.09.2014 року взагалі залишив поза увагою, що значно вплинуло на остаточну міру покарання.

Отже, як вважає апелянт, суд повинен був застосувати щодо обвинуваченого більш суворе покарання за сукупністю вироків згідно зі ст. 71 КК України.

У запереченнях обвинувачений ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду щодо нього без змін, вважаючи заявлені прокурором у скарзі вимоги незаконними та такими, що порушують його права та законні інтереси.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав подану скаргу, захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили залишити скаргу без задоволення, колегія суддів, перевіривши матеріали провадження, вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2015 року, з урахуванням виправлених у ньому описок згідно з ухвалою від 15.10.2015 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1, ч. 2 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 08.09.2014 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Оскаржуваним вироком, до набрання ним законної сили, обвинуваченому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та він взятий під варту негайно.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з часу затримання 12.02.2015 року.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь: ОСОБА_10 - 1 040 грн., ОСОБА_11 1 500 грн. Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком, 15 жовтня 2014 року, близько 11.00 години, ОСОБА_6 , знаходячись в гостях з дозволу господаря домоволодіння ОСОБА_10 у дворі АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що ОСОБА_10 займається господарством та не спостерігає за його діями, залишившись один на подвір`ї, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, повторно, з метою крадіжки чужого майна, через незачинені вхідні двері проник до будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав гроші в сумі 1 040 грн., якими в подальшому розпорядився за власним розсудом.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 1 040 грн.

Потерпілою заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на її користь матеріальної шкоди в сумі 1 040 грн., який не відшкодовано.

29 жовтня 2014 року, близько 10.00 години, ОСОБА_6 , з дозволу власниці ОСОБА_11 , знаходячись на території дачної ділянки АДРЕСА_3 , скористався тим, що ОСОБА_11 займається господарством та не спостерігає за його діями, залишившись один на території дачної ділянки, де, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, повторно, з метою крадіжки чужого майна, через незачинені вхідні двері, проник до господарської будівлі, звідки таємно викрав гаманець, в якому знаходились гроші в сумі 1 500 грн., якими в подальшому розпорядився за власним розсудом.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 1 500 грн.

Потерпілою ОСОБА_11 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на її користь матеріальної шкоди в сумі 1 500 грн., який не відшкодований.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою обвинуваченого та інших учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин провадження, оскільки вони учасниками судового розгляду не заперечувалися. При цьому обвинуваченому були роз`яснені наслідки недоцільності дослідження інших доказів, які йому були зрозумілі. Обґрунтованість недоцільності дослідження доказів не ставиться під сумнів у апеляційній скарзі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 185 КК України.

Доводи прокурора про те, що місцевий суд неправильно призначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків, оскільки частково не приєднав невідбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.09.2014 року, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КК України, ніхто не може бути притягнений до кримінальної відповідальності за той самий злочин більше одного разу.

Із роз`яснень п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зокрема вбачається, що за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком. Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК.

Виходячи із системного аналізу ч. 1 ст. 71 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», колегія суддів вважає, що при призначенні покарання за сукупністю вироків районний суд має право до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання тільки за одним попереднім вироком, тобто суд не має право одночасно до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднувати декілька невідбутих частин покарання за попередніми вироками.
Крім того, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 2 КК України, колегія суддів позбавлена процесуальних можливостей до покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 за вироком суду від 22.09.2015 року, ще раз частково приєднувати невідбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.09.2014 року, оскільки це вже зробив Солом`янський районний суд м. Києва, який вироком від 03.08.2015 року, обвинуваченому ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.09.2014 року (а.п. 47-52).

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що будь-яких порушень вимог Кримінального кодексу України судом першої інстанції при призначені обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за сукупності вироків допущено не було, судове рішення по справі є законним та обґрунтованим, а тому підстави для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги відсутні.
Згідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, по якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи вищевказані вимоги законів, а також те, що ОСОБА_6 тримався під вартою по даному кримінальному провадженні з 22.09.2015 року по 01.02.2016 року включно, колегія суддів зараховує цей строк з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Василівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 (з урахуванням виправлених у ньому описок, згідно з ухвалою від 15.10.2015 року), без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 22.09.2015 року до 01.02.2016 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4