АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1668/15 Справа № 185/5020/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську, матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_7 вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлоград, Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 11 грудня 2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.125 КК України до громадських робіт на строк 100 годин,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.2 ст.389 та ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 389 КК України у вигляді арешту строком на 2 (два) місяці;

- за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді 200 (двісті) годин громадських робіт.

На підставі ст.70,71,72 КК України остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді арешту строком на 2 (два) місяці 10 (десять) днів.

Вироком суду встановлено, що 23 січня 2015 року до Павлоградського МРВ КВІ в Дніпропетровській області надійшов вирок Павлоградського міськрайоного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року згідно якого за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.125 ч.1 КК України, ОСОБА_9 було призначено покарання у вигляді 100 годин громадських робіт.
09 лютого 2015 року в Павлоградському МРВ КВІ в Дніпропетровській області ОСОБА_9 був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт, а також попереджений про те, що у разі ухилення від відбування покарання на підставі ч.2 ст.389 КК України, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності, про що було відібрано підписку. У відповідності до ч.3 ст.13 КВК України, 09 лютого 2015 року, заступником начальника Павлоградського МРВ КВІ в Дніпропетровській області капітаном внутрішньої служби ОСОБА_10 було винесено постанову про встановлення дня явки ОСОБА_9 на реєстрацію до Павлоградського МРВ КВІ в Дніпропетровській області - перший понеділок кожного місяця. З постановою ОСОБА_9 був ознайомлений під підпис.
09 лютого 2015 року ОСОБА_9 було вручено направлення на громадські роботи до комунального підприємства «Затишне місто» м.Павлограда де ОСОБА_9 повинен приступити до праці не пізніше ніж 12 лютого 2015 року. Останньому було роз`яснено порядок і умови відбування покарання у вигляді громадських робіт де він повинен працювати по 4 години в день у вільний від роботи чи навчання час, але не менше ніж 25 годин, а також доведено ч.2 ст.38 КВК України, про що він зазначив в письмовому поясненні.
ОСОБА_9 , склав графік виходу на громадські роботи в лютому 2015 року, а саме 14, 15, 21, 22 та 28 лютого 2015 року з 8.00 год. до 12.00 год. по 4 годин в день, що становить лише 20 годин та суперечить ч.2 ст.38 КВК України.
23 лютого 2015 року старшим інспектором Павлоградського МРВ КВІ в Дніпропетровській області майором внутрішньої служби ОСОБА_11 , був здійснений вихід до комунального підприємства «Затишне місто» міста Павлограда, для здійснення перевірки виконання вироку суду ОСОБА_9 до покарання у вигляді громадських робіт про що було складено письмовий акт. В акті зазначено що 22 лютого 2015 року для відбуття призначеного покарання за графіком ОСОБА_12 не з`явився та причину не виходу не повідомив, але до комунального підприємства «Затишне місто» м.Павлограда прибув хлопець, який назвався ОСОБА_13 та намагався відпрацювати за останнього громадські роботи, якого до праці працівники КП «Затишне місто» не допустили.
25 лютого 2015 року ОСОБА_12 з`явився до Павлоградського МРВ КВІ в Дніпропетровській області за викликом, для з`ясування причини не виходу на громадські роботи у лютому 2015 року, згідно складеного останнім графіка, про що ОСОБА_12 надав письмове пояснення що він не виходив на громадські роботи в зв`язку з тим що перебував на роботі, але працює не офіційно та надати довідку з роботи не може та інших підтверджуючих документів поважної причини у нього не має, за що ОСОБА_14 було винесено повторно письмове попередження.
10 березня 2015 року до Павлоградського МРВ КВІ в Дніпропетровській області надійшов табель за лютий 2015 рік на ОСОБА_9 , згідно якого він повинен був відпрацювати 20 годин, а фактично відпрацював лише 1,5 годин. Не зважаючи на те що ОСОБА_9 не одноразово було роз`яснено порядок відбування покарання у вигляді громадських робіт та наслідки ухилення від відбування покарання станом на теперішній час графік на березень 2015 рік не складав.
31 березня 2015 року заступником начальника Павлоградського МРВ КВІ в Дніпропетровській області капітаном внутрішньої служби ОСОБА_10 , був здійснений вихід до комунального підприємства «Затишне місто» м.Павлограда, для здійснення перевірки виконання вироку суду ОСОБА_9 , до покарання у вигляді громадських робіт не приступив, про що було складено письмовий акт.
ОСОБА_9 продовжуючи діяти умисно, не ставлячи до відома уповноважені органи про свої дії, достовірно знаючи, що за невиконання покладених на нього вироком суду обов`язків йому загрожує кримінальна відповідальність, діючи у формі бездіяльності, без поважної причини не з`явився до КП «Затишне місто», для відпрацювання громадських робіт, про причину не явки нікому не повідомив чим ухилився від відбування громадських робіт.
Таким чином, ОСОБА_9 , будучи в належній формі ознайомлений із порядком та умовами відбування покарання у вигляді 100 годин громадських робіт, присуджених йому вироком суду, достовірно знаючи про наслідки не виконання покладених на нього обов`язків, будучи зобов`язаним додержуватися встановлених відповідно до ст.37 КВК України, порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначеному для нього об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції, про що був письмово попереджений, ігнорував вимоги законодавства, умисно ухилявся від покладених на нього обов`язків, не відбував громадські роботи в КП «Затишне місто» чим ухилявся від відбування покарання у вигляді громадських робіт, та з присуджених йому Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 100 (ста) годин громадських робіт відпрацював лише 1,5 годин, невідпрацьований час складає 98,5 годин, тобто скоїв кримінальне правопорушення проти правосуддя.
Крім того, 06 квітня 2015 року приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , став виражатись нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_7 .. Після чого, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла сварка, під час якої у ОСОБА_9 раптово виник злочинний намір на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.
Тоді ж, 06 квітня 2015 року о 21 годині 45 хвилин, ОСОБА_9 знаходячись в приміщенні квартири за вищевказаною адресою, реалізуючи свій злочинний намір на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , на ґрунті особистої неприязні, за допомогою пластикових пляшок, які ОСОБА_9 тримав в руках, хаотично наніс три удари з правої сторони в область обличчя ОСОБА_7 , чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи № 120 від 21 квітня 2015 року, у вигляді гематом та синців в області обличчя та голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_9 , просить вирок суду змінити та призначити покарання за ч.2 ст.389, ч.1 ст.125 КК України з застосуванням ст. 69,71,72 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Вирок Павлоградського міськрайонного суду від 11 грудня 2015 року за ст.125 ч.1 КК України виконувати самостійно.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував всі пом`якшуючи обставини, які дають підставу суду призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України. Також зазначає, що провину визнає, щиро розкаюється в скоєних правопорушеннях.

В апеляційній скарзі, потерпіла ОСОБА_7 , просить вирок суду відносно ОСОБА_9 змінити, та призначити йому покарання за ч.2 ст.389, ч.1 ст.125 КК України з застосуванням ст.69,71,72 КК України у вигляді штрафу.

В обґрунтування зазначає, що вирок суду повинен бути змінений через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, оскільки суд призначив дуже суворе покарання не врахувавши всі пом`якшуючи обставини. Зазначає, що ОСОБА_9 відшкодував в повному обсязі матеріальну і моральну шкоду і претензій до останнього потерпіла не має.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілу ОСОБА_7 які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, та вимагали змінити вирок суду, пом`якшивши покарання, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг як обвинуваченого так і потерпілої та вважала що вирок є законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, вивчивши і проаналізувавши доводи, що містяться в апеляційних скаргах, зіставивши їх з наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги як обвинуваченого так і потерпілої задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які обвинуваченим не оспорювалися і стосовно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувалися, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком суду першої інстанції.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність ОСОБА_9 в ухиленні від відбування громадських робіт, та в заподіянні легкого тілесного ушкодження за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку.

Як вбачається з апеляційних скарг, обвинувачений ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_7 висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.389, ч.1 ст.125 КК України не оспорюють.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи як обвинуваченого так і потерпілої в апеляціях про невідповідність призначеного ОСОБА_9 покарання ступеню тяжкості вчиненого та його особі внаслідок суворості.
Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При визначенні покарання ОСОБА_15 суд урахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, відомості про особу обвинуваченого, обставини, що впливають на покарання.
Зокрема, суд 1-ї інстанції обґрунтовано врахував, те що обвинувачений хоча і характеризується позитивно, визнав себе винним у вчиненому та щіро покаявся, однак раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, правопорушення вчинив до повного відбуття призначеного покарання за попереднім вироком, обставиною, що обтяжує його покарання є рецидив злочинів.
Аналізуючи наведене колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України, оскільки ОСОБА_9 неодноразово засуджувався за аналогічні правопорушення, будь-яких обставин, що істотно знижують ступень тяжкості вчинених правопорушень судом апеляційної інстанції не встановлено.
З огляду на викладене суд, дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив ОСОБА_9 покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Тому не має підстав вважати таке покарання є явно несправедливим унаслідок його суворості, про що йдеться в апеляційних скаргах обвинуваченого та потерпілої. З цих же підстав апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
При перевірці матеріалів кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року відносно ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді