<Справа № 1-52/11 Номер провадження -
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2011 Рокитнянський районний суд Київської області у складі головуючого судді Нечепоренка Л.М., при секретарі Киричок В.В., за участю прокурора Михайленка О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Рокитне кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки та мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, українки, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючої, не одруженої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, не судимої

за ст. 166 ч.1 КК України,-

У С Т А Н О В И В :

Підсудна має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживав спільно з нею.

Згідно ст.180 СМ України батьки зобов»язані матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст.112 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві.

Про всі зазначені батьківські обов»язки та необхідність їх неухильного виконання підсудна достовірно знала, оскільки неодноразово попереджалась про відповідальність за невиконання цих обов»язків.

Незважаючи на викладене, підсудна, усвідомлюючи свій обов»язок утримувати неповнолітнього сина, з 2000 року офіційно не працює, на облік до центру зайнятості населення з метою працевлаштування та отримання матеріальної допомоги не стала. Кошти, які отримувала підсудна як пенсію по інвалідності на молодшого сина ОСОБА_3 у сумі 700 грн. використовувала для власного проживання, оскільки не мала власного заробітку.

Будь-яких заходів, спрямованих на забезпечення рівня життя, достатнього для фізичного та морального розвитку свого неповнолітнього сина і виховання його в дусі поваги до прав і свобод інших людей не вживала.

Бездіяльність підсудної по виконанню своїх батьківських обов»язків по вихованню та утриманню свого неповнолітнього сина, сприяла суттєвій затримці духовного та психічного розвитку неповнолітнього, що згідно висновку амбулаторної судового-психологічної експертизи №104 від 20.01.2010 року призвело до настання тяжких наслідків.

Крім того, відсутність контролю з її сторони за його дозвіллям та поведінкою призвела до вчинення неповнолітнім протягом 2009-2010 р.р. тяжких корисливих злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України.

Відповідно вироку Рокитнянського райсуду від 08.12.2010 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.185 ч.3 та 190 ч.2 КК України за призначено покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі.

Сам неповнолітній ОСОБА_2 пояснив, що вчинив тяжкий злочин оскільки йому були потрібні кошти для забезпечення своїх життєвих потреб, зокрема купівля одягу та взуття.

Підсудна в судовому засіданні визнала себе винним повністю у предявленому їй обвинуваченні, у вчиненому розкаялася. Погодився на скорочений розгляд справи, Суду пояснив, що злочин вчинила за обставин, вказаних в обвинувальному висновку.

Відповідно до ч.3 ст.299 КПК України суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом підсудного, дослідженням даних, які характеризують особу винного, оскільки ці докази ніким не оспорюються, підсудний та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, вони не викликають сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Суд вважає доказаною винність підсудної у вчиненому злочині.

Суд кваліфікує дії підсудної за ст.166 ч.1 КК України як злісне невиконання матір»ю встановлених законом обов»язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

При обранні виду і міри покарання підсудній суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудної, з врахуванням обставин, що помякшують та обтяжують покарання.

Помякшуючими обставинами суд визнає щире каяття, обтяжуючих обставин суд не вбачає.

Суд вважає, що підсудній необхідно обрати покарання у виді обмеження волі.

Але враховуючи особу підсудної, що злочин вчинений вперше, що на утриманні у неї є ще один неповнолітній син-інвалід, суд приходить до висновку про можливість її виправлення без відбування покарання і тому приймає рішення про звільнення підсудної від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов»язки.

Керуючись ст.ст. 323-324 КПК України, суд

З А С У Д И В :

Визнати винною ОСОБА_1 за ст.166 ч.1 КК України та призначити покарання у виді двох років обмеження волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_1 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов»язки повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання.

Залишити запобіжний захід засудженій ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили - підписку про невиїзд.

На вирок суду може бути подана апеляція протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення або вручення його копії засудженому, який знаходиться під вартою через Рокитнянський районний суд.

Суддя