АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1488/15 Справа № 183/1384/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:

прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
представника

потерпілих ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську 15 жовтня 2015 року кримінальне провадження № 005023 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах адвоката ОСОБА_11 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року,
встановила:
Цим вироком
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянин України, раніше не судимий,
засуджений за ст. 135 ч. 3 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 8570 грн.70 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн., на користь потерпілої ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди -70000 грн.
Згідно вироку суду, ОСОБА_10 визнано винним в тому, що 28 липня 2013 року близько 22 години, керуючи гужовою повозкою і проїжджаючи поблизу будинку № 115 по вул.. Леніна в м. Новомосковську біля пішоходів, які знаходились на правому узбіччі, в цей час один із них кинув не загашений недопалок у тварину (кобилу), внаслідок чого тварина стала некерована, змінила напрямок руху ліворуч, вибігла на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення приладдя гужової повозки з велосипедистом ОСОБА_13 , який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого останньому були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до смерті потерпілого.
Після цього ОСОБА_10 зупинився, підійшов до потерпілого ОСОБА_13 та не дивлячись на те, що поранений знаходився на проїзній частині автодороги у безпорадному стані, умисно, усвідомлюючи те, що своїми діями поставив потерпілого ОСОБА_13 в небезпечний для життя стан, що він позбавлений можливості прийняти міри до самозбереження внаслідок безпорадного стану, маючи при цьому можливість, не вжив заходів, направлених на відвернення небезпеки для життя потерпілого та залишив місце події, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_13 на місці правопорушення помер.
В апеляційних скаргах:
Адвокат ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати, як незаконний та необґрунтований, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в діянні ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 135 ч. 3 КК України через не встановлення достатності доказів для доведення винуватості ОСОБА_10 в суді і вичерпані можливості їх отримати та скасувати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. На його думку посилання на те, що ОСОБА_10 залишив у небезпеці ОСОБА_13 не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки навпаки обвинувачений спільно з ОСОБА_14 докладали всіх зусиль, щоб врятувати життя потерпілому, а діям невстановленої групи осіб, один з яких кинув недопалок на кобилу та які знаходилися поруч з місцем події не надано принципової оцінки. Зазначив, що експерт ОСОБА_15 пояснив суду про те, що надання кваліфікованої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_13 в умовах медичних закладів м. Новомосковська та Новомосковського району неможливо. Надання такої медичної допомоги можливо тільки в умовах спеціалізованих легеневого та спинального відділень Дніпропетровської обласної лікарні імені Мечникова, що повне знекровлення організму при подібних тілесних ушкодженнях настає від кількох хвилин до кількох десятків хвилин. На його думку, доставити потерпілого за такий короткий проміжок часу до лікарні імені Мечникова просто неможливо. Вважає, що слідчі дії були проведені з грубим порушенням норм ч. 1 ст.87 КПК України, як недопустимі докази, отримані внаслідок істотного порушення прав людини. Крім того клопотання про залучення до кримінального провадження кількох осіб в якості потерпілих на стадії досудового розслідування та судом не розглядалося, однак судом були частково задоволені позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_12 . На його думку відсутність можливості надати допомогу потерпілому з боку обвинуваченого, відсутність встановленого причинного зв`язку між залишенням в небезпеці та настанням смерті потерпілого ОСОБА_13 свідчить про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_10 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_10 в своїй апеляції просить вирок суду змінити перекваліфікувати його дії на ст.. 135 ч. 1 КК України і призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. На його думку досудове слідство проведено необ?єктивно, на користь потерпілих у зв`язку з тим, що потерпіла ОСОБА_7 є працівником Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області. На його думку судом не були встановлені достатні докази його вини в скоєні даного правопорушення, зазначив, що має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину.
В запереченні на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_11 , представник потерпілих ОСОБА_8 просить у задоволенні апеляційної скарги адвоката відмовити, а вирок суду залишити без змін. Вважає вирок суду обґрунтованим та ухваленим на законним підставах. На його думку посилання ОСОБА_10 на некерованість кобили внаслідок недопалка сигарети невстановленою особою підлягає великому сумніву, оскільки кинутий недопалок в рухому тварину не може завдати чітко викресленого малюнку опіку. Зазначив, що ОСОБА_10 не подзвонив в міліцію і не повідомив про скоєне, не дізнався про стан потерпілого і на протязі слідства давав свідчення, які були спростовані фельдшером ОСОБА_16 та лікарем ОСОБА_17 ,- на місці події ОСОБА_10 не було і вони з ним не розмовляли. Крім того сторона захисту заявили в апеляційній скарзі, що захист не виключає впливу потерпілої ОСОБА_7 на хід досудового слідства, оскільки вона є працівником Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, будь-яких доказів такого впливу не надали, що є просто умисним наклепом та образою потерпілої.
В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 , представник потерпілих ОСОБА_8 просить в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого відмовити, а вирок суду залишити без змін. На його думку досудовим слідством і судом повністю та об`єктивно проведено розслідування всіх обставин кримінального провадження, де чітко відтворено всі деталі скоєного, що фактичні обставини провадження доведені наявними у ній доказами, які не потребують додаткового дослідження. Крім того жодного правдивого свідчення обвинуваченого ОСОБА_10 в кримінальному провадженні не встановлено, обвинувачений вини своєї не визнає, матеріальну та моральну шкоду не відшкодував, співчуття потерпілим не висловив.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги останнього та адвоката ОСОБА_11 , пояснення потерпілої ОСОБА_7 та в її інтересах представника ОСОБА_8 , які вважали за необхідне вирок суду залишити без зміни, міркування прокурора, який вважав за необхідне апеляційні скарги обвинуваченого та його адвоката залишити без задоволення, а вирок суду без зміни, перевіривши матеріали справи в межах апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.ст. 370, 374 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Однак, судом першої інстанції вказані вимоги закону належним чином не дотримані.
Так, згідно з формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_10 визнано винним в тому, що 28 липня 2013 року близько 22 години, керуючи гужовою повозкою і проїжджаючи поблизу будинку № 115 по вул.. Леніна в м. Новомосковську біля пішоходів, які знаходились на правому узбіччі, один із яких кинув не загашений недопалок у тварину (кобилу), внаслідок чого тварина стала некерована, змінила напрямок руху ліворуч, вибігла на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення приладдя гужової повозки з велосипедистом ОСОБА_13 , який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого останньому були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до смерті потерпілого.
Після цього ОСОБА_10 зупинився, підійшов до потерпілого ОСОБА_13 та не дивлячись на те, що поранений знаходився на проїзній частині автодороги у безпорадному стані, у темну пору доби, умисно, усвідомлюючи те, що своїми діями поставив потерпілого ОСОБА_13 в небезпечний для життя стан, що він позбавлений можливості прийняти міри до самозбереження внаслідок безпорадного стану, маючи при цьому можливість, не вжив заходів, направлених на відвернення небезпеки для життя потерпілого та залишив місце події, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_13 на місці правопорушення помер.
Разом з тим в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 пояснював, що дійсно 28 липня 2013 року близько 22 години, він керував гужовою повозкою і проїжджав поблизу будинку АДРЕСА_1 . Разом з ним був його знайомий ОСОБА_14 . На правому узбіччі знаходились група незнайомих громадян, один з яких кинув не загашений недопалок у кобилу, внаслідок чого тварина стала некерована, вибігла на зустрічну смугу руху, де зіткнулася з велосипедистом ОСОБА_13 , який рухався в зустрічному напрямку. Коли вони вгамували тварину, то підійшли до потерпілого, який був стані алкогольного сп`яніння і спитали, чи потрібна йому допомога. Потерпілий відмовився від допомоги. Була темна пора доби і видимих слідів тілесних ушкоджень на потерпілому видно не було. Але вони вирішили все ж так викликати швидку допомогу. З своїх мобільних телефонів вони не змогли викликати швидку допомогу, оскільки пізніше з`ясувалося, що вони неправильно набирали номер телефону. Вирішили під`їхати до найближчого кафе, де є телефон, щоб викликати швидку допомогу. Через деякий, час під час руху до кафе побачили швидку допомогу, яка рухалася їм на зустріч. Прийшовши до висновку, що хтось вже викликав швидку допомогу, вони повернулися на місце пригоди, де дійсно вже була швидку допомогу. Лікар оглянув кобилу і вони поїхали далі. Наступного дня вони поїхали в міліцію, де розповіли про обставини пригоди.
Показання обвинуваченого в судовому засіданні підтвердили:
свідок ОСОБА_14 , який був разом з обвинуваченим і пояснив, що вони перенесли велосипед на узбіччя, а також допомогли потерпілому дістатися велосипеда;
свідок ОСОБА_18 , який 28 липня 2013 року близько 22 години їхав по вул.. Леніна, бачив гужову повозку, на якій їхали двоє чоловіків і бачив як на узбіччі стояли чоловіки, щось кричали в бік повозки і один з чоловіків кинув у бік повозки недопалок. Що було далі він не бачив, але коли повертався через деякий час, то побачив швидку допомогу і чоловіка, який лежав на дорозі без руху;
свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які 28 липня 2013 року близько 22 години їхали по вул. Леніна і теж бачили швидку допомогу, людей та чоловіка, який лежав на дорозі без руху, а через деякий час під`їхала гужова повозка, якою керував ОСОБА_10 і з ним був ще один чоловік, лікар з ліхтарем оглянув повозку, ОСОБА_19 допомагав йому світити мобільним телефоном і повозка поїхала далі.
Лікарі швидкої допомоги ОСОБА_16 та ОСОБА_21 підтвердили той факт, що 28 липня 2013 року близько 23 години вони приїхали на виклик на вул.. Леніна. Де побачили чоловіка, який знаходився біля узбіччя в напівсидячому положенні опертий на велосипед, у якого було дуже пошкоджено грудну клітину. Після огляду було констатовано смерть. На асфальті були сліди від підкови коня. Разом з тим вказані свідки пояснили в судовому засіданні, що не бачили і не оглядали гужової повозки.
Відповідно до висновків судово-медичної експертизи, причиною смерті потерпілого ОСОБА_13 є відкрита тупа травма грудної клітини, що супроводжувалася переломами ребер зліва, лівої ключиці, грудини, хребта, розривами лівої легені, які призвели до гострої крововтрати. Смерть потерпілого настала в короткий термін часу від декількох хвилин до декілька десятків хвилин. Як припущення експерт вказав на те, що не виключається імовірність того, що при своєчасному наданні кваліфікованої медичної допомоги, можливо було запобігти смертельному наслідку, але таку медичну допомогу потерпілому можна було надати лише в обласній лікарні ім.. Мечникова в м. Дніпропетровську, а не в м. Новомосковську.
Відповідно до висновків судово-автотехнічних експертиз, дії ОСОБА_22 не знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
Суспільна небезпечність злочину, передбаченого ст. 135 ч. 3 КК України полягає в тому, що людина, яка має можливість надати допомогу іншій людині і тим самим врятувати її від смерті або настання інших тяжких наслідків, не робить цього.
Крім обов`язку, особа повинна мати можливість надати допомогу.
Для кваліфікації дій винного саме за ч.3 ст.135 КК України між залишенням у небезпеці і тяжкими наслідками повинен бути встановлений причинний зв`язок. Це означає, що внаслідок ненадання допомоги (залишення в небезпеці) настали тяжкі наслідки. Якби допомога була надана, то наслідки б не настали. Як видно з висновків судово-медичних експертиз, досліджених судом, обвинувачений не міг би надати потерпілому такої допомоги, щоб врятувати йому життя. Потерпілому потрібна була негайна кваліфікована медична допомога, яку можна було надати лише в обласній лікарні ім.. Мечникова в м. Дніпропетровську, а не в м. Новомосковську. Смерть потерпілого настала в короткий термін часу від декількох хвилин до декілька десятків хвилин. Лікарі швидкої допомоги ОСОБА_16 та ОСОБА_21 підтвердили той факт, що 28 липня 2013 року близько 23 години на місці події вони констатували смерть потерпілого.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що потерпілому були спричинені такі смертельні ушкодження, які неминуче призводять до смерті, і це свідчить про відсутність причинного зв`язку між залишенням в небезпеці і смертю потерпілого, а тому немає правових підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.135 КК України.
Таким чином, висновок суду про те, що обвинувачений, маючи можливість, не вжив заходів, направлених на відвернення небезпеки для життя потерпілого, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_13 на місці правопорушення помер, не відповідає встановленим фактичним обставинам.
Суб`єктивна сторона цього злочину полягає у прямому умислі. Це означає, що винний усвідомлює, що інша особа перебуває у небезпечному для життя стані, а він зобов`язаний і має можливість надати їй допомогу, але відмовляє в цьому.
Але, як вбачається з матеріалів справи обвинувачений ОСОБА_10 не усвідомлював характер і тяжкість отриманих тілесних ушкоджень потерпілим і не відмовляв йому в цьому, а намагався викликати швидку допомогу. Якщо особа не усвідомлює, що інша особа опинилася у небезпечному для життя стані, то відповідальність не настає.
Вказані вище обставини свідчать про те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_10 у вчинені злочину не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не підтверджуються доказами про те, що у ОСОБА_10 була можливість надати допомогу потерпілому, а він цього не зробив, про те, що обвинувачений не намагався викликати швидку допомогу, а він намагався це зробити і в цій частині його показання і показання свідка ОСОБА_23 не спростовані, про те, що він залишив місце події, а обвинувачений не залишав місце події, а шукав спосіб викликати медичну допомогу, а коли зустрів швидку допомогу, то повернувся на місце події, щоб впевнитися в тому, що ця швидка допомога прибула саме до потерпілого і наступного дня сам прибув до міліції і розповів про обставини пригоди. Всі вказані вище обставини не спростовані в судовому засіданні.
Показання лікарів швидкої допомоги ОСОБА_16 та ОСОБА_21 про те, що вони не бачили гужову повозку ще не свідчить про те, що її там не було, оскільки була темна пора доби, та їх завданням було оглянути потерпілого і надати йому допомогу, а не фіксувати обстановку навколо події. Окрім того, їх показання в цій частині спростовуються як показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 так і свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .
Між тим, з їх показань вбачається, що прибувши на місце події вони побачили потерпілого, який знаходився біля узбіччя в напівсидячому положенні опертий на велосипед, що не суперечить показанням обвинуваченого.
Таким чином, досліджені судом докази, наведені у вироку, не дають підстав зробити беззаперечний висновок про те, що обвинувачений ухилився від надання допомоги потерпілому.
Окрім того, суд також безпідставно прийшов до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_10 сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, оскільки не з його вини відбулося зіткнення приладдя гужової повозки з велосипедистом ОСОБА_13 .
Отже, у відповідності ст. 411 КПК України вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі ст. 284 ч.1 п. 2 КПК України, оскільки невідповідність його фактичним обставинам кримінального провадження вплинули на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого.

В зв`язку з скасуванням вироку суду і закриття кримінального провадження колегія суддів не обговорює доводи адвоката ОСОБА_11 і обвинуваченого ОСОБА_10 в частині порушення кримінально-процесуального закону при проведенні досудового слідства.

Керуючись ст. ст. 404,405, 407, колегія суддів -
ухвалила:
Апеляції обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року, відносно ОСОБА_10 - скасувати і на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України провадження по справі закрити за відсутністю в діях останнього складу злочину, передбаченого ч.3 ст.135 КК України.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: