Провадження № 1-кп/734/160/15 Справа № 734/2689/15-к
У х в а л а

іменем України

22 вересня 2015 року смт Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Козелець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059 від 04 квітня 2015 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глушик Білоцерківського району Київської області, громадянина України, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, курсанта 1 навчальної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , із середньо-технічною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, яке надійшло до суду з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

встановив:
19 серпня 2015 року до Козелецького районного суду Чернігівської області надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059, відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.

19 серпня 2015 року заступником військового прокурора Деснянського гарнізону майором юстиції ОСОБА_4 , який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059 від 04 квітня 2015 року, та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності його захисника адвоката ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості, яка і надійшла до суду разом з обвинувальним актом.

З угоди про визнання винуватості вбачається, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини польова пошта НОМЕР_1 , 11 лютого 2015 року близько 10 години 00 хвилин в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року, та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року, умисно, з метою ухилення від військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника, самовільно залишив військову частину та проводив час на власний розсуд до затримання останнього військовослужбовцями Військової служби правопорядку 09 липня 2015 року та доставленням до військової прокуратури Деснянського гарнізону. Під час незаконного перебування за межами указаної військової частини молодший сержант ОСОБА_3 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України, а саме - самовільне залишення військової частини, тривалістю понад один місяць.
Згідно з вказаною угодою ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України в обсязі повідомленої йому підозри.

Також вказаною угодою сторони із застосуванням ст. 75 КК України погодили покарання у виді 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням при іспитовому строці 1 рік.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

За правилами п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди з поверненням кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 475 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Згідно з ч. 1 ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Як вбачається з угоди про визнання винуватості, формулювання підозри зведене до того, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, з метою ухилення від військової служби, самовільно залишив військову частину. Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, яка передбачає відповідальність за самовільне залишення військовоаї частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць /редакція норми як до 05 березня 2015 року, так і після/.
В той же час ст. 408 КК України передбачає відповідальність за дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.
Тобто, сформульована в угоді про визнання винуватості підозра у вчиненні ОСОБА_3 певного діяння фактично містить в собі поєднання двох статей КК України: підозра сформульована за диспозицією ст. 408 КК України, а остаточно дії кваліфіковані за ст. 407 КК України, що не може бути сприйняте судом як дотримання в угоді про визнання винуватості вимог КПК України, а навпаки дає підстави суду стверджувати, що умови угоди суперечать вимогам КПК України.

Крім того, суд особливу увагу звертає на наступне.

Пред`явлене особі обвинувачення/підозра має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується/підозрюється і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Таке право гарантується п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним правом обвинуваченого (підозрюваного). Недотримання цих принципів є неприпустимим.
Крім того, з огляду редакції ст. 407 КК України прокурором в угоді про визнання винуватості не вказана редакція КК України, за якою кваліфіковані дії ОСОБА_3 /за редакцією до внесення змін, оскільки діяння розпочалося до 05 березня 2015 року, чи за редакцією після внесення змін/.

За таких обставин суд дійшов висновку, що умови угоди про визнання винуватості від 19 серпня 2015 року, укладеної між заступником військового прокурора Деснянського гарнізону майором юстиції ОСОБА_4 , який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059 від 04 квітня 2015 року, та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності його захисника адвоката ОСОБА_5 , суперечать вимогам КПК України, тому суд вважає за необхідне відмовити в її затвердженні.

Оскільки угода про визнання винуватості надійшла до суду разом з обвинувальним актом, суд вважає за необхідне продовжити проведення підготовчого судового засідання для вирішення питання щодо призначення кримінального провадження на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_3 до судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 472, 474 КПК України, суд

ухвалив:
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 19 серпня 2015 року, укладеної між заступником військового прокурора Деснянського гарнізону майором юстиції ОСОБА_4 , який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059 від 04 квітня 2015 року, та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності його захисника адвоката ОСОБА_5 .

Продовжити проведення підготовчого судового засідання в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059 від 04 квітня 2015 року, відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, в загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1