Справа № 484/2911/13-к
Провадження № 1-КС/484/128/13
УХВАЛА

про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави

м. Первомайськ 22 червня 2013 року

Слідчий суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Маржина Т.В., при секретарі Мирошниченко Р.М., за участю заступника Первомайського міжрайонного прокурора Буц Г.О., слідчого СВ Первомайського МВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_1, підозрюваного ОСОБА_2, захисника адвоката ОСОБА_3,

розглянувши винесене у кримінальному провадженні № 0000082 клопотання слідчого Вахненко К.Ю., погоджене із заступником Первомайського міжрайонного прокурора Миколаївської області Буц Г.О., про застосування запобіжного заходу у вигляді застави відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого директором КП «Комунсервіс», одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого; підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України;

перевіривши матеріали, додані до клопотання, дослідивши докази, надані в їх обгрунтування, а також докази, надані стороною захисту, заслухавши доводи прокурора Буц Г.О., слідчого Вахненко К.Ю., підозрюваного ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СВ Первомайського МВ УМВС України в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000082, розпочате 14.05.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України.

20.06.2013 року слідчий звернувся до суду з клопотанням про обрання підозрюваному в наданому кримінальному провадженні ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді застави, мотивуючи тим, що в ході кримінального провадження встановлені обставини, які є достатніми для підозри ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України, а саме отриманні службовою особою неправомірної вигоди для себе за не вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії, з використанням наданого службового становища, поєднане з вимаганням, вчиненого за наступних обставин: ОСОБА_2 займає посаду директора комунального підприємства Первомайської міської ради «Комунсервіс» на підставі контракту, укладеного з головою Первомайської міської ради, згідно умов якого та Статуту КП «Комунсервіс» до його повноважень серед іншого входить: 1) розпоряджатися коштами та майном підприємства відповідно до чинного законодавства та Статуту; 2) укладати договори, видавати довіреності, відкривати в установах банків розрахункові та інші рахунки; 3) контролювати питання формування та використання фінансових планів тощо. Крім того, КП «Комунсервіс» відповідно до Статуту засноване на комунальній власності територіальної громади м. Первомайська, належить до сфери управління житлово-комунального господарства Первомайської міської ради та її виконавчого комітету. Таким чином, ОСОБА_2 являється службовою особою публічного права. Відповідно до свого службового становища ОСОБА_2 уповноважений укладати договори. Так, 14.02.2013 року між КП «Комунсервіс» в особі директора ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_4 з іншої був укладений договір оренди № 4 строком на 1 рік до 14.02.2014 року, згідно якого ОСОБА_4 орендував на території КП «Комунсервіс» два бокси приміщення автогаражу за щомісячну орендну плату 1 500 грн. 03.04.2013 року директор КП «Комунсервіс» ОСОБА_2 почав вимагати від ОСОБА_4 незаконну грошову винагороду в сумі 1 500 грн. щомісяця за не розірвання зазначеного договору оренди. 19.06.2013 року близько 08.20 години директор КП «Комунсервіс» ОСОБА_2 з метою отримання неправомірної винагороди зустрівся з ОСОБА_4 у своєму кабінті в приміщенні КП «Комунсервіс» по вул. 13-го Партзїзду, 42 в м. Первомайську, де ОСОБА_4 передав йому грошові кошти в сумі 3 000 грн., які ОСОБА_2 залишив собі. Таким чином директор КП «Комунсервіс ОСОБА_2 отримав незаконну грошову винагороду в розмірі 3 000 грн. за не розірвання договору оренди приміщень.

В обґрунтування підозри слідчий та прокурор у клопотанні послались на письмові пояснення потерпілого ОСОБА_4, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та на протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 19.06.2013 року.

Обгрунтовуючи необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді застави прокурор та слідчий послались на наявність ризиків, зокрема на те, що ОСОБА_2 може продовжити сою злочинну діяльність та вчинити аналогічні кримінальні правопорушення, а санкція ч.4 ст. 368 КПК України передбачає конфіскацію майна, тому застава, внесена підозрюваним, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Слідчий у клопотанні зазначив, що застава необхідна з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обовязків під умовою звернення внесених грошових коштів у дохід держави в разі невиконання цих обовязків. Також слідчий послався на підозру ОСОБА_2 у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з конфіскацією майна, а вчинене ним кримінальне правопорушення повязане з отриманням незаконної грошової винагороди. Вважає, що застава буде достатнім запобіжним заходом для контролю за поведінкою підозрюваного і попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому у клопотанні відсутнє обґрунтування недоцільності застосування більш мякого запобіжного заходу, а наявне лише обгрунтування недоцільності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також у клопотанні всупереч п.5 ч.1 ст. 184 КПК України не викладені обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшли висновку про наявність ризиків, зазначених у клопотанні і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Також всупереч п.6 ч.1 т. 184 КПК України у клопотанні відсутнє обгрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш мяких запобіжних заходів.

Ознайомившись з наданим клопотанням, доданими до нього копіями матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтували свої доводи, матеріалами, наданими в судовому засіданні стороною обвинувачення та стороною захисту, заслухавши свідків обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7, свідків захисту ОСОБА_8 та ОСОБА_9, заслухавши доводи прокурора, слідчого в обгрунтування клопотання та доводи підозрюваного і захисника, які проти клопотання заперечували, суд приходить до висновку, що клопотання не обґрунтоване, викладені у ньому обставини не знайшли свого підтвердження, тому воно не може бути задоволене з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Оцінюючи відповідно до п.1 ч.1 ст. 178, п.1 ч.1 ст. 194 КПК України вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_2 інкримінованого кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про те, що на момент розгляду клопотання підозра ОСОБА_2 не є обґрунтованою.

Так, жоден з наданих суду доказів не містить підтвердження того факту, що ОСОБА_2 вимагав будь-які гроші, винагороду, тощо, за будь-що у ОСОБА_4, а також того факту, що залишені в його кабінеті ОСОБА_4 3 000 грн. являлись незаконною винагородою за не розірвання договору оренди приміщень.

В якості доказу зазначених обставин прокурор послався на протокол допиту потерпілого ОСОБА_4 від 19.06.2013 року, протоколи допиту свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 Однак, клопотання про допит потерпілого та свідка ОСОБА_5 прокурором та слідчим не заявлено. За повідомленням свідка ОСОБА_6, потерпілий мав намір виїхати за межі області у власних справах. За повідомленням підозрюваного ОСОБА_2, ОСОБА_5 перебуває у відпустці і виїхала за межі міста до батьків. Тож безпосередньо допитати ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на час розгляду клопотання у суду немає можливості, навіть за власною ініціативою.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні лише у випадках, передбачених КПК. Сторона обвинувачення зобовязана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом. Відповідно до ч.2 ст. 84 КПК України процесуальним джерелом доказів є показання, а не протоколи допиту потерпілих, свідків. Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Таким чином, надані стороною обвинувачення протоколи допиту потерпілого та свідків не є допустимими доказами, оскільки такі особи не допитувались у присутності слідчого судді, та не можуть бути досліджені судом відповідно до ст. 89 КПК України.

Безпосередньо в суді свідки ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 пояснили, що працюють у КП «Комунсервіс». 19.06.2013 року близько 7.55 години вони стояли у дворі КП «Комунсервіс», де директор ОСОБА_2 надавав розпорядження щодо роботи на день. В цей час до них підійшов ОСОБА_4, який орендував бокси на території підприємства і намагався віддати гроші ОСОБА_2, на що ОСОБА_2 сказав йому іти і здати гроші до бухгалтерії, після чого ОСОБА_4 відійшов від них. Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що після цього він разом з ОСОБА_2 пішли до нього в кабінет. Через деякий час до кабінету також зайшов ОСОБА_4, вони поговорили на спільні теми, після чого ОСОБА_4 дістав гроші і сказав: «це гроші за оренду гаражу, три тисячі», поклав їх на стіл та одразу ж вийшов. ОСОБА_4 нічого не говорив про те, що гроші за не розірвання договору оренди. ОСОБА_2 гроші в руки не брав, у шухляду, в кишені їх не ховав, а рукою відштовхнув їх трохи в бік. Одразу після цього до кабінету зайшли працівники міліції, наділи на ОСОБА_2 наручники, його залишили як свідка. При цьому ОСОБА_2 хотів подзвонити адвокату, однак йому не дозволили, а сказали, що подзвонить з відділу міліції. Працівники міліції світили лампою на гроші та на руки ОСОБА_2 Гроші світилися, а руки ОСОБА_2 ні. Лише на правій руці посередині долоні була невелика крапля, більше схожа на блискітку, однак працівники міліції говорили, що це не важливо. Також, коли у відділі міліції він давав пояснення, йому говорили: це не важливо, те не важливо, тож записані з його слів показання неповні. Також ОСОБА_6 пояснив, що раніше ОСОБА_4 телефонував йому з приводу передачі грошей за оренду, однак він відмов ОСОБА_4

Надані свідком ОСОБА_6 пояснення підтверджуються протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 19.06.2013 року, у якому зазначено, що 19.06.2013 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 3 000 грн. за передачу боксу оренду, при цьому гроші були передні особисто ОСОБА_2, а не в бухгалтерію підприємства.

Свідок ОСОБА_7, яка працює касиром-бухгалтером на КП «Комунсервіс» пояснила суду, що за вказаним договором оренди гроші до каси надходили лише один раз, 25.03.2013 року. що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру. Також свідок пояснила, що наявна у матеріалах справи квитанція до прибуткового касового ордеру № 78 від 31.05.2013 року фальшива, по касі такі гроші не проходили.

Пояснюючи джерело отримання вказаного доказу, прокурор послався на те, що він наданий головним бухгалтером ОСОБА_5, однак така інформація заперечувалась захисником, який посилався на те, що в матеріалах справи є пояснення ОСОБА_4 про надання органам досудового розслідування вказаної квитанції. Однак, як зазначено вище, явка ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не забезпечена, тож усунути зазначене протиріччя не можливо. З самої квитанції видно, що на ній є підпис лише у графі «головний бухгалтер», однак кому цей підпис справді належить не відомо. Тож у суду відсутні підстави вважати вказаний доказ належним, який підтверджує будь-які обставини підозри щодо ОСОБА_2

Таким чином, із зазначених доказів вбачається лише те, що 19.06.2013 року близько 7.55 години ОСОБА_4 намагався передати ОСОБА_2 гроші (з що не відомо) у дворі КП «Комунсервіс», однак той відмовився їх прийняти і відправив ОСОБА_4 до бухгалтерії, а згодом у присутності ОСОБА_6 ОСОБА_4 зайшов до кабінету ОСОБА_2 і зі словами: «це гроші за оренду, три тисячі», поклав їх на стіл, після чого і одразу вийшов з кабінету. Однак такі обставини не містять ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України, тож не можна визнати підозру обгрунтованою.

Також суд вважає, що прокурором не доведено достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Не доведено, що ОСОБА_2 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки він має постійне місце проживання, родину, неповнолітніх дітей, роботу, тобто усталені соціальні звязки. Не доведено, що він може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей або документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, адже сторонами зазначено, що гроші, касові книги, бухгалтерські документи вилучені з КП «Комунсервіс». Крім того, слідчий має можливість звернутися до слідчого судді з клопотанням про відсторонення ОСОБА_2 від займаної посади в порядку глави 14 КПК України. Суд не може прийняти до уваги твердження прокурора про те, що відносно ОСОБА_2 наявне інше кримінальне провадження щодо невиплати заробітної плати працівникам підприємства і відсторонення його від посади позбавить його можливості вчинити дії, спрямовані на погашення заборгованості по зарплаті, адже у разі відсторонення від посади має бути призначений тимчасово виконуючий обовязки керівника. Крім того, наявність іншого кримінального провадження щодо ОСОБА_2 не підтверджена.

Також не обґрунтований ризик незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження з боку ОСОБА_2, адже при застосуванні застави він перебуватиме на волі і не буде обмежений у пересуванні, спілкуванні тощо. Про покладення на нього таких обовязків у клопотанні не зазначено.

Не доведено, що ОСОБА_2 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не вказано, яким саме. Досі він належно виконував процесуальні обовязки.

Запобігання вчиненню іншого кримінального правопорушення чи продовженню кримінального правопорушення, у якому ОСОБА_2 обвинувачується, не може бути забезпечене заставою з наведених вище підстав. Зокрема, це можливо здійснити шляхом відсторонення від посади.

Крім того, не обгрунтованим є посилання прокурора на можливість гарантування в майбутньому забезпечення майнових стягнень за рахунок застави та конфіскації майна, що передбачена санкцією ч.4 ст. 368 КПК України, оскільки гроші вже вилучені, а в якості застави можуть бути внесені як особисті кошти ОСОБА_2, так і іншої особи, в той час, як конфіскації підлягає лише особисте майно.

Крім того, як зазначено вище, у клопотанні взагалі не наведено обгрунтувння неможливості застосування більш мякого запобіжного заходу, натомість обґрунтована недоцільність застосування більш тяжкого тримання під вартою, що суперечить ст. 184 КПК України.

Також, до клопотання не додано доказів, на підставі яких суд відповідно до ст. 178 КПК України міг би врахувати майновий стан підозрюваного, що в даному випадку є обовязковим, оскільки відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України суд визначає розмір застави з урахуванням, в тому числі, майнового стану підозрюваного. Розмір застави не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч.2 ст. 194 КПК України слідчий суддя зобовязаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.3 ст. 176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання обставини є достатніми для переконання, що жоден з більш мяких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам або ризику.

За таких обставин у задоволенні клопотання слід відмовити.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст.ст. 2, 8-11, 20, 22-24, 84-86, 89, 94, 95, 176- 178, 182, 186, 193, 194, 198, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання, винесеного у кримінальному провадженні № 0000082 слідчим Вахненко К.Ю. про застосування запобіжного заходу у вигляді застави відносно ОСОБА_2, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом пяти днів з дня її проголошення безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги.

Слідчий суддя: