Справа № 128/3389/15-к
ВИРОК
Іменем України
17 листопада 2015 року Вінницький районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
адвоката: ОСОБА_4
обвинуваченого: ОСОБА_5
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
Старший солдат військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , призваний під час мобілізації 08.08.2014 року Тростянецьким ОРВК до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, проходив військову службу по 27.07.2015 року на посаді кулеметника 3 відділення 3 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення.
17.03.2014 року Указом В.о. Президента України № 303/2014 р. оголошено часткову мобілізацію в Україні та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» саме з 17.03.2014 року в країні почав діяти особливий період, який діє по даний час.
З 10.04.2015 року по 13.04.2015 року військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 командування надало звільнення на святкування «Пасхи» на вихідні дні.
Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включає в себе військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Так, 14.04.2015 року в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_5 припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, став на шлях злочинної діяльності умисно без поважних причин не з`явився до підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 . Знаходячись за межами підрозділу військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_5 в період з 14.04.2015 року по 08.05.2015 року проводив час на власний розсуд за адресою: АДРЕСА_1 , хоча мав об`єктивну можливість повернутись до військової частини.
08.05.2015 року старший солдат ОСОБА_5 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином, старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби з призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 14.04.2015 року, діючи з прямим умислом та з метою ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, без поважних причин, не з`явився до підрозділу військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), та в подальшому проводив час на власний розсуд, проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , і лише 08.05.2015 року повернувся до підрозділу військової частини НОМЕР_1 , тобто, був відсутній на службі понад 10 діб.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані досудовим слідством за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад 10 діб, вчинене в умовах особливого періоду.
17.11.2015 року між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 470, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 407 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено погоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: за ч.4 ст. 407 КК України, з застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 125 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 2125 грн. в прибуток держави.
Обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.ст. 473, 474 КПК України та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України щодо умисного невиконання угоди про визнання винуватості, які йому зрозумілі.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, яке йому пред`явлено. Визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України в повному обсязі, щиро розкаявся, визнав фактичні обставини справи, встановлені слідством. Крім того, зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та пояснив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.
Прокурор та захисник в підготовчому судовому засіданні вважають, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України, КК України, просили угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому, узгоджене в угоді покарання.
Заслухавши сторони кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та заслухавши обвинуваченого про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь яких обставин, які примусили ОСОБА_5 погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що в даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.
Згідно п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу.
Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Згідно обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, який враховуючи положення ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд встановив: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не виявлено.
Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що взяті обвинуваченим на себе за угодою про визнання винуватості обов`язки, очевидно можливі для виконання.
За вчинене правопорушення обвинувачений ОСОБА_5 підлягає покаранню, з застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України, узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.
Керуючись ст.ст. 314, 374, 375, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду від 17.11.2015 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та ОСОБА_5 призначити покарання, узгоджене сторонами угоди.
Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання з застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 125 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 2125 грн. в прибуток держави.
Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: