Справа № 1327/1893/12 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/86/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

засуджених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

кримінальну справу за апеляціями захисника засудженого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_14 , засуджених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, захисника ОСОБА_11 в інтересах засудженого ОСОБА_12 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 05 березня 2015 року,
встановила:
цим вироком

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз: вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 12 жовтня 2006 року за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України на п`ять років позбавлення волі; 01 березня 2010 року звільнений з Сокирянсьої ВК №67 умовно-достроково на підставі постанови Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2010 року, невідбутий термін становив 8 місяців 17 днів,

засуджено за ч.4 ст. 187 КК України на вісім років три місяці позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_13 залишено попередній взяття під варту і строк відбуття покарання обчислюється з 02 грудня 2011 року.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, працював підземним електрослюсарем дільниці підйомних установок на шахті "Червоноградська" ДП "Львіввугілля", раніше судимого: вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 15 червня 2011 року за ч.1 ст. 309 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 1 тис. 700 грн.,

засуджено за ч.4 ст. 187 КК України на вісім років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.

Запобіжний захід ОСОБА_12 підписку про невиїзд змінено на взяття під варту з залу суду, і строк відбуття покарання постановлено обчислювати з 05 березня 2015 pоку, тобто з часу фактичного затримання.

Вирішено питання з речовими доказами.

Задоволено цивільний позов прокурора м. Червонограда в інтересах держави. Постановлено стягнути з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в користь Червоноградської центральної міської лікарні по 3 тис. 310 грн. 14 коп.

Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 . Постановлено стягнути з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в його користь по 20 тис. грн. моральної шкоди.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 судовий збір у розмірі по 243 грн. 60 коп.

Згідно вироку суду, ОСОБА_13 разом із ОСОБА_12 02 грудня 2011 року близько 19 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на проїзній частині дороги, поблизу гаражного кооперативу №3, що по вул. Бічна Промислова в м. Червонограді, Львівської області, виявивши автомобіль марки "Мерседес Бенц", р/н НОМЕР_1 , під керуванням потерпілого ОСОБА_8 , який зупинився неподалік при виїзді на головну дорогу, з метою заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою групою осіб, підійшли до вказаного автомобіля та застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я, спільними діями витягли ОСОБА_8 за одяг із салону автомобіля, повалили на землю і стали наносити численні удари руками та ногами по голові та інших ділянках тіла. При цьому, ОСОБА_13 , користуючись підтримкою ОСОБА_12 та перевагою над потерпілим, обшукав кишені останнього і таким чином заволоділи належними йому гребінцем вартістю 10 грн. та окулярами вартістю 250 грн. Іншим майном заволодіти не вдалося, так як їхні дії були припинені працівниками ВДАІ Червоноградського MB ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які затримали їх на місці вчинення злочину. Внаслідок дій ОСОБА_13 та ОСОБА_12 потерпілому ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді перелому основи черепа з переходом на склепіння, латеральної стінки решітчастого лабіринту справа, з потраплянням мілких відламків у порожнину правої верхньощелепної пазухи, забою головного мозку легкого ступеню, крововиливів в повіки та кон`юнктиву правого ока, які відносяться до тяжких за ознакою небезпеки для життя; та забій нирок, що відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляції захисник ОСОБА_14 в інтересах засудженого ОСОБА_12 покликається на те, що вирок незаконний і необґрунтований та підлягає скасуванню.

Вважає, що викладені у вироку висновки суду не тільки не відповідають фактичними обставинам справи та не підтверджуються доказами дослідженими в судовому засіданні, але й містять істотні суперечності, що є свідченням невідповідності таких висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Винесенню такого вироку сприяла і однобічність, неповнота досудового та судового слідства, упередженість суду, яка може пояснюватись системними діями потерпілого на громадських засадах щодо викриття неправомірних дій зі сторони місцевої прокуратури та інших контролюючих органів і заміни їх керівників, в т.ч. шляхом громадської люстрації.

Зазначає, що засуджені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 розбою стосовно потерпілого ОСОБА_8 не вчиняли, такої події взагалі не було, і це пояснили не тільки самі засуджені, але й підтвердив потерпілий ОСОБА_8 , і вбачається із матеріалів справи.

Звертає увагу, що відповідно до протоколу огляду місця події від 02 грудня 2011 року (т.1 а.с.3-4), на який послався суд у вироку, дві пари окулярів, в яких були відсутні лінзи, та пластмасовий гребінець лежали на асфальті, де неодноразово падав потерпілий в місці виниклого конфлікту із засудженими, що об`єктивно є підтвердженням показів підсудних та потерпілого, що ніхто ніяким його майном не заволодів. Якби дійсно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , чи хтось із них заволодів окулярами чи гребінцем ОСОБА_8 , то на цих предметах в обов`язковому порядку мали би бути сліди пальців рук такої особи чи потожирових виділень, в той час як названих слідів не виявлено. Таких доказів по справі немає. Цієї обставини взагалі ніхто не досліджував, хоч сама по собі відсутність слідів рук на предметах майна потерпілого вже свідчить про те, що цього майна навіть ніхто в руки не брав, а не те, що заволодівали ним.

Наголошує, що з протоколу огляду місця події також вбачається, що в місці конфлікту між потерпілим і засудженими, на асфальті, де вони падали, було виявлено дві пари окулярів, які судом повернуті потерпілому, як і гребінець, однак згідно висновків суду ОСОБА_12 та ОСОБА_13 заволоділи тільки однією парою окулярів і гребінцем, а тому можна зробити висновок, що окуляри просто випали у потерпілого під час конфлікту, розбившись, а тим більше, що згідно показів потерпілого, в одних окулярах він був одітий. Засудженні категорично ствердили, що окуляри і гребінець їм не були потрібні, і ці їхні покази, за наведених вище обставин, так і не спростовані, з поясненням того, для чого їм могли бути потрібні ці речі.

Акцентує, що розбій може бути вчинений лише з прямим умислом, проте ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , як на досудовому слідстві, так і в суді, послідовно, однозначно, категорично, від першого дня, стверджували, що вони не тільки не заволоділи будь-яким майном ОСОБА_8 в конфлікті, який стався між ними, але й такого умислу ніколи не мали. Зазначали, що конфлікт, який виник між ними, стався зовсім з інших причин, а не із-за їхнього наміру заволодіти будь-яким майном потерпілого, як на це вказав суд, не розібравшись в матеріалах справи, чим порушив і вимоги ст. 22 КПК України, щодо всесторонності, об`єктивності та повноти дослідження обставин справи. Такі їх покази по суті підтвердив і сам ОСОБА_8 , вказавши, що в нього ніхто нічого не забрав та не вимагав в час подій, які досліджувались, а про те, що ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , нібито, мали намір заволодіти його майном, дізнався лише від працівників міліції. При цьому також пояснював, що при ньому було інше цінне майно, яке не забрали, хоч якби дійсно був намір вчинити на нього напад саме з метою заволодіння майном, то могли забрати. Крім цього, на сайті "Gazeta.ua" розміщено інтерв`ю ОСОБА_8 від 20 грудня 2011 року, в якому він сам заперечує факт нападу на нього з метою заволодіння майном, яке є в матеріалах справи, і останній не змінював своєї позиції і в судовому засіданні, стверджуючи тим самим надуманість обвинувачення засуджених, та заявляючи, що про намір засуджених заволодіти майном він зрозумів з показів працівників міліції, які прибули на місце події, та нібито бачили як ОСОБА_13 перевіряв його кишені. При цьому зазначив, що умисел дій підсудних мали встановлювати працівники міліції, а не він, і сам настоював на тому, що відносно нього були скоєні діяння передбачені розділом КК України про злочини проти життя та здоров`я особи, а не розділом проти власності (ст. 187 КК), у зв`язку з чим просив суд повернути справу на додаткове розслідування.

Крім цього зазначає, що кримінальна справа була порушена постановою слідчого від 05 грудня 2011 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України (хуліганство), по факту нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень з хуліганських спонукань, що по крайній мірі хоч якось узгоджується з фактичними обставинами. Після того, як по справі була проведена первинна судово-медична експертиза №415/2011 від 08 грудня 2011 року експертом Червоноградського відділення ЛОБСМЕ, який лише на підставі записів медичної картки, без дослідження СКТ, констатував, що нібито у ОСОБА_8 виявлено тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення, постановою слідчого від 09 грудня 2011 року справа була порушена ще й за ч.2 ст. 121 КК України та об`єднана із справою про хуліганство. Однак, після того, як при повторній експертизі від 05 березня 2012 року №48, проведеній у Львівському обласному бюро судово-медичних експертиз, було встановлено, що у ОСОБА_8 відсутні тяжкі тілесні ушкодження, а наявні у нього ушкодження можна розглядати лише як легкі та легкі з короткочасним розладом здоров`я, постановою від 13 березня 2012 року слідчий закрив кримінальну справу відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ч.2 за ст. 121 КК України у зв`язку з відсутністю в їх діях складу злочину і постанова до цього часу не скасована, а дії перекваліфікував на ч.2 ст. 187 КК України. Потім, в Головному бюро СМЕ МОЗ України в прискореному темпі була проведена повторна комісійна судово-медична експертиза, яка нібито підтвердила наявність у ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень. І як тільки такий висновок надійшов в розпорядження суду, прокурор своєю постановою від 19 червня 2014 року відразу змінив обвинувачення на ч.4 ст. 187 КК України, при цьому не врахував, що постанову слідчого від 13 березня 2012 року про закриття кримінальної справи по факту спричинення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, в якій наявний висновок органу розслідування про відсутність таких тяжких тілесних ушкоджень, ніхто не скасував до сьогодні, і відповідно однією із обставин, що виключає провадження у кримінальній справ є не скасована постанова слідчого (п.10 ст. 6 КПК). Перекваліфікацію діянь з ч.2 ст. 187 на ч.4 ст. 187 ККУ, прокурор здійснив і незважаючи на те, що обвинувачення за ч.2 ст. 187 ККУ в ході досудового слідства ОСОБА_12 не пред`являлось, хоч він і допитувався з приводу скоєння такого злочину, про що чітко вбачається із резолютивної частини постанови про притягнення його в якості обвинуваченого від 14 березня 2012 року.

Робить акцент, що не зрозуміло хто такий свідок ОСОБА_17 , показами якої суд обґрунтовував вирок, оскільки такого свідка взагалі немає. Є свідок ОСОБА_18 мати ОСОБА_12 , тобто суд обґрунтував свій вирок неіснуючим свідком, не з`ясувавши, в порушення вимог ст. 302 КПК України, особу свідка.

Просить скасувати вирок та постановити свій виправдувальний вирок відносно ОСОБА_12 за ч. 4 ст. 187 КК України.

В доповненнях до апеляції зазначає, що згідно довідки Червоноградської ЦМЛ від 27 січня 2012 року, яка є у матеріалах справи, при зверненні ОСОБА_12 в приймальне відділення Червоноградської ЦМЛ у нього було виявлено: забійні садна голови; забій лівої половини грудної клітки. Також були пошкодження на долонях рук при падінні на асфальт внаслідок наїзду на нього автомобілем потерпілого, про що засвідчили свідки. Висновком експерта Червоноградського відділення бюро судово-медичної експертизи ЛОБСМЕ ОСОБА_19 від 27 січня 2012 року №037/2012, підтверджено, що у ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці голови, які могли утворитися внаслідок падіння на тверде покриття, тобто при обставинах та в час вказаних вище і по тяжкості відносяться до легких. Відповідно до висновку експертизи від 01 березня 2012 року №080/2012, проведеної експертом Червоноградського відділення бюро судово-медичної експертизи ЛОБСМЕ ОСОБА_19 , у ОСОБА_13 також було виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці обличчя та правого гомілково-ступневого суглобу, які могли утворитися внаслідок дії тупих твердих предметів чи падінні та ударів об такі, тобто можливо при обставинах та в час вказаних вище і по тяжкості відносяться до легких. Згідно експертного висновку ОСОБА_19 від 08 грудня 2011 року №415/2011, у ОСОБА_8 були виявлені пошкодження основи черепа, забій головного мозку, забій грудної клітки, забій лівої нирки, синці в ділянках обох правих повік, крововиливу під кон`юктиву правого ока, множинних саден в ділянці правої скроні, правої вилиці, носа, підборіддя.

Наголошує, що відповідно до висновку повторної судово-медичної комісійної експертизи №48 від 05 березня 2012 року, проведеної у Львівському обласному бюро судово-медичних експертиз, висновку комісійної судово-медичної експертизи №159/13 від 27 січня 2014 року, та додаткової комісійної судово-медичної експертизи №333/14 від 17 листопада 2014 року, проведених в ДУ "Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України", ці тілесні ушкодження ОСОБА_8 визначені по ступеню тяжкості по-різному: і як легкі тілесні ушкодження, так і тяжкі тілесні ушкодження, в чому є великі сумніви.

Акцентує, що із вказаних експертних висновків стосовно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_8 чітко вбачається, що в події, яка була предметом судового дослідження, всі вони отримали тілесні ушкодження, а це є нічим іншим, як підтвердженням того, що була бійка між потерпілим і засудженими з причин, зазначених останніми, та що підтверджується показами працівників ДАІ ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . З цих же причин неспроможними є покази потерпілого, на які послався суд в оскаржуваному вироку, як на спростування показів підсудних про цю подію як взаємну бійку за наведених обставин, що ОСОБА_8 нібито нанесли удар в голову в час знаходження за кермом автомобіля, а після цього витягли з автомобіля і побили, і при цьому він будь якого опору не вчиняв. Якщо б це було дійсно так, а саме, що його били односторонньо, а він будь якого опору не вчиняв, то, звідки тоді у ОСОБА_13 і ОСОБА_12 тілесні ушкодження.

Звертає увагу, що суд повинен був обґрунтувати в оскаржуваному вироку чим пояснюється наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , якщо за версією обвинувачення вони діяли заодно, а значить не могли битись між собою, і при наявних показах потерпілого, що він жодного опору засудженим не чинив, а відтак не міг нанести засудженим ці ушкодження, оскільки вже названі вище обставини свідчать про неточність його показів та те, що до них необхідно відноситись критично, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи, які не спростовані.

Вважає, що суд не дотримався вимог ст.ст. 22, 64 КПК України щодо обов`язку дослідити обставини справи всесторонньо, повно та об`єктивно; з`ясувати не тільки обставин, які викривають, але й ті, які виправдовують обвинувачених. Не дотримання судом цього обов`язку свідчить і про односторонність суду та його діянь суто на стороні обвинувачення, що й призвело до незаконного засудження вказаних осіб.

Крім цього зазначає, що кваліфікація дій засуджених по вказаній кваліфікуючій ознаці за ч. 4 ст. 187 КК України, в основному ґрунтується на висновку комісійної судово-медичної експертизи №159/13 від 27 січня 2014 року та додаткової експертизи №333/14 від 17 листопада 2014 року, які були проведені у Головному бюро судово-медичних експертиз МОЗ України, в процесі проведення яких, експерти прийшли до висновку, що у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження, з ознаками небезпеки для життя, а саме: черепно-мозкової травми у вигляді перелому основи черепа з переходом на склепіння, латеральної стінки решітчастого лабіринту справа, з потраплянням мілких відламків в порожнину правої верхнє щелепної пазухи, забою головного мозку легкого ступеню, крововиливів в повіки та кон`юнктиву правого ока, яка (травма) утворилась від одноразової дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, місцем прикладання якої була ділянка правого ока, а тому всі вище вказані ушкодження, за ступенем тяжкості, можуть бути оцінені тільки в своїй сукупності як тяжкі тілесні ушкодження. Крім того, в цьому висновку додаткової експертизи зазначено, що тілесні ушкодження не могли утворитися при падінні з висоти свого росту та удару своєю головою об асфальт, в т.ч. неодноразово, з прикладенням сили, що застосовувалась іншою особою. Однак, будучи допитаним в судовому засіданні в режимі відеоконференції, член експертної комісії ОСОБА_20 пояснив, що всі вказані вище ушкодження, виявлені у ОСОБА_8 , могли бути спричинені при падінні об асфальт, а відтак заперечив їхній же висновок про те, що ця травма утворилась від одноразової дії тупого предмета, місцем прикладення якого була область правого ока. Підтвердивши те, що названі ушкодження ОСОБА_8 міг отримати при падінні об асфальт, експерт тим самим визнав, що ці тілесні ушкодження ОСОБА_8 міг тим більше отримати і внаслідок того, що ОСОБА_13 , який втрутився у цю ситуацію самостійно і в діяннях якого вбачається ексцес виконавця, як пояснили допитані в якості свідків працівники ДАІ, знаходячись зверху на лежачому на асфальті ОСОБА_8 , бив його потилицею об асфальт, про що зазначив суд у вироку, пославшись на покази працівника ДАІ ОСОБА_16 . Таким чином, експерт заперечив підписаний ним же експертний висновок, що свідчить про те, що такий є необґрунтованим, і не тільки суперечить іншим матеріалам справи, але й заперечується самим членом експертної комісії, який підписав такий висновок, що згідно ст. 75 КПК, є підставою для призначення повторної експертизи, яка повинна бути доручена іншій експертній установі.

Також наголошує, що при проведенні первинної експертизи стосовно потерпілого ОСОБА_8 , експерт ОСОБА_19 (висновок №415/2011), посилаючись на СКТ (спіральна комп`ютерна томографія) від 07 грудня 2011 року, прийшов до висновку, що у ОСОБА_8 виявлено тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення, лише через те, що нібито у нього виявлено розходження між скроневою та клиноподібною кістками, яке він вважав, що можна трактувати як злам основи черепа. Ушкодження носа він взагалі до уваги не брав при такій оцінці тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , оскільки такі, як виявилось, є не більше як легкі тілесні ушкодження. Експерти Львівського обласного бюро судово-медичних експертиз, де була проведена судово-медична комісійна експертиза за №48 від 05 березня 2012 року, обґрунтовано заперечили висновок ОСОБА_19 , вказавши, що такий є необґрунтованим. Про те, що розходження між скроневою кісткою та клиноподібною кісткою, не є переломом основи черепа, свідчать і дані медичної літератури, яка ще раніше надана до матеріалів справи. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка лікар ОСОБА_21 , який здійснював СКТ 07 грудня 2011 року та 01 березня 2012 року, категорично ствердив, що розходження у ОСОБА_8 між скроневою та клиноподібною кістками було відсутнє, оскільки воно не проявлялось у динаміці. Тобто в своїй сукупності це підтверджує те, що у ОСОБА_8 відсутні і тяжкі тілесні ушкодження через відсутність перелому основи черепа у вигляді розходження між скроневою та клиноподібною кістками.

Акцентує, що при системному аналізі всіх наявних висновків чітко вбачається, що окремі експерти трактували наявність у ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення через нібито виявлене у нього: 1)розходження між скроневою та клиноподібною кістками, яке об`єктивно не підтвердилось, та як необґрунтовано трактовано як злам основи черепа, 2)травми носа (порушення цілісності кісток носа, за висновком експертів обласного бюро СМЕ), та 3) осколкового перелому латеральної стінки решітчастого лабіринту справа за висновком останньої експертизи віл 17 листопада 2014 року, проведеної у Головному бюро СМЕ МОЗ, що є нічим іншим як одним і тим же пошкодженням ділянки носа. Експерти Львівського обласного бюро СМЕ віднесли ці тілесні ушкодження ділянки носа до легких тілесних ушкоджень, а як вже вказувалось вище, експерт ОСОБА_19 їх взагалі не приймав до уваги при визначенні тяжкості тілесних ушкоджень.

При цьому вважає, що розуміючи те, що вказані тілесні ушкодження в області носа самі по собі не можуть бути тяжкими тілесними ушкодженнями, оскільки є легкими тілесними ушкодженнями, експерти Головного бюро СМЕ об`єднали ці ушкодження носа з неіснуючим розходженням між скроневою та клиноподібною кістками, і в сукупності всі ці ушкодження оцінили як тяжкі, що поряд з вищевикладеним, свідчить про необґрунтованість такого висновку та його суперечність матеріалам справи. Експерти Головного бюро СМЕ не були неупередженими, на них здійснювався вплив, що можна підтвердити витребувавши з ДУ "Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ" копії всіх звернень, які надходили в цю експертну установу з приводу проведення експертизи ОСОБА_8 , згідно з заявленим клопотанням, чим і пояснюється надання ними такого необґрунтованого висновку із завищеною тяжкістю тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . При останньому допиті експерт ОСОБА_20 пояснив, що саме по собі розходження між скроневою та клиноподібною кістками, може бути травматичним пошкодженням, однак таке ушкодження не ідентично зламу основи черепа, та що травматичне пошкодження є більш ширшим поняттям ніж перелом основи черепа. Крім того, він же заявив, що навіть при об`єктивному підтвердженні, розходження між скроневою та клиноподібною кістками є середньої тяжкості тілесним ушкодженням.

Крім цього звертає увагу, що сумнів в об`єктивності висновків експертів Головного бюро СМЕ (основна, додаткова), викликається ще й тим, що при проведенні цих експертиз, на відміну від експертизи, яка проводилась у Львівському обласному бюро СМЕ, ОСОБА_8 навіть не оглядали і не робили йому контрольних знімків СКТ.

А тому вважає, що при наявності таких обставин, суд першої інстанції не спростував всіх цих негативних обставин та конкретно не вказав, чому він приймає до уваги висновки ДУ "Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ" про наявність у ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень та не приймає до уваги висновок Львівського обласного бюро СМЕ про те, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_8 , не більше як легкі тілесні ушкодження, обійшовшись загальними фразами про те, що нібито експертиза у ЛОБ СМЕ проведена не повно та не всебічно, без урахування дослідження обставин справи. При цьому, взагалі не надав значення показам експерта ОСОБА_20 , який приймав участь у проведенні експертизи в експертній установі ДУ "Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ", і сам же ж в своїх показах під час відео конференції заперечив цей висновок. Також суд не спростував показів свідка ОСОБА_22 , який двічі проводив СКТ ОСОБА_8 , та категорично заперечив відсутність розходження у ОСОБА_8 між скроневою та клиноподібною кістками, що є нічим іншим як підтвердженням відсутності перелому та правильності висновку експертів ЛОБ СМЕ щодо відсутності у ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.

В запереченні на апеляцію прокурора захисник ОСОБА_14 зазначає, що така надумана, оскільки прокурор подав формальну апеляцію після подання апеляції на оскаржуваний вирок захистом, розуміючи, що вирок підлягає скасуванню з підстав, викладених захистом та засудженими в їхніх апеляціях, а не з підстав, зазначених прокурором.

В апеляції засуджений ОСОБА_13 зазначає, що він не заперечує нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , однак не згідний з кваліфікацією його дій за ч.4 ст. 187 КК України.

Вважає, що об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, відсутня, так як він не заволодів ніякими речами потерпілого, хоча як вказує сам потерпілий, у них була можливість заволодіти грішми та телефоном.

Зазначає, що потерпілий носить окуляри і коли на місце події приїхали працівники міліції, потерпілий лежав на землі і в нього не було на лиці окулярів, що свідчить що такі впали під час бійки.

Звертає увагу, що коли їх затримали, ніяких речей потерпілого в нього не було, ніхто зі свідків не бачив окулярів та гребінця в його руках і сам потерпілий ОСОБА_8 ствердив, що ніякого розбійного нападу не було.

Просить прийняти законне рішення, врахувавши, що він є особою молодого віку, а призначений термін покарання є дуже великий.

В запереченні на апеляцію прокурора зазначає, що в такій є багато неточностей, які суперечать матеріалам кримінальної справи та вимогам КПК України, і погіршують його становище.

Просить відмовити в задоволенні апеляції прокурора.

В апеляції засуджений ОСОБА_12 зазначає, що на київських експертів, міліцію, прокуратуру та суд був вплив зі сторони ОСОБА_8 , а висновок суду про його винність у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, є помилковим, так як він з ОСОБА_13 в ОСОБА_8 нічого не відбирали.

Наголошує, що він не згідний із вартістю майна, яке вони нібито мали намір відібрати.

Зазначає, що потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні заявив, що в нього більше нічого не забрали, окрім окулярів та гребінця, хоча мали таку можливість.

Звертає увагу, що він мав місце праці на державній роботі в шахті "Червоноградська" ДП "Львіввугілля", де позитивно характеризується і його заробітної плати вистарчало для проживання та утримання сім`ї, і не бачить змісту пограбувань чи розбоїв в своєму місті, де його знають.

Акцентує, що 02 грудня 2011 року на нього було скоєно наїзд автомобілем марки "Мерседес-Бенц", р/н НОМЕР_1 , під керуванням потерпілого ОСОБА_8 , який після наїзду вибіг з автомобіля і почав штовхати та обзивати нецензурними словами. Почалась шарпанина, і вони попадали на землю. Це побачив його друг ОСОБА_13 , який знаходився через дорогу. Підбігши до них, почав розбороняти, але ОСОБА_8 почав і його шарпати. Почалась бійка з участю трьох осіб. Тоді приїхали працівники ДАІ та всіх було затримано для дачі показів.

Вважає, що слідство велось з порушеннями.

Просить, з врахуванням його особи, перекваліфікувати його дії на заподіяння тілесних ушкоджень, звільнивши з-під варти.

В запереченні на апеляцію прокурора зазначає, що в такій є багато неточностей, які суперечать матеріалам кримінальної справи та вимогам КПК України, і погіршують його становище.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, покликається на те, що судом при обранні міри покарання ОСОБА_13 та ОСОБА_12 не достатньо враховано тяжкість вчиненого ними злочину, який кримінальним законом віднесено до категорії особливо тяжких злочинів та самої суспільної небезпеки таких злочинних дій зі сторони підсудних, оскільки вони діючи умисно, за попередньою змовою, з корисливих мотивів вчинили вказаний злочин, і не враховано також те, що дії підсудних були припинені працівниками Державтоінспекції, а не вони самостійно припинили такі.

Також зазначає, що при обранні міри покарання судом не враховано те, що підсудний ОСОБА_13 раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, свою вину у вчиненому ОСОБА_13 та ОСОБА_12 визнали частково в частині спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень.

Просить вирок скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засуджених, а саме необхідністю застосування більш суворого покарання, ухвалити свій вирок із призначенням ОСОБА_13 за ч.4 ст. 187 КК України покарання 9 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна, ОСОБА_12 за ч.4 ст. 187 КК України 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна, а в решті вирок залишити без змін.

В апеляції захисник ОСОБА_11 в інтересах засудженого ОСОБА_12 покликається на те, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим.

Наголошує, що засуджений ОСОБА_12 безпідставно та незаконно засуджений за ч.4 ст. 187 КК України, оскільки такого злочину він не скоював і подія такого злочину відсутня взагалі, як і не має відношення до спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, наявність яких взагалі є сумнівною.

Вважає, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, та містять істотні суперечності, що є свідченням невідповідності таких висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Винесенню такого вироку сприяла однобічність і неповнота досудового та судового слідства, а також упередженість суду.

Наголошує, що вирок постановлений з істотним порушенням кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Просить скасувати вирок та повернути справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

В запереченні на апеляцію прокурора зазначає, що в такій є багато неточностей, які суперечать матеріалам кримінальної справи та вимогам КПК України, і погіршують становище ОСОБА_12 .

Просить відмовити в задоволенні апеляції прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, та заперечив апеляції захисників і засуджених, виступ захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та пояснення засуджених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про підтримання всіх апеляцій, окрім прокурора та які просять вирок суду скасувати і направити справу для проведення додаткового розслідування, виступ захисника ОСОБА_11 , який підтримав тільки свою апеляцію та просить вирок суду скасувати і направити справу для проведення додаткового розслідування, пояснення потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав лише апеляцію прокурора, щодо її задоволення поклався на розсуд суду, проте просить вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності" розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК України) це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними у судовому засіданні доказами, детально викладеними у вироку, і є обґрунтованим.

Зокрема, показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 про те, що 02 грудня 2011 року близько 18 год. 30 хв. він повертався з м. Львова на мікроавтобусі з водієм у свій меблевий цех, що знаходиться поблизу гаражного кооперативу №3 у м. Червонограді. Рухаючись по вул. Промисловій, побачив двох осіб, які стояли на перехресті вулиць Промислової і Бічної Промислової та пильно придивлялись до його мікроавтобуса. Повертаючись на своєму легковому автомобілі, ті ж двоє чоловіків стояли на тому ж місці. Він пригальмував на перехресті перед виїздом на головну дорогу. Після цього задзвонив мобільний телефон і він зупинив автомобіль повністю. У цей час зі сторони водія відчинилась дверка автомобіля і він відчув удар по голові. Як пізніше йому стало відомо, це були ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які витягли його з салону автомобіля, кинули на асфальт та почали сильно бити ногами по тілу та голові. Під час того, як він лежав на землі, хтось із нападників обшукав його кишені, звідки витягнув гребінець і окуляри. Гроші та телефон їм не вдалось забрати, так як вони були в інших кишенях і в цей час на місце події прибули працівники ДАІ та затримали нападників. Внаслідок побиття він отримав тяжкі тілесні ушкодження, лікувався у лікарні.
Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в судовому засіданні ствердили, що 02 грудня 2011 року вони, як працівники ДАІ, знаходились на патрулюванні біля залізничного переїзду по вул. Промисловій у м. Червонограді. Їм повідомили, що на перехресті вулиць Промислової та Бічної Промислової біля гаражного кооперативу №3 бійка. Прибувши на місце побачили, що на повороті стоїть автомобіль марки "Мерседес" з увімкненими ближнім світлом та покажчиком повороту ліворуч і відчинені двері водія. Біля автомобіля лежав потерпілий ОСОБА_8 , а ОСОБА_13 сидів на ньому, однією рукою утримував та бив потилицею об асфальт, а іншою обшукував кишені його одягу, а ОСОБА_12 копав потерпілого ногами. Побачивши їх, ОСОБА_13 почав втікати з місця події, чинив опір при затриманні. ОСОБА_12 був затриманий на місці. До них приїхала оперативна група, яка під час огляду місця події виявила біля автомобіля окуляри та гребінець потерпілого. Обидві особи під час вчинення злочину були у стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснив, що 02 грудня 2011 року він чергував у складі слідчо-оперативної групи Червоноградського MB ГУМВС України у Львівській області. Близько 19 год. вони їхали на виклик до стоянки готелю "UA сервіс-турист". По дорозі, на повороті у гаражний кооператив №3, побачили легковий автомобіль марки "Мерседес", у якому було увімкнене світло фар, покажчик лівого повороту та відчинені двері зі сторони водія. Автомобіль ДПС, який їхав попереду них, зупинився позаду припаркованого автомобіля. Після цього з правої сторони з-за автомобіля вибіг ОСОБА_13 та став втікати в сторону заводу РМЗ. Підійшовши ближче, вони побачили, що біля передньої частини автомобіля "Мерседес" обличчям до землі лежить чоловік. Поряд з ним працівник ДПС ОСОБА_16 затримував ще одного чоловіка, який при цьому чинив йому непокору ним виявився ОСОБА_12 . ОСОБА_13 затримав інший працівник ДПС ОСОБА_15 . Чоловіки під час затримання поводили себе зухвало, були з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Потерпілого ОСОБА_8 підняли з землі, і він пояснив, що на нього напали двоє чоловіків, витягли із автомобіля та наносили удари ногами і руками по різних ділянках тіла. На голові та обличчі ОСОБА_8 було багато тілесних ушкоджень та крові, кишені одягу були вивернуті. Поряд з автомобілем були виявлені гребінець та окуляри потерпілого. В подальшому потерпілого ОСОБА_8 доставили у Червоноградську міську лікарню для надання медичної допомоги, а ОСОБА_13 та ОСОБА_12 для проведення освідчення.

Наведені пояснення потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 є логічними та узгоджуються між собою. На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно поклав їх в основу обвинувального вироку як докази винуватості ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, оскільки підстав не довіряти цим показанням у суду не було.

Крім цього, вказані пояснення потерпілого та свідків стверджуються сукупністю письмових доказів, а саме протоколом огляду місця події від 02 грудня 2011 року (т.1 а.с.3-4), протоколами очних ставок, проведених між потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (т.1 а.с.209-213, 214-221), протоколами очних ставок, проведених між свідком ОСОБА_15 і ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та свідком ОСОБА_16 і ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (т.1 а.с.67-70, 71-74, 284-286,287-288), протоколом відтворення обстановки та обставин події від 18 лютого 2012 року з участю ОСОБА_12 (т.1 а.с.289-291), протоколом відтворення обстановки та обставин події від 18 лютого 2012 року з участю ОСОБА_15 (т.1 а.с.296-298).

Колегія суддів вважає, що характер, послідовність та спільність злочинних дій ОСОБА_12 та ОСОБА_13 свідчать про наявність у них попередньої змови на напад з метою заволодіння чужим майном.

Також, на думку колегії суддів, і це вірно зазначено у вироку, вищенаведене повністю спростовує пояснення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в тій частині, що вони не вступали між собою у змову, потерпілого з машини силою не витягували, його кишені не обшукували та наміру заволодіти його майном не мали, і вважає їх такими, що направлені на пом`якшення відповідальності з вчинене.

Щодо тяжкості заподіяних потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, то колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до висновків додаткових комісійних судово-медичних експертиз №159/13 від 27 січня 2014 року, №333/14 від 17 листопада 2014 року, проведених Головним бюро СМЕ МОЗ України, у потерпілого ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді перелому основи черепа з переходом на склепіння, латеральної стінки решітчастого лабіринту справа, з потраплянням мілких відламків в порожнини правої верхнєщелепної пазухи, забою головного мозку легкого ступеню, крововиливів повіки та кон`юнктиву правого ока, які утворились від одноразової дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, місцем прикладення якої була ділянка правого ока та відноситься до тяжких по ознаці небезпеки для життя; у вигляді забою нирок, які відносяться до легких з короткочасним розладом здоров`я. Ці ушкодження не могли утворитися при падінні з висоти свого росту та удару своєю головою в асфальт, втому числі неодноразово із прикладенням сили, що застосована іншою особою (т.4 а.с.41-101, т.5 а.с.25-30).

Дані висновки експертиз суд першої інстанції визнав обґрунтованими, об`єктивними та повними, що доповнюють один одного, оскільки проведені всебічно і детально комісією спеціалістів-експертів, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції в порядку відеоконференції експерт ОСОБА_20 підтримав висновки експертиз від 27 січня 2014 року та 17 листопада 2014 року Головного бюро судово-медичних експертиз МОЗ України та пояснив, що під час їх дослідження ОСОБА_8 було встановлено тяжкі тілесні ушкодження, що відповідає медичним документам, СКТ дослідженням, якими підтверджується наявність даних тілесних ушкоджень. Також вказав, що при наданні висновку експертами Львівського обласного бюро судових експертиз не було встановлено та враховано перелом основи черепа потерпілого ОСОБА_8 , який мав місце та був підтверджений при вивчені наданих рентгенограм членам експертної комісії. Про це експертами зазначено і у висновку експертизи від 27 січня 2014 року.

Відтак, на думку колегії суддів, наведене в сукупності спростовує доводи апеляцій захисника засудженого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_14 , засуджених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_11 в інтересах засудженого ОСОБА_12 щодо невинуватості засуджених у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, а вирок суду є законним, обґрунтованим та належним чином мотивований, його висновки відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо доводів засуджених та їх захисників в апеляційній інстанції про обвинувальний ухил, необ`єктивність, однобічність та неповноту досудового та судового слідства, то на думку колегії суддів, такі слід вважати безпідставними, оскільки вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б про це свідчили.

Факту неправильного застосування кримінального закону, про що вказують засуджені та захисники, не встановлено.

Окрім цього, колегією суддів не виявлено порушень кримінально-процесуального закону, які тягнули б скасування або зміну постановленого вироку суду.

Призначаючи засудженим міру покарання, суд врахував обставини, на які посилається прокурор у апеляції, зокрема: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких; дані про особу винних, те що ОСОБА_13 раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини.

Колегія суддів вважає, що покарання засудженим ОСОБА_13 та ОСОБА_12 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, є необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для посилення покарання, як того просить в апеляції прокурор не вбачає.

Також, місцевим судом правильно вирішено цивільні позови.
Керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України (1960 року) та п.п.13, 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України (2012 року), колегія суддів,
ухвалила:
вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 05 березня 2015 року відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_12 залишити без зміни, а апеляції захисника засудженого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_14 , засуджених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, захисника ОСОБА_11 в інтересах засудженого ОСОБА_12 без задоволення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4