Справа № 158/705/15-к Провадження №11-кп/773/431/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст.137 ч.2 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

виправданої ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2015 року, щодо -

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилась в с.Завітне Ківерцівського району Волинської області, проживає в АДРЕСА_1 , громадянка України, з середньою спеціальною освітою, працює вихователем ДНЗ №2, одружена, несудима, яка
виправдана у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.137 КК України, у зв`язку з недоведенням вчинення кримінального провопорушення, в якому обвинувачувалась.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, залишено без розгляду.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 обвинувачувалась в тому, що вона, обіймаючи посаду вихователя групи «Бджілка» Ківерцівського дошкільного закладу комбінованого типу ясла-садок №2, 04.08.2014 року, працюючи в першу зміну режиму роботи, а саме, в період з 07.30 год. до 13.30 год., неналежним чином виконала свої службові обов`язки щодо охорони життя та здоров`я вихованців групи вищевказаного навчального закладу, що в подальшому, зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_2 спричинило смерть неповнолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Так вона, в порушення п.п.2.3, 2.4 посадової інструкції вихователя Ківерцівського дошкільного навчального закладу комбінованого типу ясла-садок №2, затвердженої наказом №4 від 02.09.2013 завідувачем даного дошкільного закладу ОСОБА_14 , не виконала своїх службових обов`язків (функцій), які виразились в недотриманні правил внутрішнього трудового розпорядку та у невиконанні інструкції з охорони праці щодо охорони життя та здоров`я дітей. Окрім того, всупереч п.1.2. Інструкції №2 з охорони праці, безпеки життєдіяльності під час організації прогулянки / ОСОБА_8 / не забезпечила охорону життя і здоров`я вихованців групи «Бджілка», а також в порушення вимог п.3.2 вказаної інструкції не була уважною до дітей, залишивши їх без нагляду.

Зокрема, ОСОБА_8 04.08.2014р., згідно режиму дня групи «Бджілка», а саме, о 10.30 год. разом з групою вихованців у складі 16 дітей, у якій на той момент знаходився малолітній ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вийшли на територію ігрового майданчику вищевказаного дошкільного начального закладу на прогулянку, де остання на деякий час залишила дітей без нагляду, при цьому, не повідомивши інших вихователів та працівників дитсадка щодо здійснення нагляду за дітьми. Як наслідок, в період тимчасової відсутності ОСОБА_8 на дитячому майданчику, де знаходились залишені нею без нагляду діти, в тому числі малолітній ОСОБА_13 , на територію дошкільного навчального закладу забіг пес, який, наздогнавши останнього, вкусив його за нижню третину правої гомілки, що в подальшому / ІНФОРМАЦІЯ_2 / спричинило його смерть.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №5 від 16.02.2015р., смерть малолітнього ОСОБА_13 настала внаслідок інфекційного захворювання сказу.

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 137 ч.2 КК України, як неналежне виконання службових обов`язків щодо охорони життя та здоров`я неповнолітніх внаслідок недбалого або несумлінного до них ставлення, що спричинили смерть неповнолітнього.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені та відхилені без належного спростування. Вважає, що органами досудового слідства здобуто достатньо доказів, які вказують на наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину, за який тій було повідомлено про підозру. Просить вирок суду першої інстанції скасувати, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.137 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади вихователя на строк 1 рік, встановивши при цьому іспитовий строк 1 рік.

В запереченні на апеляційну скаргу захисник вважає її необгрунтованою та безпідставною, а тому просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у них підстав, представника потерпілого, який також підтримали скаргу прокурора, захисника та виправданої, які заперечили скаргу та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про недоведеність вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 . Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

В ч.2 ст.17 КПК України вказано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно ч.6 ст.97 КПК України, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджуються іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини 2 цієї статті.

При постановленні вироку суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з чим погоджується і апеляційний суд.

Зокрема ОСОБА_8 в судовому засіданні категорично заперечила неналежне виконання своїх службових обов`язків, наявність випадку щоб собака кусала дітей, зокрема і під час її зміни. Показала, що під час прогулянки, в полі зору перебувають всі діти, оскільки вся територія проглядається, тому припущення органу досудового розслідування про непомітний для вихователя укус собакою дитини, - неможливий. Крім того зазначила, що при виникненні будь-якого інциденту з дітьми, вони відразу повідомляють батьків для приприйняття відповідного рішення. В зв`язку з тим, що від ОСОБА_13 ніяких скарг не надходило, тому укус останнього собакою на території дитячого садка є лише припущенням.

Дана належна правова оцінка судом першої інстанції як показанням всіх свідків та потерпілих, так і іншим доказам по справі.

Погоджується апеляційний суд з тим, що докази, зібрані органом досудового розслідування, на які посилається сторона обвинувачення, викликають розумні сумніви у винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому їй злочині.

Зокрема судом встановлено, що показання потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , кожного зокрема, не можуть беззаперечно свідчити про винуватість обвинуваченої у інкримінованому їй діянні, оскільки ніхто з вказаних осіб не був безпосереднім очевидцем зазначених подій, а про обставини справи їм стало відомо з чужих слів, показання яких не підтверджені іншими доказами, здобутими в ході судового розгляду та суперечать показанням свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , а тому вони не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

Досліджені в судовому засіданні висновок комісійної судово-медичної експертизи №5 від 16.02.2015р., а також показання експерта про причину смерті малолітнього ОСОБА_20 внаслідок інфекційного захворювання сказу, яке можливо виникло від укусу невідомої собаки, беззаперечно не підтверджують факту вчинення обвинуваченою ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 137 КК України. Імовірним також є і час захворювання.

Протокол огляду місця події від 08.12.2014р. також лише може підтверджувати можливість проникнення собаки на територію, а не стверджувати це.

Як на доказ винуватості прокурор в апеляції посилається на інформацію, надану ПрАТ «МТС Україна», про вхідні та вихідні дзвінки між абонентами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які відбувались 04.08.2014 року.

Дійсно ОСОБА_8 не заперечує того факту, що мала телефонну розмову в цей день із дружиною потерпілого ОСОБА_21 , яка не допитувалась, і питання про допит останньої в суді не ставився.

Про зміст розмови показала обвинувачена в суді. Потерпілий та свідок ОСОБА_15 повідомляли про інший зміст цієї розмови, фактично з чужих слів, тобто зі слів ОСОБА_22 .

Тому знову ж таки і цей доказ не може бути беззаперечним і викликає розумні сумніви.

Твердження прокурора в скарзі про те, що суд першої інстанції при постановленні виправдувального вироку не оцінив всі докази по справі, зокрема посадову інструкцію вихователя, інструкцію з охорони праці, безпеки життєдіяльності під час організації прогулянки, журнал обліку щоденного відвідування дітей, не заслуговують на увагу, оскільки вони не доводять самі по собі винуватість обвинуваченої.

Таким чином, показання потерпілого з чужих слів, показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 зі слів малолітніх, суперечливі докази щодо змісту телефонної розмови між обвинуваченою та ОСОБА_21 , яка мала місце 04.08.2014 року, не дали можливості суду поза розумним сумнівом прийти до висновку, що ОСОБА_8 04.08.2014 року всупереч службовим обов`язкам під час прогулянки залишила без нагляду дітей, і саме в цей період ОСОБА_20 вкусив пес, і саме від цього укусу настало захворювання в результаті якого малолітній помер.

Доводи прокурора, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а судовий розгляд в суді першої інстанції проводиться у відповідності до ч.1 ст.337 КПК України в межах висунутого обвинувачення.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2015 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді