СЛОВ`ЯНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 243/661/16-к 1-кп/243/192/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2016 року місто Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника- адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні суду в місті Слов`янську кримінальне провадження № 0000049, яке зареєстровано 20 січня 2016 року на підставі обвинувального акту з угодою про визнання винуватості відносно

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Слов`янська

Донецької області, громадянина України, з середньою

освітою, одруженого, має на утриманні повнолітню

дитину- інваліда 1 групи, працюючого на ПАТ

« Бетонмаш» вантажником, який зареєстрований та

фактично проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 260 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Під час досудового розслідування 22 січня 2016 року між прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , якому на підставі статті 37 КПК України надані повноваження прокурора по цьому кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості, яку з обвинувальним актом 28 січня 2016 року було направлено до суду.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 кримінальне правопорушення було вчинено при наступних обставинах.

07 квітня 2014 року на території Донецької області України, невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» було створено непередбачене законом України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, учасники збройного формування були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того, в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «ДНР», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, а саме, вступаючи до незаконного збройного формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки», був достовірно обізнаним, що останнє не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу Безпеки України», «Про міліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України, із метою скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів, починаючи з 15 травня 2014 року, становиться одним із учасників незаконного збройного формування «Донецька народна республіка» у місті Слов`янську Донецької області.

Усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою участі у діяльності непередбаченого законом збройного формування, ОСОБА_4 , увійшов до цього незаконного збройного формування, під командуванням невстановленої особи. Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, ОСОБА_4 дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим, підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванні та виконанню його цілей і завдань.

Так, з 15 травня 2014 року по 04 липня 2014 року ОСОБА_4 здійснював свої умисні противоправні дії у складі непередбаченого законом збройного формування, систематично виконував накази свого керівництва, а саме ніс чергування одягнутий в камуфляжну одежу та озброєний автоматом системи «Калашникова», здійснював перепускний режим шляхом зупинки, огляду автомобілів та перевірки документів громадян на блокпосту збудованого НЗФ «Донецька народна республіка», який розташовувався на перехресті вулиці Дарвіна та вулиці Гончарної у м. Слов`янську. Діючи у складі незаконного збройного формування ОСОБА_4 виконував наступні обов`язки: організація та ведення контрольно -пропускного режиму на блокпості, підконтрольного НЗФ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташовувався на перехресті вулиці Дарвіна та вулиці Гончарної у м. Слов`янську; перевірка та догляд автотранспорту, багажу, вантажів та осіб, які переміщаються через цей блокпост. Протягом двох з половиною місяців, з 15 травня 2014 року по 04 липня 2014 року, ОСОБА_4 , здійснюючи свої умисні протиправні дії у складі непередбаченого законом збройного формування, систематично виконував накази свого безпосереднього командира, а також виконував інші протиправні накази направлені проти представників влади із застосуванням вогнепальної зброї, які отримував від своїх керівників з числа незаконного збройного формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки». Таким чином, дії ОСОБА_4 , та невстановлених осіб носили тривалий характер та виразились в активній участі в діяльності непередбаченого законом збройного формування, що супроводжувались вчиненням опору представникам влади із застосуванням вогнепальної зброї. В результаті діяльності зазначеного не передбаченого законами України збройного формування на території Донецької області було вчинено низку тяжких та особливо тяжких злочинів.

04 липня 2014 року ОСОБА_4 добровільно вийшов зі складу вищезазначеного незаконного збройного формування.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю та пояснив, що весною 2014 року за місцем його роботи не проводилася виплата заробітної плати, внаслідок чого у родині склалося скрутне матеріальне становище. Для лікування його сина інваліда 1 групи дитинства потребувалися кошти. Із розмови з мешканцями міста йому стало відомо, що учасники незаконного збройного формування так званої « ДНР» за чергування на блокпосту у місті Слов`янську сплачують кошти, тому він з причини потреби у коштах на лікування сина, вирішив вступити у таке незаконне збройне формування. 15 травня 2014 року він прийшов на блокпост, розташований на перехресті вулиці Дарвіна та АДРЕСА_2 , де йому повідомили про умови його чергування, порядок та суму оплати. Йому було видано камуфляжну форму та автомат Калашникова. Визнає, що ним у період з 15 травня 2014 року по 04 липня 2014 року здійснювалися дії по чергуванню зі зброєю та у камуфляжному одязі на цьому блокпості, наприкінці кожного тижня проводилася виплата у сумі 200 грн. за тиждень. Він здійснював перевірку документів у водіїв автомобілів, огляд салону транспортного засобу та багажу. Участі у бойових діях він не брав, зброю не застосовував. 04 липня 2014 року він останній раз прийняв участь у чергуванні на блокпосту, після чого більше на чергування не прийшов.

Він розуміє незаконність своїх дій, визнає наведені в обвинувальному акті обставини вчинення ним кримінального правопорушення, погоджується з кримінально - правовою кваліфікацією інкримінованого йому злочину за частиною другою статті 260 КК України. Усвідомлює небезпечність своєї злочинної поведінки. Під час досудового розслідування він розповів усі обставини скоєного ним кримінального правопорушення, щиро покаявся у скоєному, висловив своє бажання укласти з прокурором угоду, яка і була укладена ним 22 січня 2016 року у присутності захисника.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 - кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 260 КК України, бо він приймав участь у діяльності не передбачених законом збройних формуваннях.

Із долучених до обвинувального акту матеріалів убачається, що 22 січня 2016 року між прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , якому на підставі статті 37 КПК України надані повноваження прокурора по цьому кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості, за умовами якої підозрюваний у повному обсязі визнав свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 260 КК України, зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, співпрацювати з правоохоронними органами в розкритті та розслідуванні злочину, викритті та кримінальному переслідуванні інших співучасників злочину, повідомити відомості не тільки про його власну участь у злочинній діяльності, а також й про інших співучасників злочину. Також сторонами угоди визначено узгоджене між ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен нести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме позбавлення волі строком на чотири роки та звільнення на підставі статті 75 КК України від відбування покарання з випробуванням. Угода була підписана прокурором ОСОБА_3 , підозрюваним ОСОБА_4 та його захисником - адвокатом ОСОБА_5 .

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить із наступного.

Відповідно до положень ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути укладені такі види угод: 1) угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим; 2) угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Положеннями частини 2 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно частини 5 статті 469 КПК України укладання угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив про те, що при укладанні даної угоди від 22 січня 2016 року були дотримані вимоги та правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, просив цю угоду затвердити та призначити ОСОБА_4 узгоджену по угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні також просив затвердити укладену угоду про визнання винуватості від 22 січня 2016 року, беззастережно підтвердив визнання ним винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 260 КК України, його ініціативу і добровільність укладання цієї угоди та можливість її виконання.

Відповідно до положень статті 12 КК України злочин, передбачений частиною 2 статті 260 КК України, є тяжким.

Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості від 22 січня 2016 року за своїм змістом та порядком укладання відповідає вимогам статей 468-470, 472 КПК України, положенням частини 2 статті 260 КК України, щодо правової кваліфікації злочину та щодо узгодженої міри покарання у вигляді позбавлення волі, строк якого передбачено санкцією частини 2 статті 260 КК України. Шляхом вивчення документів кримінального провадження, опиту ОСОБА_4 суд переконався у тому, що укладання угоди є добровільним. Тобто згідно положень частини 6 статті 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим.

Крім того, обвинуваченому роз`яснені положення частин 4, 6 та 7 статті 474 КПК України та положення статті 389-1 КК України «Умисне невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості», які йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладання та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а саме право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Також усвідомлено, що наслідком укладання та затвердження угоди є обмеження його права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладання угоди.

Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений у присутності захисника ОСОБА_5 не заперечував проти затвердження судом угоди про визнання винуватості. Прокурор також просив затвердити зазначену угоду.

Таким чином, за наслідками розгляду угоди у підготовчому судовому засіданні, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального та кримінального законів, врахувавши заслухані доводи сторін угоди, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про ухвалення обвинувального вироку та затвердження угоди від 22 січня 2016 року про визнання винуватості ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 260 КК України, та призначення узгодженої сторонами міри покарання у вигляді позбавлення волі.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, пом`якшуючі обставини - щирє каяття та активне сприяння розкриттю злочину, скоєння його внаслідок збігу тяжких сімейних обставин ( наявність на утриманні дитини- інваліда 1 групи), дані щодо обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання і вважає можливим звільнити його від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень статей 75 та 76 КК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись пунктом 1 частини 3 ст.314, частиною 2 ст. 373, статтями 374, 474, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду від 22 січня 2016 року, укладену між прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , якому на підставі статті 37 КПК України надані повноваження прокурора по цьому кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_4 у рамках кримінального провадження № 0000049 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 260 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 260 КК України, та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 ( чотири) роки.

На підставі положень статей 75 та 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один ) рік не вчинить нового злочину, і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 обчислювати з дня проголошення вироку суду.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою у Артемівському СІ-6 УВП УДПтС України в Донецькій області, обраний 20 січня 2016 року ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області, скасувати.

ОСОБА_4 звільнити з-під варти у залі суду негайно після проголошення вироку.

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду,з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджено угоду, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1