Провадження № 1-п/2517/6433/11
Єдиний унікальний № 1-п-359/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2011 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Циганка М.О., при секретарі Чміль C.I., за участю прокурора Трохименка P.M., захисника адвоката ОСОБА_1 провівши в приміщенні суду в м. Прилуки розгляд кримінальної справи по обвинуваченню: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2. кв.59, Українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, працюючого фельдшером Прилуцької станції швидкої медичної допомоги, одруженого, маючого неповнолітнього еина Миколу ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого, у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст.139 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що 27.09.2006 року, у вечірній час, за адресою м. Прилуки, вул. Колгоспна, буд. №37, ОСОБА_3 було нанесено численні тілесні ушкодження, після чого зранку 28.09.2006 року батьки перевезли його додому, за адресою м. Прилуки, вул. Кошового, буд. №23, звідки матір потерпілого - ОСОБА_4, цього ж дня о 12 годині 22 хвилини по телефонній лінії екстреного номеру "03" Прилуцької міської станції швидкої медичної допомоги, повідомила про побиття сина та необхідність надання йому медичної допомоги. Проте фельдшер по прийому викликів Прилуцької міської станції швидкої медичної допомоги ОСОБА_2, який знаходився на чергуванні 28.09.2006 року, та прийняв вищевказаний виклик по телефону щодо надання медичної допомоги ОСОБА_5, на дане повідомлення належним чином не відреагував та особисто прийняв рішення про відмову від виклику, хоча мав реальну можливість оцінити фактичний стан здоров'я потерпілого ОСОБА_5 при прийомі відповідного виклику по телефону з отриманням інформації про факт травми, наявність тілесних ушкоджень та усвідомити про можливі тяжкі наслідки для потерпілого за умов відмови виклику виїзної бригади та ненадання ОСОБА_5 медичної допомоги, чим своєю бездіяльністю порушив вимоги пунктів 1.4., 2.1., 2.3., З.1., 3.2., 3.3., 3.5., 4.1. та 5.1. Положення про фельдшера (медсестру) - диспетчера швидкої медичної допомоги наказу' Міністерства охорони здоров'я від 19.06.1996 року №175 «Про заходи щодо удосконалення швидкої медичної допомоги». У відповідності до вимог якого фельдшер-диспетчер ОСОБА_2 повинен був здійснити прийом звернення по телефону згідно з правилами виклику швидкої медичної допомоги і затвердженими алгоритмами опитування всіх звернень по екстрену медичну допомогу, зареєструвати виклик, забезпечити визначення фактичного стану потерпілого ОСОБА_5 та направити на виклик виїзну бригаду швидкої медичної допомоги. Для вирішення питання щодо можливої необгрунтованості даного виклику та його відмови фельдшер-диспетчер ОСОБА_2 у відповідності до вимог вищевказаного наказу повинен був доповісти старшому черговому медичному працівнику станції швидкої медичної допомоги та отримати віл нього відповідні вказівки, а не приймати рішення одноосібно. В подальшому без отримання належної медичної допомоги на фоні спричинених тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 розвину вся травматичний шок, який 29.09.2006 року призвів до смерті останнього. Травматичний шок. який явився безпосередньою причиною смерті ОСОБА_5, знаходиться у прямому причинному зв'язку з ненаданням йому медичної допомоги після отриманих травм. Надання невідкладної медичної допомоги ОСОБА_5 з наступною госпіталізацією до спеціалізованого стаціонару до виникнення у нього травматичного шоку, тобто до 29.09.2006 року, практично виключило би настання смерті потерпілого від отриманих тілесних ушкоджень.

Умисні дії ОСОБА_2 досудовим слідством кваліфікуються за ст.І.'З ч. 2 КК України, як ненадання без поважних причин допомоги хворому медичним працівником, який зобов'язаний, згідно з установленими правилами, надати таку допомогу , якщо йому «відомо відомо, що це може мати тяжкі наслідки для хворого, які спричинили смерть хворого.

По даній кримінальній справі старшим слідчим в ОВС відділу СУ УМВС України в -Іернігівській обл. за погодженням із Прилуцьким міжрайонним прокурором було направлено ло суду подання від 29.09.2011 року для вирішення питання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи на підставі Закону України «Про амністію у 2008 році» від 12.12.2008 р.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, та просив суд звільнити його від кримінальної відповідальності та закрити кримінальну справу , застосувавши відносно нього Закон України «Про амністію у 2008 році» від 12.12.2008 р.. та повідомив про свою обізнаність щодо наслідків застосування такого закону.

Заслухавши пояснення обвинуваченого, його захисника, та висновок прокурора, вивчивши матеріали справи суд вважає за необхідне задовольнити подання та звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_2 є особою, не позбавленою батьківських прав, який надень набрання чинності Закону України «Про амністію у 2008 році» мав дитину, якій не виповнилося 18 років (а.с.133), а ст.6 Закону України «Про амністію у 2008 році» визначено, «що звільненню від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах, визначених цим Законом, підлягають особи, які підпадають під дію ст.1 цього Закону, кримінальні справи стосовно яких перебувають у провадженні органів дізнання, досудового слідства чи не розглянуті судами, а так само розглянуті судами, але вироки не набрали законної сили, про злочини, вчинені до набрання чинності цим Законом, а згідно п. в ) ст.1 Закону України «Про амністію у 2008 році» від 12.12.2008р., звільняються від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України; особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2008 році» мають дітей, яким не виповнилося 18 років», вчинив злочин який відноситься відповідно до ст.12 КК України до категорії злочинів середньої тяжкості, та за відсутності підстав до кого амністія не застосовується передбачених ст.7 Закону України «Про амністію у 2008 році» , а тому на ОСОБА_2 поширюється п. в) ст.1,6 Закону України «Про амністію у 2008 році» від 12.12.2008р., керуючись ст.81, п.4 ч.І ст.6, ст.ст. 237, 248 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин за ст. 139 ч.2 КК України на підставі п. в) ст.1,6 Закону України «Про амністію у 2008 році» від 12.12.2008 р., а справу відносно нього провадженням у суді - закрити.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_2 у вигляді підписки про невиїзд - скасувати.

На постанову може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд протягом семи діб з дня її винесення.

Суддя М.Циганко