Справа № 588/1810/15-к
№ провадження 1-кп/588/21/16
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Тростянці кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білка Тростянецького району Сумської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, який не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого відповідно до статті 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 384 КК України,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 30.11.2015 року о 15 год. 45 хв., перебуваючи у приміщенні Тростянецького ВП Охтирського відділу поліції ГУ НП в Сумській області за адресою м.Тростянець, вул. Горького б.34, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, усвідомлюючи неправдивість своїх свідчень, та бажаючи щоб їх визнали за правдиві, під час допиту слідчим у якості свідка у кримінальному провадженні внесеному 07.12.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000635 за ознаками складу злочину, передбаченого ст.289 ч.1 КК України, надав завідомо неправдиві показання. Зокрема, повідомив, що 28.11.2015 року, у вечірній час, він залишив біля воріт господарства, де мешкає за адресою АДРЕСА_2 автомобіль ВАЗ 2101 державний номер НОМЕР_1 червоного кольору, який йому надав для користування громадянин ОСОБА_7 . Вранці 29.11.2015 року, коли ОСОБА_4 вийшов на вулицю то автомобіля не було, де він подівся останній не знає. Про крадіжку автомобіля він одразу повідомив власника ОСОБА_7 . Вищевказаний протокол свідка ОСОБА_4 , діючи умисно 30.11.2015 року, підписав власноруч, достовірно знаючи, що факту угону автомобіля ВАЗ 2101, державний номер НОМЕР_1 , червоного кольору не було.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 за пред`явленим йому обвинуваченням за частиною 1 статті 384 КК України винним себе визнав повністю і суду показав, що користується автомобілем ВАЗ 2101 з дозволу його власника ОСОБА_7 протягом більше року. Точної дати не пам`ятає у кінці листопада 2015 року близько 19 години повернувся на автомобілі ОСОБА_7 до себе додому по АДРЕСА_2 , машину залишив біля воріт будинку. Наступного дня зранку планував як було домовлено з ОСОБА_7 повернутись до останнього продовжити ремонт автомобіля. Але через те, що співмешканці ОСОБА_8 стало погано, щоб було з ким залишити її дитину, через декілька годин вирішив поїхати на автомобілі ОСОБА_7 в село Поляне до брата ОСОБА_8 , щоб забрати його дружину. Повертаючись до міста Тростянця на автомобілі ОСОБА_7 , яким він керував, внаслідок того, що зустрічний автомобіль осліпив його, виїхав на узбіччя і з`їхав в кювет, в результаті чого автомобіль зазнав пошкоджень. Повернувся разом з пасажирами автомобіля додому на попутному автомобілі КАМАЗ. Власнику автомобіля ОСОБА_7 про те, що сталась аварія і його автомобіль пошкоджений не повідомив, оскільки побоявся, грошей на відшкодування шкоди не мав. Рано зранку близько 5 години наступного дня ОСОБА_7 зателефонував і сказав, щоб він приїжджав о 7 годині, але під час розмови також про аварію не повідомив. Пізніше о 6.30 год. зателефонував ОСОБА_7 вирішив не розповідати правду, замість цього повідомив, що машину угнали, яку він залишив біля власного господарства, де вона зараз він не знає. Разом в цей же день він та ОСОБА_7 пішли до міліції, де власник автомобіля подав заяву про те, що вкрали його автомобіль. Через декілька днів, будучи допитаним слідчим у якості свідка, попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве свідчення, але незважаючи на це свідомо розповів, що у вечірній час, він залишив біля воріт господарства, де мешкає за адресою АДРЕСА_2 автомобіль, який йому надав для користування громадянин ОСОБА_7 . Вранці 29.11.2015 року, коли вийшов на вулицю, то автомобіля не було, де він подівся сказав, що не знає. Після того як працівники міліції знайшли автомобіль ОСОБА_7 пояснив, що вирішив слідчому розповісти правду про те, що він насправді потрапив в аварію на цьому автомобілі і щоб приховати цей факт від власника автомобіля, вирішив повідомити неправду. Про вчинене шкодує, щиро розкаявся.

Визнавши на підставі частини 3 статті 349 КПК України недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, ураховуючи думку прокурора, захисника, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , матеріалів, необхідних для вирішення питань про долю речових доказів, а також дослідженням висновку амбулаторної судової психіатричної експертизи.

Зокрема, відповідно до висновку амбулаторної судової психіатричної експертизи від 21.01.2016 року № 20 ОСОБА_4 у момент вчинення 30 листопада 2015 року діяння, виявляв ознаки легкої розумової відсталості (легка дебільність), не виявляв та не виявляє на цей час ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, не потребує застосування примусових заходів медичного характеру (а.с.57-59).

Отже, судом установлено, що відповідно до частини 1 статті 19 КК України ОСОБА_4 є осудною особою.

За таких обставин, суд вважає вину ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні доведеною повністю.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за частиною 1 статті 384 КК України як завідомо неправдиве показання свідка під час провадження досудового розслідування.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який належить до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який вину свою визнав, раніше притягався до кримінальної відповідальності, але судимість погашена в установленому порядку, не працює, за місцем проживання характеризуються позитивно, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, у психіатра перебуває на обліку з діагнозом легка розумова відсталість (легка дебільність) F.70 (а.с.27-34,56-59).

Як пом`якшуючі вину обставини суд відповідно до статті 66 КК України визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не установлено.

Відповідно до вимог частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з частиною 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Таким чином, суд, виходячи із засад, передбачених статтею 65 КК України, враховуючи, що обвинувачений вчинив один епізод злочину, який є злочином невеликої тяжкості, враховуючи особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, яке на переконання суду буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Ураховуючи наявність двох обставин, які пом`якшують покарання, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без відбування покарання, а тому слід застосувати положення статей 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк.

Речовий доказ - оригінал протоколу допиту свідка ОСОБА_4 від 30 листопада 2015 року відповідно до статті 100 КПК України залишити у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу його зберігання.

Процесуальні витрати відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 368-374, 392, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 384 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

- періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Іспитовий строк обчислюється з дня проголошення вироку.

Речовий доказ: оригінал протоколу допиту свідка ОСОБА_4 від 30 листопада 2015 року залишити у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу його зберігання

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.
Суддя ОСОБА_1