ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2013 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого судді Галічого В.М.

При секретарі Баштаненко І.О.

За участю прокурора Шпак О.О.

Обвинуваченого ОСОБА_1

Представника потерпілої особи ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали кримінального провадження № 1-кп/201/193/2013 відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 Федерації, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, раніше не судимого, не працюючого, який мешкає за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Миру, 17/63, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_1, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, 08 грудня 2011 року біля 16.30 години прибув до офісу ТОВ Автобест, розташованого по пр. Гагаріна, 74/319 у м. Дніпропетровську, де реалізуючи свій злочинний умисел, під приводом виконання робіт з автоматизації виробництва, переконав директора вказаного підприємства ОСОБА_2 у необхідності видачу йому грошових коштів у розмірі 14000 гривень, які визначив як обєкт свого злочинного посягання. Після чого, ОСОБА_2, будучи переконаним у реальності виконання обвинуваченим ОСОБА_1 умов домовленості, передав останньому зазначені грошові кошти, заволодівши якими, обвинувачений ОСОБА_1, усвідомлюючи, що не збирається виконувати умови домовленості, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись зазначеними грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяв ТОВ Автобест матеріальну шкоду на вищевказану суму.

У судовому засіданні ОСОБА_1 провину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердивши фактичні обставини щодо вчиненого ним діяння, що викладені у обвинувальному акті.

Дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, ухвалою суду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнані судом недоцільними. На підставі чого суд не приводить не дослідженні докази винуватості обвинуваченого у мотивувальній частині вироку.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого у заволодінні чужим майно шляхом зловживання довірою (шахрайство), тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, який позитивно характеризується, раніше не судимий, вину визнав у повному обсязі, розкаявся у скоєному, частково відшкодував заподіяну шкоду, що суд відносить до помякшуючих його покарання обставинах. При цьому, обтяжуючих покарання останнього обставин судом при розгляді кримінального провадження виявлено не було.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 50 (пятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить вісімсот пятдесят гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: Галічий В.М.