Справа № 202/6742/15-к
УХВАЛА
18 вересня 2015 року Індустріальний районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участі: прокурора ОСОБА_2

захисника- ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження №з0000482 від 16 червня 2015 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Дніпропетровську, проживає по АДРЕСА_1 , зареєстрований у АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.307 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До початку судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , прокурор звернувся до суду із розглядом угоди про визнання винуватості, яка була складена 04 вересня 2015 року між обвинуваченим ОСОБА_5 і прокурором прокуратури м. Дніпропетровська ОСОБА_2 .

Обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник та прокурор, будучи обізнаними про свої права та наслідки затвердження угоди, вважали, що угода може бути затверджена.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України, суд, перевіряючи угоду, повинен з`ясувати, чи відповідає вона вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов*язань.

Аналізуючи зміст угоди про визнання винуватості від 04 вересня 2015 року, суд вважає що вона складена із порушенням вимог ст. 472 КПК України, а саме прокурором не відображено які самі дії обвинувачений зобов*язується вчинити з метою «співпраці у викритті кримінального правопорушення», не вказано які конкретні дії обвинувачений готовий зробити з метою сприяння стороні обвинувачення в розкритті та розслідуванні злочинів, викритті та кримінальному переслідуванню інших співучасників злочину.

Лист начальника ВБНОН ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , свідчить лише про бажання ОСОБА_5 у подальшому співпрацювати із органами досудового розслідування, та являє собою повну відсутність конкретної інформації сприянню або співпраці із правоохоронними органами.

За змістом ст. 474 КПК України суд повинен надати оцінку відповідності закону кожної умови угоди, у тому числі, і щодо узгодженого сторонами покарання.

Згідно з загальними засадами призначеного покарання, суд призначає покарання, враховуючи, окрім іншого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів (ст.65 КК України).

Санкція ч.1 ст. 307 КК України передбачає призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, і згідно ст. 12 КК України, злочин відноситься до категорії тяжких.

Окрім порушення вимог ст. 472 КПК України при укладенні угоди про визнання винуватості, суд вважає, що узгоджений сторонами вид покарання у виді позбавлення волі на п*ять років за умови звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням на три роки з покладанням обов*язків, передбачених ст. 76 КК України, не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, оскільки не враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особи винного а також таким, що не відповідає інтересам суспільства, оскільки ступінь та характер сприяння обвинуваченого у проведенні кримінального провадження не відповідає тому пом*якшенню покарання, яке просить застосувати прокурор ( ОСОБА_5 , про що останній повідомив суду, насправді не вчинялось жодних дій, спрямованих на сприяння кримінальному провадженню); відсутній суспільній інтерес у забезпеченні швидкого розгляду провадження, прокурором не надано суду докази щодо співпраці обвинуваченим із владою, сприяння стороні обвинувачення в розкритті та розслідуванні злочину, викритті та кримінальному переслідуванню інших співучасників злочину, в зв*язку з чим суд вважає, що угода не підлягає затвердженню.

Суд наполягає, що закріплення у кримінальному процесуальному законі угоди про визнання винуватості полягає у створенні політики протидії злочинності через компроміс, договір, а саме цей інститут повинен стимулювати осіб, які вчинили кримінальні правопорушення (злочини), йти на співпрацю з владою прокурор може обіцяти обвинуваченому застосувати цей інститут взамін на співпрацю з владою давання показань проти співучасників злочину, сприянню у розкритті іншого злочину, відшкодування шкоди.

Відповідно до п.6 правових позицій від 15.11.2012 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод", суд, дійшовши висновку, що умови угоди не відповідають вимогам закону, відмовляє у затвердженні угоди та продовжує судовий розгляд у загальному порядку, якщо угода було укладено під час його здійснення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 474 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:

У затвердженні угоди про визнання винуватості, складеної 04 вересня 2015 року між обвинуваченим ОСОБА_5 і прокурором прокуратури м. Дніпропетровська ОСОБА_2 , - відмовити і продовжити судове провадження у загальному порядку.

Роз*яснити порядок оскарження ухвал суду про відмову в затвердженні угоди, передбачений ч.2 ст. 392 КПК України.

Головуюча ОСОБА_1