Справа № 581/489/14-к
Провадження № 1/581/1/16
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
04 лютого 2016 року Липоводолинський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілої - ОСОБА_4 ,
представника потерпілої - ОСОБА_5 ,
підсудного - ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Провідна»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у селищі Липова Долина Сумської області кримінальну справу по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та мешкає у АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и в :
Відповідно до висновку судово-медичного експерта від 9 вересня 2010 року №159, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримав множинні тілесні ушкодження, у вигляді: а) Травми голови. Садна в лівій тім`яній області, на лівій вушній раковині, в області лоба, кінчика носа, підборіддя праворуч. Крововиливу в м`яких тканинах голови з боку кісток черепа. Лінійного перелому правої виличної та тім`яної кісток. Крововиливу над твердою мозковою оболонкою в правій виличній області. Крововиливу під м`якими мозковими оболонками в правій лобній та обох тім`яних долях; б) Травми хребта. Перелому тіла 8 грудного хребця з повним переривом спинного мозку; в) Травми грудної клітини. Садна в області грудної клітини. Забоїв обох легень. Крововиливу в плевральні порожнини; г) Травми тазу, верхніх та нижніх кінцівок. Забійної рани в проекції лівого ліктьового суглоба і передньої поверхні лівої гомілки. Садна в проекції верхнього краю правої підвздошної кістки, в проекції лівого плечового та обох ліктьових суглобів, на задній поверхні правого плеча, правого передпліччя, обох кистей, в проекції правого колінного суглоба, в області обох стегон та гомілок, на тильній поверхні правої стопи. Закритого перелому лівого стегна, лівої малоберцової кістки в середній третині та правої гомілки в середній та нижній третині.
Перелом кісток склепіння та основи черепа, крововиливів під мозкові оболонки, що викликали набряк головного мозку, а також перелом 8-го грудного хребця з повним перериванням спинного мозку з ушкодженням пристіночної плеври, травма грудної клітини з крововиливом в плевральні порожнини перебували у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .
Згідно обвинувального висновку, керуючи автомобілем, ОСОБА_6 порушив Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, зокрема пункти:
12.2., відповідно до якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;
12.3., відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Допущені водієм порушення Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.
Варто зазначити, що досудове розслідування кримінальної справи було розпочато, продовжувалось та розглядалось в суді відповідно до норм КПК України 1960 року. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 4 серпня 2015 року справу направлено до Липоводолинського районного суду Сумської області на новий судовий розгляд
Підсудний ОСОБА_11 в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину не визнав та дав показання, що 11 липня 2010 року близько 10 години ранку до нього зателефонував ОСОБА_10 та попрохав забрати його на автомобілі. Потім вони разом поїхали до бару «Еліт». Там ОСОБА_12 пив пиво, а він квас. Потім він поїхав додому. Вдень з друзями на автомобілі їздити купатись на річку в м. Гадяч. Бачив там Грязного, який був у стані сп`яніння. Десь о 10 годині вечора до нього зателефонував ОСОБА_12 та попрохав відвезти його до с. Масонове, на що відповів що він не вдома, а коли повернеться зателефонує. Пізніше до нього подзвонив ОСОБА_13 та запропонував поїхати в м. Гадяч. По дорозі заїхав до бару «Еліт», де вони повинні були зустрітися з Супруном, випили кави. Перебуваючи в барі, до нього знову зателефонував ОСОБА_10 , але нічого не говорив. Потім вони разом з ОСОБА_13 виїхали на належному йому автомобілі ВАЗ 21-07 до м. Гадяч. Не доїжджаючи до с. Побиванка та рухаючись зі швидкістю 70-90 км/год побачив, що на зустріч їхав вантажний автомобіль. Він та водій цього автомобіля по черзі перемкнули світло фар на ближнє, Супрун в цей час перемикав магнітолу. Раптом на дорозі з`явився пішохід, він застосував екстрене гальмування, але наїзду запобігти не вдалось. Вони з ОСОБА_13 вибігли на дорогу та впізнали пішохода ОСОБА_10 . Намагались зупинили автомобіль КАМАЗ, що проїхав повз них, але він не зупинився. Потім викликали швидку допомогу, яка забрала ОСОБА_12 . Пізніше дізнався, що ОСОБА_12 помер по дорозі до лікарні. Себе винний не вважає, оскільки на його думку саме пішохід ОСОБА_12 порушив Правила дорожнього руху і вина лежить на ньому.
В ході судового розгляду були допитані:
- свідок ОСОБА_15 , який пояснив, що у вечірній час в липні 2010 року він з ОСОБА_6 на автомобілі ВАЗ 21-07 блакитного кольору та під керуванням останнього, їхали до м. Гадяч, однак не доїжджаючи до с. Побиванка Липоводолинського району вони збили пішохода ОСОБА_10 . Під час зіткнення він перемикав музику на магнітолі автомобіля, за дорогою не слідкував і не бачив, як усе сталося. Пам`ятає під час зіткнення лише гальмування коліс автомобіля, а також те, що тіло вдарилось об лобове скло. Після цього вони зупинилися та, вилізши з автомобіля, почали зупиняти схожий на вантажний автомобіль КАМАЗ. Потім вони викликали медичну допомогу та міліцію. Також повідомив, що того дня він бачив ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння;
- свідок ОСОБА_16 , який суду пояснив, що 11 липня 2010 року був вдома в с. Побиванка Липоводолинського району. Коли почув якийсь крик надворі, вийшов на вулицю, там був ОСОБА_17 , в якого з батьком виник конфлікт. Знав ОСОБА_12 зі шкільних років. Грязний був неадекватний, казав, що він не знає хто він такий і як йому потрапити додому, а можливо він таким і був. Він відвів ОСОБА_12 від двору і показав в яку йому сторону йти. Запаху алкоголю від ОСОБА_12 не відчув. Потім пішов у двір і зайнявся своїми справами. Через деякий час ОСОБА_12 повернувся до його двору. Свідок знову відвів його в сторону двору сусіда. Пізніше, коли вже почало темніти, побачив, що ОСОБА_12 пішов від сусіда до автомобільної дороги в сторону Липової Долини. Їхала якась машина, посигналила йому і поїхала далі. Перебуваючи на деякій відстані від ОСОБА_12 , близько 150 м, почув його слова, що той не хоче жити. Зранку наступного дня почув від людей, що ОСОБА_12 збив автомобіль;
- свідок ОСОБА_18 , який дав показання, що в 2010 році працював на посаді помічника слідчого, а потім - виконуючого обов`язки слідчого. На цю посаду був призначений наказом керівництва. На місце пригоди біля с. Побиванка з участю водія ОСОБА_6 він виїжджав у складі слідчо-оперативної групи. На місці пригоди ОСОБА_18 бачив ОСОБА_6 , який пояснював, що рухався на автомобілі в напрямку с. Побиванка, назустріч рухався автомобіль КАМАЗ. Раптом на дорозі з`явився пішохід ОСОБА_10 . Від ОСОБА_6 та його пасажира ОСОБА_15 запаху алкоголю він не чув. Огляд місця події та вимірювання проводив він. Також на наступний день проводив огляд тупа ОСОБА_10 та видав направлення на судово-медичне дослідження трупа ОСОБА_10 .
Судом були досліджені докази, які були зібрані до 13 липня 2010 року, а саме до порушення кримінальної справи по факту дорожньо-транспортної пригоди (а не відносно особи), зокрема:
- протокол огляду місця події від 11 липня 2010 року зі схемою до нього (т. 1 а.с. 8-11);
- протокол огляду трупа ОСОБА_10 від 12 липня 2010 року з фототаблицями (т. 1 а.с. 12-17). Вказані докази зібрані у передбачений законом спосіб та належною процесуальною особою ОСОБА_18 , який наказом в.о. начальника Управляння МВС України в Сумській області від 8 квітня 2010 року №187 (т. 6 а.с. 32) строком на чотири місяці призначений виконуючим обов`язки слідчого. Вказаного працівника міліції суд вважає особою, наділеною процесуальними правами та обов`язками слідчого;
- висновок судово-медичної експертизи від 9 вересня 2010 року №159 (т. 1 а.с. 67), яка була розпочата о 8 год. 40 хв. 13 липня 2010 року, та відповідно до якого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримав множинні тілесні ушкодження, у вигляді: а) Травми голови. Садна в лівій тім`яній області, на лівій вушній раковині, в області лоба, кінчика носа, підборіддя праворуч. Крововиливу в м`яких тканинах голови з боку кісток черепа. Лінійного перелому правої виличної та тім`яної кісток. Крововиливу над твердою мозковою оболонкою в правій виличній області. Крововиливу під м`якими мозковими оболонками в правій лобній та обох тім`яних долях; б) Травми хребта. Перелому тіла 8 грудного хребця з повним переривом спинного мозку; в) Травми грудної клітини. Садна в області грудної клітини. Забоїв обох легень. Крововиливу в плевральні порожнини; г) Травми тазу, верхніх та нижніх кінцівок. Забійної рани в проекції лівого ліктьового суглоба і передньої поверхні лівої гомілки. Садна в проекції верхнього краю правої підвздошної кістки, в проекції лівого плечового та обох ліктьових суглобів, на задній поверхні правого плеча, правого передпліччя, обох кистей, в проекції правого колінного суглоба, в області обох стегон та гомілок, на тильній поверхні правої стопи. Закритого перелому лівого стегна, лівої малоберцової кістки в середній третині та правої гомілки в середній та нижній третині. Перелом кісток склепіння та основи черепа, крововиливів під мозкові оболонки, що викликали набряк головного мозку, а також перелом 8-го грудного хребця з повним перериванням спинного мозку з ушкодженням пристіночної плеври, травма грудної клітини з крововиливом в плевральні порожнини перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 . Місцем прикладення сили під час перелому лівого стегна була ліва зовнішньо-бокова сторона кістки, лівої малогомілкової кістки задня та латеральна поверхня, правої малогомілкової кістки задня поверхня, правої великогомілкової кістки задня і медіальна поверхні. Під час судово-токсикологічного дослідження крові трупа ОСОБА_10 етилового спирту не було виявлено, в сечі ОСОБА_10 виявлений етиловий спирт в концентрації 0,96%.
Також судом були досліджені докази, що були отримані під час перебування кримінальної справи у провадженні суду першої інстанції при попередньому судовому розгляду, а саме:
- протоколи відтворення обстановки та обставин події від 02 та 28 вересня 2011 року (т. 1 а.с. 257, 290). Висловлені в ході їх проведення зауваження ОСОБА_6 про те, що у ОСОБА_10 були джинси більш темного кольору ніж у статиста, під час встановлення видимості дороги та перешкоди зустрічний вантажний автомобіль знаходився в статичному стані та на далекій відстані від місця наїзду, залучення під час слідчої дії автомобіля МАЗ, а не КАМАЗ, на кабіні якого були відсутні додаткові фари, суд не бере до уваги виходячи з наступного: статист був одягнутий у джинси світло-синього кольору, як і потерпілий ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 15, 290), а відсутність з боку ОСОБА_6 вказівки на точне розташування та швидкість зустрічного автомобіля унеможливила розташування його у відповідності з обставинами пригоди. Освітлення зустрічного автомобіля може впливати на відстань видимості дороги лише безпосередньо під час роз`їзду транспортних засобів. Зважаючи на те, що підсудний та свідок ОСОБА_15 після наїзду автомобіля на пішохода мали час для того, щоб вийти з нього та намагались зупинити зустрічний автомобіль, наїзд на потерпілого відбувся на відстані до місця роз`їзду автомобілів;
- висновок комісійної додаткової судово-автотехнічної експертизи від 3 листопада 2011 року № 5376/5377 (т. 1 а.с. 322-330) яким встановлено, що:
1. Швидкість руху автомобіля під керуванням ОСОБА_6 (з огляду на довжину гальмівного шляху) в момент наїзду на пішохода склала не менше 66,8 км/год.
2. Видимість перешкоди (пішохода) складала 39,9 м, а видимість дороги - 30,1 м.
3. Момент небезпеки для водія автомобіля виникає з моменту об`єктивної можливості виявити пішохода, при знаходженні останнього на проїзній частині.
4. Із урахуванням видимості дороги (30,1 м), безпечною швидкістю руху автомобіля під керуванням ОСОБА_6 була 59,4 км/год.
5. Під час руху зі швидкістю 59,4 км/год. відстань для зупинки автомобіля становить 34,9 м, зі швидкістю 70 км/год. 45,3 м, зі швидкістю 80 км/год. 56,3 м, а зі швидкістю 90 км/год. - 68,3 м. Тому, зважаючи на те, що відстань від автомобіля до пішохода у момент його виявлення водієм становила 39,9 м, при безпечній швидкості руху (59,4 км/год.) водію для зупинки достатньо було 34,9 м.
6. У діях водія ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, яка з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Крім того, судом були досліджені докази, зібрані після надходження кримінальної справи на додаткове розслідування до органу досудового слідства, а саме:
- висновок судово-медичної експертизи від 1 червня 2012 року №275 (т. 2 а.с. 12-16), відповідно до якого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримав множинні тілесні ушкодження, у вигляді: а) Травми голови. Садна в лівій тім`яній області, на лівій вушній раковині, в області лоба, кінчика носа, підборіддя праворуч. Крововиливу в м`яких тканинах голови з боку кісток черепа. Лінійного перелому правої виличної та тім`яної кісток. Крововиливу над твердою мозковою оболонкою в правій виличній області. Крововиливу під м`якими мозковими оболонками в правій лобній та обох тім`яних долях; б) Травми хребта. Перелому тіла 8 грудного хребця з повним переривом спинного мозку; в) Травми грудної клітини. Садна в області грудної клітини. Забоїв обох легень. Крововиливу в плевральні порожнини; г) Травми тазу, верхніх та нижніх кінцівок. Забійної рани в проекції лівого ліктьового суглоба і передньої поверхні лівої гомілки. Садна в проекції верхнього краю правої підвздошної кістки, в проекції лівого плечового та обох ліктьових суглобів, на задній поверхні правого плеча, правого передпліччя, обох кистей, в проекції правого колінного суглоба, в області обох стегон та гомілок, на тильній поверхні правої стопи. Закритого перелому лівого стегна, лівої малоберцової кістки в середній третині та правої гомілки в середній та нижній третині. Перелом кісток склепіння та основи черепа, крововиливів під мозкові оболонки, що викликали набряк головного мозку, а також перелом 8-го грудного хребця з повним перериванням спинного мозку з ушкодженням пристіночної плеври, травма грудної клітини з крововиливом в плевральні порожнини перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 . Місцем прикладення сили під час перелому лівого стегна була ліва зовнішньо-бокова сторона кістки, лівої малогомілкової кістки задня та латеральна поверхня, правої малогомілкової кістки задня поверхня, правої великогомілкової кістки задня і медіальна поверхні. Під час судово-токсикологічного дослідження крові трупа ОСОБА_10 етилового спирту не було виявлено, в сечі ОСОБА_10 виявлений етиловий спирт в концентрації 0,96%.
Той недолік, який був допущений слідчим в ході проведення досудового слідства, а саме ознайомлення підсудного в присутності його захисника ОСОБА_19 із постановою про призначення судово-медичної експертизи від 23 травня 2012 року вже після її проведення, а саме 5 червня 2012 року, так само, як і ознайомлення підсудного із аналогічною постановою від 18 серпня 2010 року та аналогічним висновком експерта №159 від 9 вересня 2010 року, був усунутий шляхом допиту експерта ОСОБА_20 в судовому засіданні, який повністю підтвердив свої висновки та пояснив, що ОСОБА_10 на момент дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного сп`яніння не перебував. Наявність етилового спирту в сечі вказує на те, що потерпілий колись вживав алкоголь і на момент травми етиловий спирт знаходився в стані виділення та знаходився в сечі, по крові не функціонував. Після смерті будь-які процеси в організмі припиняються. По аналізу сечі не можна встановити час коли вживав потерпілий спиртні напої, така методика відсутня, а стверджувати, що потерпілий на момент смерті перебував в стані алкогольного сп`яніння виходячи з аналізу сечі підстав немає, він був тверезий. В ході проведеного розтину були відібрані зразки частин тіла потерпілого, внутрішніх органів, крові, сечі, які були направлені для лабораторних досліджень до Сумського обласного бюро судово-медичної експертизи. Після отримання результатів був виготовлений висновок.
Підсудний в судовому засіданні не скористався своїм правом поставити питання судово-медичному експерту, крім того, суду є незрозумілим які питання підсудний міг поставити експерту при розтині тіла та проведенні медичних досліджень частин тіла, зразків крові та сечі. На питання про те, чи перебував ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння експерт у висновку відповідь дав.
Захисник ОСОБА_19 , який в 2012 році надавав правову допомогу підсудному ОСОБА_6 на підставі угоди з матір`ю підсудного ОСОБА_8 , був допущений до захисту без винесення слідчим відповідної постанови, однак ця обставина на переконання суду не може вказувати на недопустимість доказів, отриманих в ході процесуальних дій за участі захисника, а виправити цей недолік на сьогодні є неможливим;
- висновок медико-криміналістичної експертизи від 15 червня 2012 року №305 (т. 2 а.с. 22-26), відповідно до якого пошкодження на куртці потерпілого ОСОБА_10 є загальними ознаками автотравми і могли з`явитись під час дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок тиску й тертя тупого предмету об поверхню тканини у напрямку знизу вгору.
Експертиза була проведена на підставі постанови начальника СВ Липоводолинського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_21 від 30 травня 2012 року, а не 10 травня 2012 року, і суд вважає зазначення останньої дати у висновку опискою експерта, оскільки в матеріалах справи (т. 2 а.с. 18) міститься копія вказаної постанови від 30 травня 2012 року. Копія постанови про призначення експертизи від 10 травня 2012 року в матеріалах справи відсутня.
Щодо розбіжностей у назві наданої на експертизу «сорочки» чи «куртки» загиблого ОСОБА_10 суд виходить із того, що згідно протоколу огляду предметів від 11 лютого 2011 року (т. 1 а.с. 50) було оглянуто зокрема «сорочку чорного кольору із синтетичного матеріалу з довгим рукавом» та запаковано в поліетиленовий пакет. Згідно постанови від 11 лютого 2011 року (т. 1 а.с. 57) вказана «сорочка» визнана речовим доказом. Однак, на фототаблиці до цього протоколу (т. 1 а.с. 56) зображено спортивну куртку на блискавці, у висновку судово-медичної експертизи від 9 вересня 2010 року №159 (т. 1 а.с. 67) зазначено, що труп потерпілого доставлений в спортивній куртці на довгій блискавці. Таким чином вбачається, що на потерпілому була саме спортивна куртка, а слідчий саме її визнав речовим доказом, але допустив помилку в назві одягу, у зв`язку з чим експерт вірно вжив у висновку назву «куртка»;
- висновок медико-криміналістичної експертизи від 15 червня 2012 року №303 (т.2 а.с.31-36), відповідно до якого пошкодження на брюках потерпілого ОСОБА_10 є загальними ознаками автотравми і могли з`явитись під час дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок тиску й тертя тупого предмету об поверхню тканини з передньої лівої сторони потерпілого у напрямку травмуючої сили зліва направо.
Експертиза проведена на підставі постанови начальника СВ Липоводолинського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_21 від 30 травня 2012 року, а не 10 травня 2012 року, і суд вважає зазначення останньої дати у висновку опискою експерта, оскільки в матеріалах справи (т. 2 а.с. 28) міститься копія вказаної постанови саме від 30 травня 2012 року. Копія постанови про призначення експертизи від 10 травня 2012 року в матеріалах справи відсутня;
- протокол відтворення обстановки та обставин події від 9 червня 2012 року (т. 2 а.с. 61), згідно якого було відібрано вихідні дані, зокрема: швидкість руху автомобіля відповідно до показів водія складала 70 км/год., 80 км/год., 90 км/год.; місце наїзду на пішохода розташовано на відстані 16,1 м від початку сліду гальмування, зафіксованого під час огляду місця події та на відстані 1,9 м від правого краю проїзної частини (відносно напрямку руху автомобіля ВАЗ); видимість дороги в напрямку руху автомобіля ВАЗ 24,85 м, а також видимості дороги по правому краю проїжджої частини 34 м; відстань від автомобіля до пішохода у момент його виявлення водієм 34,5 м.
Щодо встановленої ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 4 серпня 2015 року тієї обставини, що матеріали кримінальної справи одночасно знаходились в різних експертних установах, суд зазначає, що для проведення медико-криміналістичних експертиз до Сумського обласного бюро судово-медичної експертизи слідчим згідно супровідного листа від 31 травня 2012 року (т. 2 а.с. 17) направлялись постанови слідчого про призначення експертиз та пакунки з речовими доказами: одягом та взуттям потерпілого. Для проведення автотехнічної експертизи до НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області слідчим згідно супровідного листа від 12 червня 2012 року (т. 2 а.с. 66) направлялись постанова слідчого про призначення експертизи та матеріали справи. Отже, в один і той самий час матеріали кримінальної справи в різних експертних установах не знаходились.
В ході судового розгляду також були досліджені:
- висновок судової автотехнічної експертизи Полтавського відділення ХНДІСЕ від 20 травня 2013 року №348 (т. 4 а.с. 6). Цим висновком встановлено наступне:
1. Загальна видимість дороги вимірюється від передньої частини автомобіля до останньої видимої частини бокової розмітки дороги або до видимого катафота, чи білого листа, розташованого вздовж межі правої кромки проїжджої частини з узбіччям.
Вказано, що визначена під час відтворення обстановки та обставин події від 9 червня 2012 року відстань видимості дороги в напрямку руху, яка склала 24,85 м не може використовуватись експертом, оскільки виміряна під час непрацюючого двигуна автомобіля (т. 4 а.с. 9).
2. Мінімальна швидкість руху автомобіля ВАЗ під керуванням ОСОБА_6 становила 66,8 км/год., що встановлено із слідів гальмування.
3. За умови загальної видимості дороги (кордону проїзної частини дороги та узбіччя) 34 м, максимально допустима швидкість руху вказаного автомобіля становила 64 км/год.
4. У даній дорожній ситуації водій вказаного автомобіля ВАЗ не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 з моменту виникнення небезпеки для руху при загальній видимості дороги 34 м.
5. У діях водія автомобіля ВАЗ відсутні будь-які невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
Дії водія в частині вибору швидкості не відповідають вимогам п.12.2 Правил дорожнього руху, однак з технічної точки зору не знаходились у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
Допитаний в судовому засіданні експерт Полтавського відділення ХНДІСЕ ОСОБА_22 свій висновок повністю підтвердив. Зазначив, що при експертному дослідженні згідно методичних рекомендацій застосував диференційований час реакції водія 1,4 с. У зв`язку з цим, на його думку, підсудний ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом гальмування, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.
- протокол відтворення обстановки та обставин події від 9 серпня 2013 року (т. 4 а.с. 80-83). Суд звертає увагу на ту обставину, що після вимірювання видимості дороги, яка склала 31,3 м, ОСОБА_6 робить зауваження про неналежне освітлення автомобіля, який бере участь у відтворенні, про зацікавленість понятих та інше. Таку поведінку підсудного суд розцінює як обраний ним спосіб захисту з огляду на те, що знаючи із попередніх експертиз мінімально можливу швидкість свого автомобіля, яка становить не менше 66,8 км/год. та максимально допустиму швидкість руху за певної видимості дороги, ОСОБА_6 намагався визначити її видимість максимально вигідною для себе;
Всі вказані докази суд вважає належними та допустимими.
В той же час суд вважає недопустимими та не бере до уваги докази, отримані в ході досудового слідства, які були отримані з порушенням процесуального законодавства, зокрема, висновок автотехнічної експертизи від 9 грудня 2010 року №245 (т. 1 а.с. 61-63), оскільки ОСОБА_6 був ознайомлений із постановою про призначення цієї експертизи, датованої 25 листопада 2010 року, тільки 25 січня 2011 року, тобто після проведення експертизи, у зв`язку з чим було порушене право ОСОБА_6 на захист.
Із аналогічних підстав не можуть бути взяті до уваги:
- висновок медико-криміналістичної експертизи від 29 квітня 2011 року №108 (т. 1 а.с. 118-123);
- висновок медико-криміналістичної експертизи від 21 квітня 2011 року №109 (т. 1 а.с. 127-129);
- висновок медико-криміналістичної експертизи від 21 квітня 2011 року №107 (т. 1 а.с. 132-136);
- висновок судово-автотехнічної експертизи від 27 квітня 2011 року №1837 (т. 1 а.с. 141-152);
- висновок додаткової судово-автотехнічної експертизи від 23 травня 2011 року №2325 (т. 1 а.с. 164-167),
- висновок судово-автотехнічної експертизи від 18 червня 2012 року №2374 (т. 2 а.с. 49-56),
- висновок автотехнічної експертизи від 18 червня 2012 року №82 (т. 2 а.с. 72-76). Допит в судовому засіданні експерта ОСОБА_23 , який повністю підтвердив свій висновок, не може усунути вказаний недолік, оскільки після призначення та в ході проведення експертизи ОСОБА_6 не мав можливості, зокрема, заявити відвід експерту, поставити питання, надати пояснення, а значить його права були порушені.
Оцінюючи досліджені докази та вирішуючи питання про відповідність дій ОСОБА_6 п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху суд виходить із наступного.
Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, встановлено:
П. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
П. 12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;
П. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
П. 12.6. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю:
ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.
Підсудний ОСОБА_6 та його захисники наполягали на тому, що допустима швидкість руху в 90 км/год. перевищена не була.
Але оцінюючи вказані положення Правил дорожнього руху суд зауважує, що водій при виборі безпечної швидкості руху повинен враховувати, зокрема, дорожню обстановку, видимість, стан транспортного засобу з тим, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, а в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості водій має обрати таку швидкість руху, щоб він мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.
У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості положення п. 12.2. має застосовуватись як спеціальна норма, а 12.6. як загальна. А безпечна швидкість руху транспортного засобу в темну пору доби може бути вирахувана тільки за допомогою експертних досліджень.
У даному випадку видимість дороги, що встановлювалась в ході багаторазових відтворень обстановки та обставин подій становила 30,1 м, 24,85 м, 34 м. На підставі вказаних даних та ряду проведених автотехнічних експертиз були зроблені висновки, що безпечною швидкість автомобіля ВАЗ під керуванням ОСОБА_6 була швидкість 59,4 км/год. при видимості дороги 30,1 м (т. 1 а.с. 330), 52,9 км/год. при видимості дороги 24,85 м (т. 2 а.с. 75), 64 км/год при видимості дороги 34 м (т. 4 а.с. 11).
Крім того, всі висновки автотехнічних експертиз, на вирішення яких ставилось відповідне питання, вказували про єдину об`єктивно достовірну величину це мінімальна швидкість руху автомобіля, керованого підсудним, яка обраховувалась із найдовшого сліду гальмівного шляху (25 м), та дорівнювала не менше 66,8 км/год. при тому, що підсудний ОСОБА_6 вказував швидкість руху у межах 70 90 км/год.
На підставі викладеного вбачається, що ОСОБА_6 перевищив допустиму швидкість руху свого автомобіля, а за цієї умови він вже не мав технічної можливості вчасно зупинити автомобіль відповідно до п. 12.3 Правил дорожнього руху, адже цей пункт, на переконання суду, може застосовуватись тільки за умови дотримання п. 12.2.
Отже порушення п. 12.2. виключає можливість застосування п. 12.3.
За таких підстав суд не бере до уваги висновки автотехнічних експертиз в частині застосування коефіцієнту диференційованого часу реакції водія, який впливає тільки на висновок щодо виконання підсудним п. 12.3.
Крім того, суд не погоджується із висновком судової автотехнічної експертизи Полтавського відділення ХНДІСЕ від 20 травня 2013 року №348 в частині того, що невідповідність дій водія вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху з технічної точки зору не знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. На думку експерта не обрання водієм безпечної швидкості руху не є причиною дорожньо-транспортної пригоди.
Але виходячи з того, що діяння в даному випадку виражається в порушенні конкретних правил безпеки руху (п. 12.2. Правил дорожнього руху), а причинний зв`язок має місце тоді, коли діяння виступає необхідною умовою, без якої неможливе настання наслідку, суд вважає саме не обрання водієм ОСОБА_6 безпечної швидкості руху, що є порушенням п. 12.2. Правил дорожнього руху, мало наслідком смерть потерпілого ОСОБА_10 . Наявність причинного зв`язку також доводиться іншими дослідженими по справі доказами.
Таким чином, всебічно дослідивши всі обставини кримінальної справи та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку про доведеність вини підсудного ОСОБА_6 у порушенні п. 12.2. Правил дорожнього руху, а отже скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 . Орган досудового слідства дії підсудного кваліфікував правильно.
Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин суд не вбачає. Зазначення захисником ОСОБА_8 про необхідність віднесення до обставин, що пом`якшують відповідальність, не залишення підсудним місця дорожньо-транспортної пригоди та виклик медичної допомоги не можуть бути взяті до уваги зважаючи на положення ст. 66 КК України.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів з необережною формою вини, наслідком якого стала смерть потерпілого, обставини вчинення злочину (темний час доби, пригода сталася за межами населеного пункту, відсутність у полі зору об`єктів, які б могли стати перешкодою, неможливість заздалегідь визначити місце її появи та мінімальна вірогідність її виникнення), особу підсудного, який раніше не судимий, не одружений, дітей не має, не працює, із потерпілою не примирився, не відшкодував завданих збитків, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих вину обставин, а також часткову вину пішохода ОСОБА_10 , який порушив п. 4.1. Правил дорожнього руху, оскільки не виконав обов`язку щодо руху по краю проїзної частини, адже опинився на самій проїзній частині, де і був збитий, п. 4.8., оскільки не виконав обов`язку переходити проїзну лише після того, як впевниться у відсутності небезпеки, адже небезпека очевидно була наявна, п. 4.14 «а, б, ґ», оскільки він раптово вийшов на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки і затримався там.
Підсудний та його захисники під час розгляду справи наполягали на тому, що пішохід ОСОБА_10 під час дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак ця обставина під час судового розгляду належними та допустимими доказами доведена не була, крім того, вона спростовується висновками судово-медичних експертиз.
За вказаних обставин суд вважає, що підсудному ОСОБА_6 має бути призначене покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Беручи до уваги характер допущених порушень правил безпеки дорожнього руху, обставини їх допущення та їх наслідки, які настали з необережної вини підсудного, часткову вину пішохода, суд вважає не призначати підсудному додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
За правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодовувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.
Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.
Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.
Отже, витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання та придбання продуктів для обіду у розумінні закону не відносяться до витрат на поховання, як і витрати на повідомлення про смерть в газету.
Крім цього, відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож у даній місцевості.
У зв`язку з ненаданням потерпілою та її представником відомостей про граничну вартість таких витрат, суд бере до уваги постанову правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 3 жовтня 2008 року № 45, яка визначає граничний розмір відшкодувань на виготовлення та встановлення пам`ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше, зокрема і в Сумській області.
Таким чином документально підтвердженими є витрати, понесені потерпілою у зв`язку з похованням сина у розмірі 1075 грн. за ритуальні послуги (т. 1 а.с. 217), 691 грн. за одяг для поховання (т.1 а.с. 224), 2400 грн. за виготовлення та встановлення пам`ятника та огорожі (т. 1 а.с. 219, 221), а всього 4166 грн.
Докази щодо витрат на придбання будівельних матеріалів та проведення робіт по встановленню пам`ятника, які становлять 947 грн. (т. 1 а.с. 226), не є належними та допустимими, оскільки являють собою від руки складений невідомою особою опис цих витрат.
За умови наявності часткової вини пішохода ОСОБА_10 суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь потерпілої матеріальної шкоди в розмірі 3500 грн.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Судом встановлено, що з необережної вини водія ОСОБА_6 потерпілій безумовно була заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_10 . Порушились її нормальні життєві зв`язки та вона вимушена прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, яких їй як інваліду ІІІ групи, що проживає самотньо, довелося докласти більше, ніж здоровій особі.
Щодо відшкодування витрат на правову допомогу адвоката, як представника потерпілої у розмірі 3456 грн. (т.1 а.с. 228), то дійсно адвокат ОСОБА_5 приймав участь у розгляді даної справи як представник потерпілого ОСОБА_4 , на підставі укладеного між ними договору, тобто не за призначенням, однак суд відмовляє у відшкодуванні вказаних витрат, оскільки це не передбачено ст. 93 КПК України 1960 року.
У судовому засіданні ОСОБА_6 надав відомості про повідомлення ним 12 липня 2010 року страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди (т. 7, а.с. 138), ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» цей факт підтвердило (т. 7, а.с. 154), під час судового розгляду відзиву на позов потерпілої не надало.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
За ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.
Ст. 22.1. вказаного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно ст. 23.1. Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно ст. 27.4. Закону страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Речові докази: автомобіль ВАЗ, щітку склоочисника та вітровик до неї, необхідно повернути їх законному володільцю; одяг загиблого ОСОБА_4 , уламок скла, уламки решітки радіатора та деформовану кришку з мобільного телефону - знищити.
Керуючись положенням ст. 343 КПК України 1960 року, зважаючи на належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , відсутність відомостей про можливість переховуватись від суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність, суд вважає, що підстави для зміни запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутні.
У строк відбуття покарання підсудному необхідно зарахувати строк тримання його під вартою з 1 лютого 2012 року по 28 травня 2013 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України 1960 року, суд,
з а с у д и в :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття ним покарання за даним вироком строк тримання під вартою у період із 1 лютого 2012 року по 28 травня 2013 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_4 задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.
- одяг загиблого ОСОБА_10 , уламок скла, уламки решітки радіатора та деформовану кришку з мобільного телефону знищити.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити без змін - підписку про невиїзд.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1