Справа № 11а-461 2010 р. Головуючий у 1 інстанції Мартинишин М.О.
Категорія ст. 186 ч.2 КК України Доповідач Михайлишин Г.Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року липня 6 дня Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Леона О.І.

Суддів: Михайлишин Г.Я., Зазулі І.Є.

з участю прокурора: Шахрайчук Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_1, прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Франківського районного суду м. Львова від 28.04.2010 року.

Цим вироком засуджено: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше судимого: 24.12.2003р. Франківським районним судом м. Львова за ст. 186 ч.2, 69 КК України на 2 роки позбавлення волі; 27.11.2006р. Франківським районним судом м. Львова за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 15 ч.1, 185 ч.3, 357 ч.3, 304, 70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,

за ст. 186 ч.2 КК України на чотири роки позбавлення волі.

Засуджений утримується під вартою з 16.02.2010р.

Питання відносно речових доказів вирішене згідно вимог ст. 81 КПК України.

Вироком суду ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він повторно, 12.02.2010р. о 18 год.30 хв., перебуваючи в стані алкогольного спяніння, біля будинку № 11 по вул. Пулюя в м. Львові, за попередньою змовою в групі із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з застосуванням насильства, що не було небезпечним для життя та здоровя потерпілого ОСОБА_3, відкрито заволодів його майном на загальну суму 940 гривень.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 просить скасувати вирок суду внаслідок його суворості і постановити вирок судом апеляційної інстанції, яким призначити йому покарання з застосуванням положень ст. 69 КК України. В обгрунтування покликається на те, що призначене покарання не відповідає вимогам закону внаслідок його суворості. Зазначає, що суд не врахував наявність помякшуючих покарання обставин, передбачених п.п.1,2 ст. 66 КК України. Звертає увагу на те, що він щиро розкаявся у скоєному злочині та активно сприяв його розкриттю, відшкодував шкоду потерпілому, позитивно характеризується, є особою молодого віку, одружений, має сімю, яка потребує його допомоги. Висловлює заперечення щодо законності застосування судом І інстанції положень ч.3 ст. 299 КПК України при розгляді справи про його обвинувачення.

В апеляції прокурор просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину, передбаченому ст. 186 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. В обгрунтування покликається на невідповідність призначеного покарання вимогам закону внаслідок його мякості.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_1, який підтримав подану ним апеляцію, заперечивши апеляцію прокурора, міркування прокурора в підтримку поданої ним апеляції та в заперечення апеляції засудженого, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що подані по справі апеляції до задоволення не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді справи судом першої інстанції відповідно до положень ч.3 ст. 299 КПК України було прийняте рішення щодо недоцільності дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового розгляду не оспорювались, що тягне за собою позбавлення права оспорювання цих фактичних обставин справи у апеляційному порядку. Судом було належним чином зясовано, чи правильно розуміє підсудний та інші учасники судового розгляду зміст фактичних обставин справи, чи нема сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також розяснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, що вбачається як з протоколу судового засідання, так і зі змісту письмової зави засудженого ОСОБА_1 /а.с. 91-95/. Цивільного позову у справі заявлено не було.

З врахуванням викладеного, заперечення засудженим законності застосування судом І інстанції положень ч.3 ст. 299 КПК України не грунтуються на вимогах кримінально-процесуального законодавства.

Щодо поставлених у апеляціях засудженого та прокурора питань про невідповідність вимогам закону призначеного засудженому ОСОБА_1 покарання, то колегія суддів не вбачає підстав ні до задоволення апеляції прокурора, ні засудженого ОСОБА_1

При обранні покарання засудженому ОСОБА_1 суд 1 інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, відшкодував потерпілому заподіяну злочином шкоду, а також помякшуючі покарання обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність обтяжуючої покарання обставини скоєння злочину в стані алкогольного спяніння.

За таких обставин, призначене засудженому ОСОБА_1 покарання, мінімальне згідно санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є обгрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування до засудженого ОСОБА_1 положень ст. 69 КК України, про що засуджений ставить питання в апеляції, колегія суддів, з врахуванням викладених обставин, не вбачає.

З врахуванням наведеного, апеляція засудженого ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Колегія суддів також не вбачає підстав до задоволення поданої по справі апеляції прокурора.

Разом з тим, у вступні частині вироку, обгрунтовано покликавшись на судимості ОСОБА_1 за вироками Франківського районного суду м. Львова від 24.12.2003р. та від 27.11.2006р., суд І інстанції помилково зазначив, що ОСОБА_1 раніше не судимий, та помилково покликався на його судимість згідно ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 03.11.1999р., оскільки даним рішенням до ОСОБА_1 були застосовані примусові заходи виховного характеру. А тому, в порядку ст. 365 КПК України, з вступної частини вироку суду слід виключити слова раніше не судимий та покликання на судимість ОСОБА_1 03.11.1999р. Залізничним районним судом м. Львова за ч.3 ст. 81, ч.2 ст. 140 КК України до 2 років виховання в школі соціальної реабілітації.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 28.04.2010 року відносно засудженого ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляції засудженого ОСОБА_1 та прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом І інстанції без задоволення.

В порядку ст. 365 КПК України, з вступної частини вироку суду виключити покликання, що ОСОБА_1 раніше не судимий та покликання на судимість ОСОБА_1 03.11.1999р. Залізничним районним судом м. Львова за ч.3 ст. 81, ч.2 ст. 140 КК України до 2 років виховання в школі соціальної реабілітації.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом шести місяців з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: