УХВАЛА
іменем України
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 15 грудня 2015 року кримінальне провадження № 0003991 щодо ОСОБА_6 ,
встановила:
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2015 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,громадянина України, неодноразово судимого, останній раз вироком Першотравневого райсуду м. Чернівців від 01.09.2014 року за ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 09.12.2014 року вирок змінено, призначено 1 рік позбавлення волі,
засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26 травня 2015 року вказаний вирок залишено без змін.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 03.06.2014 року, близько 15:30 год., за попередньою змовою з невстановленою органами досудового слідства особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи біля будинку № 62 по вул. Островського в м. Вінниці, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , відкрито заволоділи його майном на суму 3724 грн.

Крім того, ОСОБА_6 15.06.2014 року, близько 15:30 год., за попередньою змовою з невстановленою органами досудового слідства особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи біля будинку № 2 по вул. Гагаріна в м. Вінниці, шляхом обману заволоділи майном ОСОБА_9 на суму 1806,48 грн.
За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_10 , посилаючись на неправильне застосування кримінального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить судові рішення змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України та призначити більш м`яке покарання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а судові рішення без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Фактичні обставини справи були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду у касаційному порядку відповідно до вимог ч. 1 ст.438 КПК України не підлягають.
Відповідно до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Свій висновок щодо доведеності вини засудженого за ч.2 ст.186 КК суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 . Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Такий висновок відповідає наведеним у вироку показанням потерпілогоОСОБА_8 , який підтвердив, що, злякавшись погрози застосування до нього насильства зі сторони ОСОБА_7 та іншої особи, віддав останнім на їх вимогу ноутбук. Ці показання потерпілого ОСОБА_8 матеріалами провадження та доводами касаційної скарги не спростовані.

Засуджений ОСОБА_7 , не заперечуючи обставин заволодіння майном ОСОБА_8 , стверджував про відсутність погроз з їх сторони потерпілому та про добровільність передачі останнім ноутбука.
Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені показання потерпілого не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженому та правильно, визнавши його винуватим, кваліфікував дії за цим епізодом за ч.2 ст.186 КК України. При цьому суд обґрунтовано, з наведенням належних мотивів, правильно відхилив доводи захисника та засудженого про те, що ОСОБА_6 заволодів ноутбуком ОСОБА_8 зловживаючи довірою останнього.
Зважаючи на вищенаведене, дії ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України кваліфіковано правильно та підстав для перекваліфікації його дій на ч.2 ст. 190 КК України колегія суддів не вбачає.
Твердження захисника про вчинення зазначеного злочину без попередньої змови між ОСОБА_7 та іншою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, є безпідставним, оскільки протилежні висновки випливають з фактичних обставин справи, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, із яких вбачається, що ОСОБА_7 разом з іншою особою підійшли до потерпілого, впевнилися, що в останнього є ноутбук, а потім стали наполягати на передачі ноутбука їм, а коли потерпілий відмовився це зробити, один з них пригрозив застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, і, завдяки саме цій погрозі заволоділи майном останнього та з міста вчинення злочину разом зникли.
Покарання засудженому призначено у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України та є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення злочинів.
Апеляційний суд за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 , яка аналогічна доводам касаційної скарги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, переглянув вирок суду першої інстанції та з наведенням ґрунтовних мотивів визнав її доводи безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо вмотивував в ухвалі, і вважати його необгрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які б тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судових рішень, у кримінальному провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

постановила:

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 26 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13