Номер провадження 1-кс/754/2831/14
У Х В А Л А
Іменем України

29.12.2014

Місто Київ
Слідчий суддя Деснянського районного суду м.Києва ОСОБА_1 з участю прокурора ОСОБА_2 , при секретарі ОСОБА_3 , розглянувши клопотання про арешт майна по матеріалах досудового розслідування № 0013678 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,
ВСТАНОВИВ :
29 грудня 2014 року до суду надійшло клопотання прокурора прокуратури Деснянського району м.Києва ОСОБА_2 про арешт майна, вилученого при обшуку 26 грудня 2014 року належного ОСОБА_4 нежилого приміщення (офісу) № 100 площею 44 кв.м в будинку АДРЕСА_1 , в якому здійснює діяльність інтернет-магазин LIKE-STORE.
Клопотання подане по матеріалах досудового розслідування кримінального правопорушення, яке полягає в заволодінні шляхом зловживання довірою грошима ОСОБА_5 в результаті продажу йому 02.12.2014 року неякісного товару під виглядом телефону iPhone 16Gb ТМ Apple s/n НОМЕР_1 , замовленого 01.12.2014 року в інтернет-магазині LIKE-STORE.
Підстав для задоволення клопотання немає, оскільки прокурор не довів необхідність арешту.
Так, згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати :
(1)правову підставу для арешту майна.
(2)достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення,
(3)розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову,
(4)наслідки арешту майна для інших осіб,
(5)розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно ч.5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Арешт майна передбачає тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого можливості відчужувати певне майно, або заборону розпоряджатися і використовувати майно.
При цьому слідчий суддя згідно ч.4 ст.173 КПК України повинен застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Автор клопотання не запропонував жодного з спосібів арешту майна і не довів належність цього майна будь-якому підозрюваному, який не зазначений у витягу з ЄРДР.
Згідно п.5 ч.5 ст.173 КПК України при арешті майна має визначатись порядок виконання ухвали слідчого судді.
Автор клопотання не пропонує прийнятний для нього порядок виконання ухвали слідчого судді в разі задоволення клопотання про арешт майна і, відповідно, не мотивує таке своє прохання, а слідчий суддя не може вийти за межі клопотання і самостійно визначити порядок виконання ухвали.
Не узгоджено з положеннями ст.173 КПК України прохання автора клопотання арештувати речі і документи у зв`язку з великим їх обсягом і обмеженим часом для їх вивчення та потребою у подальшому призначенні експертизи.
Законом не передбачений арешт майна з таких мотивів і на слідчого суддю не покладається обов`язок при ухваленні рішення про арешт майна обирати запропонований автором клопотання підхід у визначенні строку арешту майна до моменту настання певної події до з`ясування слідчим певних обставин справи.
Згідно п.3 абз.1 ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.
Ці документи в клопотанні не зазначені і прокурор посилається в клопотанні на відсутність інформації про власників вилученого майна, участь яких при розгляді клопотання має бути забезпечена судом.
З положень ст.170 КПК України не вбачається можливість арешту майна особи, якій не оголошено про підозру.
Законом (ч.2 ст.170 КПК України) передбачена можливість накладення арешту на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України, зокрема, було використано як засоби вчинення кримінального правопорушення, але така можливість не дозволяє розширити коло осіб, яким таке майно належить і на яке може бути накладено арешт.
Автор клопотання відповідно до вимог ч.3 ст.170 КПК України не обгрунтовує потребу в арешті майна, яке перебуває у власності підозрюваного, обвинуваченого з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Автор клопотання відповідно до вимог ч.4 ст.171 КПК України не зазначив вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, і не обгрунтовує її співмірність із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Слідчий суддя позбавлений можливості виконати вимоги п.4 ч.2 ст.173 КПК України, оскільки з клопотання і доданих документів не вбачаються наслідки арешту майна для інших осіб.
Також на виконання вимог п.5 ч.2 ст.173 КПК України з клопотання і доданих документів неможливо зробити висновок про розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Клопотаття не може бути задоволено також з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст.168 КПК України під час обшуку може здійснюватись тимчасове вилучення майна.
Згідно п.1 ч.1 ст.303 КПК України володілець тимчасово вилученого майна на досудовому провадженні може оскаржити бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 КПК України.
Згідно ч.1 ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено :
1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним,
2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна,
3) у випадках, передбачених ч.5 ст.171, ч.6 ст.173 КПК України,
4) у разі скасування арешту.
Таким чином, за змістом п.1 ч.1 ст.303 КПК України і ч.1 ст.169 КПК України питання про повернення тимчасово вилученого при обшуку майна може вирішуватись лише в наступних випадках :
1) слідчий не повертає майно, вилучення якого прокурор визнав безпідставним і виніс про це постанову,
2) слідчий не повертає майно, щодо якого слідчий суддя чи суд виніс ухвалу, якою відмовив прокурору у задоволенні клопотання про арешт цього майна,
3) (а) слідчий не повертає майно, про арешт якого він не подав клопотання слідчому судді, суду протягом наступного робочого дня після вилучення майна,
(б) слідчий не повертає майно, про арешт якого слідчий суддя, суд не постановив ухвалу протягом 72 годин із дня надходження до суду клопотання про арешт майна.
З глави 17 (Арешт майна) КПК України вбачається, що потребу в арешті тимчасово вилученого майна визначають слідчий, прокурор, цивільний позивач.
З глави 17 (Арешт майна) КПК України не вбачається, що слідчий з метою забезпечення кримінального провадження може утримувати тільки те тимчасово вилучене майно, яке арештовано за передбаченою законом процедурою.
Згідно ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч.2 ст.167 КПК України майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно ч.1 ст.131 КПК України тимчасове вилучення майна і арешт майна є різними (окремими) заходами забезпечення кримінального провадження.
З даних норм закону вбачається, що не все тимчасово вилучене майно підлягає арешту для забезпечення кримінального провадження.
Згідно доданої до клопотання копії протоколу обшуку, перелічені у клопотанні речі і документи були вилучені слідчим при обшуку.
Згдіно ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131, 132, 170, 171, 172, 173 КПК України,
УХВАЛИВ :
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора прокуратури Деснянського району м.Києва ОСОБА_2 від 29 грудня 2014 року про арешт майна, вилученого при обшуку 26 грудня 2014 року належного ОСОБА_4 нежилого приміщення (офісу) № 100 площею 44 кв.м в будинку АДРЕСА_1 , в якому здійснює діяльність інтернет-магазин LIKE-STORE.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом.
Ухвала, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Слідчий суддя :