АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження № 0009078 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, зареєстрованого в

АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 ,

раніше не судимого,

по обвинуваченню за ч.3 ст. 289 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_5 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням та покладенням на нього певних обов`язків з іспитовим строком на 2 роки.

______________________

Справа № 11-кп/796/1588/2015 Категорія: ч.3 ст. 289 КК України
Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1 .

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 05 червня 2013 року приблизно о 14 годині, за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_9 на території ТОВ «Смарт Девелопмент», що по вул. Мехіназаторів, 1 в м. Києві, де отримав від останнього автомобіль «Mitsubishi Lancer Evo» д.н.з. НОМЕР_1 для проведення ремонтних робіт, а також ключі від замку запалення автомобіля виключно для його пересування зі стоянки до боксу СТО на території ТОВ «Смарт Девелопмент».

Разом з тим, ОСОБА_5 в цей же день приблизно о 22 год. 30 хв., реалізовуючи умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, використовуючи ключі надані йому, відкрив ліві передні двері автомобіля потерпілого, сів за кермо, запустив двигун та виїхав з території ТОВ «Смарт Девелопмент», і тим самим незаконно заволодів транспортним засобом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.3 ст. 289 КК України, а саме як незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди.

Але, в суді першої інстанції встановлено, що після незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_9 , ОСОБА_5 передав ключі третій особі, яка за пред`явленим обвинуваченням не брала участі у незаконному заволодінні транспортним засобом, і яка в подальшому керуючи автомобілем, вчинила ДТП, в результаті якого автомобіль був пошкоджений.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що між діями ОСОБА_5 щодо незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_9 і завданням ОСОБА_9 матеріальної шкоди внаслідок пошкодження третьою особою транспортного засобу в результаті ДТП відсутній причинно-наслідковий зв`язок, а тому ОСОБА_5 не повинен нести відповідальність за дії третьої особи, у зв`язку з чим кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч.1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч.1 ст. 289 на ч 3 ст. 289 КК України, за якою призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке перебуває у його володінні.

Вказує, що висновок суду суперечить фактичним обставинам справи, оскільки суд визнав особу винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України та звільнив від відповідальності внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_5 .

Зазначає, що під час досудового розслідування встановлено, що обвинувачений здійснив виїзд на автомобілі потерпілого за територію ТОВ «Смарт Девелопмент» у власних справах, що є незаконним заволодінням транспортного засобу, а тому в діях обвинуваченого вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, оскільки останній знав, що вказаний автомобіль коштує 20 тис. доларів США та те, що дозвіл на виїзд за територію СТО та передачу в користування іншій особі потерпілий ОСОБА_9 не надавав, а отже в діях ОСОБА_5 чітко вбачається причинно-наслідковий зв`язок із завданою потерпілому шкодою в особливо великих розмірах.

В запереченнях захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , вказуючи на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги, як такої, що не відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, просить залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які проти неї заперечили, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, дослідивши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у незаконному заволодінні транспортним засобом, підтверджуються сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, є правильними, і сумніву не викликають.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.1 ст. 289 КК України.

Так, відповідно до ч.3 ст. 289 КК України, матеріальна шкода визнається великою у разі заподіяння реальних збитків на суму понад 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У випадках коли транспортний засіб, яким незаконно заволоділи, призведений до такого стану, що його вже не можна використовувати за цільовим призначенням, розмір реальних збитків дорівнює вартості автомобіля на день учинення злочину.

Вартість автомобіля «Mitsubishi Lancer Evo» за пред`явленим обвинуваченням складає 158 672,01 гривень, що у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між діями ОСОБА_5 та завданням ОСОБА_9 матеріальної шкоди внаслідок пошкодження третьою особою транспортного засобу в результаті ДТП, відсутній причинно-наслідковий зв`язок, а отже і настання для нього за це, як кримінальної, так і цивільної відповідальності.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 без надання дозволу потерпілим, діючи умисно, незаконно заволодів його транспортним засобом, на якому поїхав до бару для святкування дня народження товариша, а у подальшому передав транспортний засіб третій особі, яка за його показаннями, під час поїздки здійснила ДТП.

Втім, відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України від 23.12.05 з подальшими змінами, не підлягають кримінальній відповідальності за ст. 289 КК України особи, які не брали участі у вилученні транспортного засобу, але після заволодіння ним винною особою здійснили поїздку на ньому.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заподіяння збитків потерпілому завдані саме діями ОСОБА_5 , який спочатку незаконно заволодів транспортним засобом, потім ним користувався та розпорядився на власний розсуд, а не діями третьої особи, як помилково встановив суд першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції застосував закон ч.1 ст. 289 КК України, який не підлягав застосуванню і не застосував кримінальний закон, який повинен був бути застосований у даному випадку.

Оскільки судовою колегією встановлено, що ОСОБА_5 незаконно заволодів транспортним засобом, користувався та розпорядився ним на свій розсуд, чим завдано велику матеріальну шкоду, остільки його дії колегія суддів кваліфікує за ч.3 ст. 289 КК України.

Відтак апеляційні вимоги прокурора в цій частині підлягають задоволенню.

Враховуючи відсутність в апеляційному засіданні потерпілого та клопотань від учасників апеляційного розгляду щодо дослідження позовних вимог потерпілого, які помилково, що витікає з викладеного вище, залишені судом першої інстанції без задоволення, зважаючи на відсутність апеляційного приводу в цій частині, судова колегія позбавлена можливості також прийняти рішення по суті цього цивільного позову, а тому, скасовуючи рішення суду першої інстанції про залишення без задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 , колегія суддів його позов залишає без розгляду, що не позбавляє права потерпілого звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, справедливість якого також оскаржив прокурор, судова колегія бере до уваги, що вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких, а також те, що протягом тривалого часу заподіяні збитки не відшкодовані потерпілому.

Водночас, колегія суддів враховує, що ОСОБА_5 притягнутий до відповідальності вперше, за вчинення ситуативно обумовленого кримінального правопорушення, до його вчинення та після нього зарекомендував себе посередньо, має професійну освіту, постійне місце проживання, роботи, сім`ю, бере участь у вихованні неповнолітньої дитини своєї дружини та має матір похилого віку.

Ці обставини в їх сукупності, в силу ч.2 ст. 66 КК України судова колегія визнає такими, що істотно пом`якшують покарання і дають підставу для застосування у цьому конкретному випадку положень ст. 69 КК України, тобто призначення за ч.3 ст. 289 КК України покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією цієї правової норми, м`якшого за видом та без конфіскації майна.

Наведені вище відомості, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, вказують на можливість досягнення цілей покарання за скоєне, попередження вчинення нових злочинів, виправлення та перевиховання засудженого без його ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці з урахуванням також відсутності встановлених ч.3 ст. 61 КК України обмежень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років обмеження волі без конфіскації належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 вираховувати з часу прибуття до установи виконання покарань.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 час перебування його під вартою у зв`язку з цим кримінальним провадженням з 30 жовтня 2014 року по 26 червня 2015 року включно з урахуванням положень ст. 72 КК України, виходячи із співвідношення: 1 (одному) дню позбавлення волі відповідає 2 (два) дні обмеження волі.

Цей же вирок в частині відмови в задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 скасувати.

Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди в сумі 281 931 гривні залишити без розгляду.

В решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ ______________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3