Апеляційний суд Київської області
09 серпня 2010 року. м. Київ.
Колегія суддів судової палати з кримінальних
справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого Авраменка М.Г.,
суддів Іванової І.В., Рудніченко О.М.,
з участю: прокурора Шевченка О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією захисника ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2010 року про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відносно
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, директора ТОВ «Віант», зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого.
Відповідно до подання, в ході провадження досудового слідства встановлено, що директор ТОВ «Віант» ОСОБА_2, будучи службовою особою вказаного підприємства, проводив фінансово господарські операції з придбання та продажу товарів повязані в подальшому з перерахуванням безготівкових коштів. При веденні бухгалтерського та податкового обліків ТОВ «Віант» ОСОБА_2 формував суми податкового кредиту з податку на додану вартість та валові витрати від операцій з «фіктивним» підприємством ТОВ «БІА Укрбудкапітал», що в подальшому вплинуло на суми фактично сплачених до бюджету податкових зобовязань.
Згідно проведеного органом державної податкової служби аналізу щодо відображення в податковій звітності з податку на прибуток та ПДВ «Віант» здійснених фінансово господарських взаємовідносин з ТОВ «БІА «Укркапітал»» за період з 27.01.2006 року по 01.06.2009 року, службові особи ТОВ «Віант» шляхом завищення сум валових витрат та податкового кредиту з ПДВ у період 2007-2008 років умисно ухилилися від сплати податку на прибуток в розмірі 763291,66 грн. та знизили суми сплати ПДВ до державного бюджету в розмірі 610633,34 грн.
Відповідно до наказу №9/1 від 11.04.2007 року ОСОБА_2 призначений на посаду генерального директора ТОВ «Віант» і як службова особа підприємства несе повну відповідальність за своєчасність нарахування та сплату податків до бюджету.
Внаслідок проведення своєї протиправної діяльності в період часу з грудня 2007 року по квітень 2008 року ОСОБА_2 перебуваючи на посаді генерального директора ТОВ «Віант» ухилився від сплати до державного бюджету ПДВ та податку на прибуток підприємств в сумі 1 373 925 грн.
Крім того, ОСОБА_2, як зазначено а предявленому йому обвинуваченні, будучи генеральним директором ТОВ «Віант» та являючись службовою особою, у період часу з грудня 2007 року по травень 2008 року, знаходячись в приміщенні орендованого офісу підприємством ТОВ «Віант» в м. Києві по вул. Іскрівській, склав та подав до Бориспільської ОДПІ декларації з податку на додану вартість підприємства за грудень 2007 року, січень, лютий, березень 2008 року, у яких у розділ «податковий кредит» безпідставно включив до податкового кредиту підприємства ПДВ на загальну суму 610 633, 34 грн. і тим самим безпідставно знизив податкове зобовязання, що полягало в сплаті до бюджету з ПДВ на суму 610 633, 34 грн., та декларації з податку на прибуток підприємства за 2007 рік та І-й квартал 2008 року, де безпідставно відніс до розділу «валові витрати» суму 3 053 166, 66 грн., що в подальшому призвело до заниження податкового зобовязання з податку на прибуток, що підлягав сплаті до бюджету на суму 763 291, 66 грн.
Складання та видача генеральним директором ТОВ «Віант» ОСОБА_2 завідомо неправдивих офісних документів декларацій з податку на додану вартість грудень 2007 року, січень, лютий, березень 2008 року, та декларацій з податку на прибуток підприємства за 2007 рік та І-й квартал 2008 року, спричинило тяжкі наслідки у вигляді несплачених податків в сумі 1 373 925 грн., яка перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян більш ніж в 250 разів.
З цього приводу стосовно ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу передбачену ч.1 ст. 201 та ч.2 ст. 366 КК України
В постанові, про обрання запобіжного заходу у виді взяття під варту суд послався на суспільну небезпечність злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_2, особу обвинуваченого, яка була встановлена належним чином, переховування обвинуваченого від слідства, відсутність в суду даних про неможливість утримання ОСОБА_2 під вартою зважаючи на його вік та стан здоровя, відсутність доводів в обвинуваченого і його захисника щодо можливості застосування до ОСОБА_2 іншого виду запобіжного заходу. Рішення було прийняте з врахуванням наявності в матеріалах справи достатніх даних щодо причетності ОСОБА_2 до скоєння інкримінованих йому злочинів, з урахуванням відсутності в обвинуваченого неповнолітніх дітей.
В апеляції та доповненні до неї, захисник обвинуваченого ОСОБА_2 ОСОБА_1 вважає постанову від 29.07.2010 року незаконною та просить її скасувати. Звертає увагу, що при винесенні постанови судом було враховано що ОСОБА_2 не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, але суд не звернув увагу на покази свідків, які зазначили що обвинувачений проживає з сестрою ОСОБА_3 за адресою: м. Котельникова, 25 кв.66, тобто обвинувачений не ухилявся від слідства. Про факт порушення відносно нього кримінальної справи ОСОБА_2 дізнався лише 19.07.2010 року, коли йому були вручені під розписку копії відповідних постанов, після його затримання в цей день під час відвідування ним пошти за місцем проживання для отримання пенсії. Вказані обставини суд першої інстанції не взяв до уваги, а навпаки зробив висновок про те, що ОСОБА_2 переховується від слідства. Тобто, неповнота досудового слідства призвела до неповноти розгляду справи судом та як наслідок незаконна постанова, яка підлягає скасуванню.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника ОСОБА_1, який свою апеляцію та доповнення до неї підтримав повністю, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція підлягає до часткового задоволення по наступним підставам.
За змістом ст.ст.148 і 155 КПК України запобіжний захід у виді взяття під варту застосовується в справах про злочини, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, з метою запобігти спробам ухилитись від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
Відповідно до ст.165 КПК України, запобіжни+й захід у вигляді взяття під варту застосовується лише за вмотивованою постановою судді чи ухвалою суду.
Суд першої інстанції в порушення зазначених вимог закону, не мотивував належним чином свої висновки щодо наявності достатніх даних, які свідчать, що ОСОБА_2 може ухилятися від слідства та суду. Посилання суду на те, що він не проживав за місцем своєї реєстрації та за місцем проживання своєї дружини є не обґрунтованими.
Також надуманими є посилання суду на те, що у слідчого було достатньо даних про оголошення в розшук ОСОБА_2, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про його неодноразові виклики до слідчого.
Також судом не вмотивований висновок стосовно того, що суд не вбачає достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_2 іншого виду запобіжного заходу, окрім взяття під варту.
Оскільки постанова суду першої інстанції належним чином не вмотивовано, вона не може бути визнана законною та обґрунтованою і тому підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд.
З огляду на викладене, керуючись ст. 365, 366, 382 КПК України колегія суддів,
Апеляцію захисника ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2010 року про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відносно ОСОБА_2 скасувати, справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суддів.