Справа № 11-1428 Головуючий у І інстанції Мезін
Категорія 22 28.12.2011
УХВАЛА

Іменем України

28 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Орла А. І.,

суддів: Костенко І. В., Полосенка В. С.,

за участю прокурора Тарасюк Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_3 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2011 року за яким засуджено:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, судимого в 1991 році Городищевським районним судом. Черкаської області по ст. 140 ч. 2 КК України (в ред. 1960р ) до 2 років виправних робіт; 24.02.1993 р. Бобренським райсудом Кіровоградської області за ст. 215-3 ч. 1, ст. 43 КК України (в ред. 1960р. ) до 11 місяців 3 днів позбавлення волі; 1994 р. Бобренським райсудом м. Кіровограда по ст. 215-3 ч. 2 КК України (в ред. 1960р ) до 2 років позбавлення волі; 09.07.1997 р. Городищевським районним судом Черкаської області за ст. 215-3 ч. 2 КК України (в ред. 1960р ) до 2 років 6 місяців позбавлення волі. В 2000 році Кіровоградським райсудом м. Кіровоград за ст. 140 ч. 2 КК України (в ред. 1960 р.) до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений від покарання по амністії, 27.12.2001 р. Кіровським районним судом Кіровоградської області за ст.ст. 215-3 ч 2, 289 ч. 3, 70 КК України до 10 років позбавлення волі. 17.04.2006 р. постановою Бердичевського районного суду Житомирської області вирок перекваліфіковано на ст. 289 ч. 2 та призначено покарання у виді 8 років позбавлені волі. Звільнився 05.09.2009 р. по відбуттю строку покарання,

за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази.

Справа розглянута відповідно до ст. 299 ч. 3 КК України.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком, ОСОБА_2 22.04.2011 року близько 11 год. перебуваючи в квартирі №11, що по вул. Східній 6 в м. Біла Церква, Київської області, яка належить ОСОБА_3 умисно, повторно вирішив заволодіти коштами ОСОБА_3 Реалізовуючи свій злочинний намір ОСОБА_2 шляхом зловживання довірою ОСОБА_3 попросив у останньої розміняти йому 600 грн. на крупні купюри. Потерпіла ОСОБА_3 добросовісно помиляючись в правдивості слів та дій ОСОБА_2 передала йому свої гроші в сумі 600 гривень, а ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 «сувенірні» гроші в сумі 600 грн. під виглядом дрібних купюр. В результаті вказаних злочинних дій ОСОБА_2 заволодів належними потерпілій грошима, чим спричинив їй матеріальну шкоду на суму 600 грн.

Потерпіла ОСОБА_3 подала апеляцію, в якій просить помякшити ОСОБА_2 покарання, не позбавляючи його волі. В обґрунтування апеляції посилається на те, що було порушено її право бути присутньою при розгляді справи та висловити свою думку щодо міри покарання, оскільки її ніхто не повідомив про час та місце розгляду справи.

Засуджений ОСОБА_2 в своїй апеляції просить змінити міру покарання та призначити покарання неповязане з позбавленням волі. Вказує, що місцевим судом при призначенні покарання не було враховано всіх помякшуючих обставин, а саме повне відшкодування матеріальної шкоди, позитивні характеристики з місця роботи і проживання та прохання колективу взяти його на поруки.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який вважає вирок законним, ознайомившись з матеріалами справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про винність засудженого ОСОБА_2 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України за обставин зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і ґрнтується на доказах, які зібрані у справі і не викликають сумнівів у своїй достовірності. Кваліфікація дій засудженого є правильною і ніким не оспорюється.

Обираючи ОСОБА_2 вид і міру покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував тяжкість злочину, його особу та обставини справи.

В якості обставин, що помякшують покарання, судом було визнано щире каяття засудженого у вчиненому, а обставин, які обтяжують покарання рецидив злочину. Також судом було взято до уваги позитивні характеристики на ОСОБА_2 з місця роботи.

Разом з тим, зважаючи на ту обставину, що він раніше неодноразово судимий, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого тільки в місцях позбавлення волі.

Всупереч доводам апелянтів, підстав вважати призначене ОСОБА_2 покарання явно несправедливим внаслідок суворості, а також застосування до нього ст. 75 КК України апеляційний суд не вбачає.

Що стосується посилань потерпілої на ту обставину, що вона належним чином не була повідомлена судом про час і місце розгляду справи, внаслідок чого не приймала участь в судовому засіданні та була позбавлена можливості під час розгляду справи висловити свою думку з приводу призначення покарання засудженому, то вони є слушними.

Однак, як видно з матеріалів справи, потерпіла позов у даній справі не заявляла.

Зважаючи на викладене. апеляційний суд вважає, що порушене потерпілої право на участь в розгляді справи не вплинуло на законність прийнятого судом рішення, зокрема призначення виду і розміру покарання засудженому.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду має бути залишеним без зміни, а апеляції засудженого та потерпілої без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляції потерпілої ОСОБА_3 та засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2011 року щодо ОСОБА_2 без зміни.

Головуючий:

Судді: