У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1,
суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю секретаря судового засідання прокурора засудженого ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянула в судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000948, за обвинуваченням

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, такого, що в силу ст. 89 КК не має судимості,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 05 серпня 2014 року ОСОБА_6 засуджено:

- за ч. 2 ст. 307 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч. 2 ст. 309 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2014 року вирок місцевого суду змінено в частині порядку відшкодування суми витрат на проведення судових експертиз. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1211, 90 грн у рахунок відшкодування судових витрат.

Як визнав доведеним суд, на початку квітня 2013 року ОСОБА_6 на полі поблизу м. Ірпеня Київської області знайшов поліетиленовий пакет із наркотичним засобом - канабісом, який незаконно переніс за місцем свого проживання у АДРЕСА_1, де незаконно зберігав для власного вживання та з метою збуту.

16 квітня 2013 року о 21.10 год. ОСОБА_6 навпроти свого будинку незаконно збув ОСОБА_8 за 120 грн 6 г указаного наркотичного засобу.

Крім цього, ОСОБА_6 в неустановлений досудовим слідством час у невстановленої особи у невстановленому місці незаконно придбав подрібнену рослину масу зеленого кольору - канабіс, який у подальшому незаконно зберігав за місцем свого проживання з метою збуту.

25 квітня 2013 року о 21.10 год. ОСОБА_6 повторно незаконно збув ОСОБА_8 за 170 грн 1 г цього наркотичного засобу.

Того ж дня працівники міліції під час обшуку в помешканні ОСОБА_6 виявили й вилучили цей канабіс, вагою в перерахунку на суху речовину 0,0258 г, 0,5465 г, 22,0 г та 5,97 г, який засуджений незаконно зберігав за місцем свого проживання без мети збуту.

У касаційній скарзі з доповненням захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції внаслідок істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином доводів, викладених в апеляції захисника, зокрема щодо недопустимості доказів відповідно до положень ч. 3 ст. 271 КПК, не дав на них вичерпної відповіді, чим порушив вимоги ст. 404 цього Кодексу. Захисник стверджує, що в ухвалі апеляційного суду не наведено доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 і не спростовано тверджень апелянта про необхідність закриття провадження за ч. 2 ст. 307 КК та перекваліфікації дій винуватого на ч. 1 ст. 309 КК. Крім того, захисник вказує на те, що апеляційний суд не розглянув можливості застосування до ОСОБА_6 положень ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, чим порушив п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання скарги, пояснення прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

У касаційній скарзі захисник, крім іншого, посилається на неповноту й однобічність розгляду кримінального провадження, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 433 КПК не є предметом розгляду суду касаційної інстанції. При розгляді доводів, наведених у скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом. Дії ОСОБА_6 за встановлених судом фактичних обставин справи кваліфіковано правильно.

Твердження захисника про недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 404 КПК та про невідповідність ухвали вимогам ст. 419 цього Кодексу є безпідставними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в апеляційній скарзі захисник указував на відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, на недопустимість доказів, покладених в основу вироку, оскільки, на його думку, залегендована особа перебуває у неприязних відносинах з обвинуваченим. Крім того, захисник зазначав про порушення вимог кримінального процесуального закону при допиті закупника ОСОБА_8 в місцевому суді.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши належним чином усі доводи, наведені в апеляції, дійшов обґрунтованого висновку, що вирок місцевого суду є вмотивованим, винесеним з урахуванням усіх обставин справи та доказів, які є належними й допустимими. Зокрема, суд обґрунтував вирок: показаннями ОСОБА_6 в частині придбання та зберігання ним наркотичних засобів; свідка ОСОБА_8, який під час оперативної закупки особисто двічі купляв у ОСОБА_6 наркотичні засоби; свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, котрі були понятими під час цих закупок і підтвердили, що наркотичні засоби закупник придбавав саме у обвинуваченого; а також висновках експертів про те, що речовина, виявлена на змивах з рук ОСОБА_6, має спільну родову належність із речовиною, якою були помічені грошові купюри.

Виявлені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону при допиті у режимі відеоконференції залегендованого свідка ОСОБА_8 не вплинули на правильність вироку. Як убачається з відео- та аудіозапису судового засідання, особу свідка було встановлено представником Бородянського районного суду, вказаний свідок був приведений до присяги, а сторони кримінального процесу мали можливість поставити свідкові запитання.

У судовому засіданні касаційного суду засуджений ОСОБА_6 підтвердив, що при допиті свідка ОСОБА_8 у режимі відеоконференції він упізнав цього свідка - це був знайомий, з яким він тривалий час (близько 10 років) підтримував дружні стосунки, вони дружили сім'ями. Вважав, що свідок обмовив його через відсутність роботи або через ревнощі. Однак конкретних мотивів його обмови свідком засуджений не зазначив. Вищевказане свідчить про те, що сторона захисту й обвинувачений не були обмежені у своїх процесуальних правах, мали реальну можливість поставити свідкові питання і з'ясувати відповідні обставини, але цього не зробили, тому, як правильно дійшов висновку апеляційний суд, підстав для повторного допиту цього свідка не було.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би вплинули на правильність прийнятого у справі рішення і відповідно до вимог ст. 412 КПК були би підставами для скасування або зміни судового рішення, не встановлено.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погодився з рішенням місцевого суду про необхідність кваліфікації дій винуватого за ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 309 КК, зазначивши в ухвалі відповідно до вимог ст. 419 КПК докладні мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.

Що ж стосується посилання у касаційній скарзі захисника про безпідставне незастосування апеляційним судом до ОСОБА_6 положень ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, то таке питання в апеляції не порушувалося.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3