Справа № 1326/1-22/13 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/299/14 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2014 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Франківського району м. Львова ОСОБА_5 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 24 червня 2014 року про скасування арешту на майно, що належить ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24 червня 2014 року скасовано арешт майна, в тому числі квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був накладений постановою старшого слідчого в особливо тяжких справах СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_8 від 25 червня 2012 року.

Прокурор не погодилася з рішенням районного суду та подала на нього апеляційну скаргу в якій просить ухвалу районного суду скасувати та винести ухвалу, якою призначити новий судовий розгляд даної справи в суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що 25 червня 2012 року під час досудового слідства старшим слідчим в особливо важливих справах СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_8 , була винесена постанова про накладення арешту на майно, якою слідчим накладено арешт на цінності та інше майно ОСОБА_7 , де б воно не знаходилося, в тому числі квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 27 травня1995 року ОСОБА_7 є співвласником квартири АДРЕСА_1 . 23 серпня 2008 року ця квартира була передана в іпотеку АБ «Укргазбанк». У зв`язку з накладенням арешту на майно ОСОБА_7 банк не може реалізувати своє право на звернення стягнення, оскільки існує арешт на майно.

Апелянт вважає, що приймаючи рішення, суд першої інстанції не врахував вимоги п.9 Перехідних положень КПК України, згідно яких, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнавання та досудового слідства до дня набрання чинності цим кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Окрім цього, відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №1735/0/4/-12 від 26.11.2012 року «Про деякі питання застосування розділу ХI «Перехідні положення» КПК України вбачається, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнавання та досудового слідства

до набрання чинності КПК України в редакції 2012 року, продовжують свою дію у порядку КПК України 1960 року. Зміна, скасування чи припинення (окрім продовження) таких запобіжних заходів, арешту майна, відсторонення від посади, незважаючи на набуття чинності новим процесуальним законом відбувається згідно п.9 розділу ХI «Перехідних положень» КПК України у порядку, передбаченому КПК 1960 року.

Відтак, апелянт вважає, що при винесенні рішення, щодо скасування арешту на майно ОСОБА_7 , судом першої інстанції не застосовано вимоги КПК України 1960 року, а тому прокурор вважає, що оскаржуване рішення є незаконним.

Разом з тим, в ухвалі від 24 червня 2014 року районний суд не зазначив та не врахував наявність цивільних позовів, які були задоволені Франківським районним судом м. Львова при постановленні обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 та які станом на дату розгляду питання про скасування арешту майна останнього не виконані. Таким чином, скасування арешту майна ОСОБА_7 призведе до невиконання рішення суду в частині задоволення цивільних позовів.

Заслухавши доповідь головуючого, виступ прокурора на підтримку апеляційних вимог, думку представника заінтересованої особи АБ «Газбанк» про залишення ухвали суду без зміни, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню з таких підстав.

Приймаючи вказану вище ухвалу, суд першої інстанції керувався вимогами ч.1 ст.170 КПК України в редакції від 13.04.2012 р., відповідно до якої арештом майна є тимчасово позбавлення підозрюваного, обвинуваченого, які вчинили суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його. Майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Крім того, суд посилається на ч.4 ст.174 КПК України в редакції від 13.04.2012 р., згідно з якою суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема. у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Однак, приймаючи вказане рішення, судом першої інстанції не враховано вимоги п. 9 Перехідних положень KПК України, згідно якими запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності ним Кодексом.

Також суд першої інстанції не врахував роз`яснень висловлених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.11.20:12 «Про деякі питання застосування розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України» про те, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності KПК України в редакції 2012 року, продовжують, свою дію у порядку КПК України 1960 року. Зміна, скасування чи припинення /крім продовження/ таких запобіжних заходів, незважаючи на набуття чинності новим процесуальним законом /тобто 20.11.2012 р. чи пізніше/, відбувається згідно з п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК у порядку КПК 1960 року.

Крім того, розглядаючи заяву заінтересованої особи за правилами чинного КПК України, суд не вів технічного фіксування перебігу судового процесу, що є істотним процесуальним порушенням.

Таким чином суд першої інстанції допустив істотні порушення кримінального процесуального законодавства, які, на думку колегії суддів, тягнуть за собою скасування ухвали та призначення розгляду справи в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.365, 366, 367, 382 КПК України 1960 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Франківського району м. Львова ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 24 червня 2014 року про скасування арешту майна, в тому числі квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , який був накладений постановою старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_9 від 25 червня 2012 року скасувати.

Справу направити Франківському районному суду м. Львова на новий судовий розгляд.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Оригінал ухвали.