УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України у кримінальних
справах у складі:

головуючого
- Пивовара В.Ф.,

суддів - Гошовської
Т.В., Мороза М.А.

за участю
прокурора - Глибченко Т.Г.,

захисників
- ОСОБА_1, ОСОБА_2

та засудженого
- ОСОБА_3

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 17 травня 2007 року кримінальну справу за касаційними
скаргами захисника ОСОБА_1 та засудженого ОСОБА_3 на вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 29
січня 2007 року.

Цим
вироком засуджено

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, проживаючого у АДРЕСА_1, не судимого,

- за ч. 1 ст. 115 КК України на 15 років позбавлення волі; пунктами 9, 13 ч.
2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому визначено
остаточне покарання - довічне позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь
потерпілої ОСОБА_4 846 грн. 00 коп.
матеріальної шкоди та 50 000 грн. 00 коп. моральної шкоди і на користь потерпілого ОСОБА_5 1 107 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 50 000 грн. 00 коп. моральної
шкоди, а також на користь держави судові витрати за проведення судових
експертиз у розмірі 1 629 грн. 18 коп.

Як визнав суд, 1 червня 2006 року, близько 16-ої години ОСОБА_3, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, під час конфлікту, що виник з
неприязні між ним та ОСОБА_6, з метою вбивства завдав їй не менше
трьох ударів ножем в область живота, внаслідок чого потерпіла померла в лікарні
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після цього ОСОБА_3, побачивши, що донька потерпілої - ОСОБА_8 звернулась за допомогою до сусідки ОСОБА_7 та усвідомлюючи,
що може бути викритим у скоєнні вбивства ОСОБА_6, будучи особою,
яка раніше вчинила умисне вбивство, з метою приховати цей злочин, вирішив вбити
ОСОБА_7 Реалізовуючи умисел на умисне вбивство, він завдав ОСОБА_7 удар ножем в область живота, а також не менше шести ударів по тулубу,
внаслідок чого ОСОБА_7 померла на місці події.

У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_3 та його захисник,
посилаючись на те, що по справі не здобуто і у вироку не наведено доказів
наявності у засудженого умислу на вбивство ОСОБА_6; що у діях засудженого щодо
потерпілої ОСОБА_7 відсутні такі обтяжуючі обставини умисного вбивства як
вчинення злочину особою, яка раніше вчинила умисне вбивство та з метою
приховати інший злочин, вважають, що суд неправильно застосував кримінальний
закон і безпідставно засудив ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 115,
пунктами 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України. У зв'язку із цим просять вирок суду
змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_3 із ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України; із пунктів 9, 13 ч.
2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 115 КК України і пом'якшити покарання.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого та його захисників, які
підтримали касаційні скарги, пояснення прокурора, який вважав вирок законним і
обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у
касаційних скаргах, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають із
наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, зазначених у вироку, по суті не оспорюється і
підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, і
досліджених судом, яким дана належна оцінка. Ці докази детально викладені у
вироку суду.

Цей висновок ґрунтується, зокрема, на показаннях самого засудженого під час
досудового слідства та судового розгляду справи в яких він не заперечував факту
нанесення ударів ножем як ОСОБА_6, так і ОСОБА_7, на показаннях потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, на даних, що містяться у протоколі огляду місця події,
у висновках судово-медичних, судово-цитологічних та судово-імунологічної
експертиз.

Посилання засудженого та його захисника на те, що ОСОБА_3 не мав наміру вбити ОСОБА_6 і не бажав її
смерті, у зв'язку із чим він повинен нести відповідальність за умисне тяжке
тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої є безпідставними та суперечать матеріалам справи.

Так, із висновку судово-медичної експертизи № 272 від 04 червня 2006 року
вбачається, що при дослідженні трупа ОСОБА_6 були виявлені
два проникаючих колото-різаних поранення
передньої черевної стінки на рівні пупка зліва і справа в сполученні з
пораненням квадратної долі печінки, наскрізне поранення шлунку, поранення брижі тонкої й товстої кишки з пошкодженням
рихлої клітковини заочеревинного простору, які супроводжувалися
внутрішньочеревною кровотечею та виливом шлункового вмісту в черевну порожнину.
Вказана травма ускладнилась гнійним перитонітом, обумовила масивну інтоксикацію і явилася причиною
смерті.

Отже, характер заподіяних тілесних ушкоджень, їх локалізація, механізм
спричинення, поведінка засудженого після нанесення поранень (ненадання
будь-якої допомоги потерпілій) свідчать, що він умисно позбавив життя ОСОБА_6.

Посилання засудженого на те, що судом неправильно встановлений мотив його
дій щодо потерпілої ОСОБА_7 є необґрунтованими та спростовуються
матеріалами справи.

Як убачається з показань свідка ОСОБА_8, після того,
як ОСОБА_3 наніс ножові поранення її матері, вона побігла до сусідки ОСОБА_7 за допомогою та просила останню викликати швидку допомогу. Цю розмову чув ОСОБА_3 і саме після цього він наніс ОСОБА_7 удар ножем у живіт.

Ці обставини розвитку подій не заперечував і сам засуджений під час
неодноразових допитів на досудовому слідстві.

Таким чином, характер розвитку подій та дії засудженого, який,
усвідомлюючи, що потерпіла ОСОБА_7 може викликати
швидку допомогу і він (ОСОБА_3) може бути викритим у вчиненні злочину
щодо ОСОБА_6, свідчать про те, що метою його дій щодо ОСОБА_7 було бажання приховати інший злочин - убивство ОСОБА_6.

Також безпідставними є і посилання засудженого на те, що суд необґрунтовано
при кваліфікації його дій щодо ОСОБА_7 послався на те,
що він є особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Згідно із вимогами кримінального закону відповідальність за повторне умисне
вбивство настає незалежно від того, чи була винна особа раніше засуджена за
перший злочин.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 вчинив умисне
вбивство ОСОБА_7 після того, як вчинив всі дії, направлені на позбавлення
життя ОСОБА_6.

Та обставина, що смерть ОСОБА_6 настала не
одразу, а через два дні у лікарні, не є підставою вважати, що у його діях
відсутній склад злочину, передбачений п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

За таких обставин суд правильно визнав, що в діях ОСОБА_3 щодо ОСОБА_7 мало місце умисне вбивство особою, яка раніше вчинила
умисне вбивство.

Дії засудженого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 115, пунктами 9, 13 ч. 2
ст. 115 КК України кваліфіковані правильно.

Посилання засудженого ОСОБА_3 на те, що
показання свідка ОСОБА_8 непослідовні та суперечливі є необґрунтованими.

Істотних порушень кримінально-процесуального законодавства, які перешкодили
чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити
законний та обґрунтований вирок, по справі не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд першої
інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про його особу та у
вироку навів доводи, чому вважає, що засуджений являє собою особливу небезпеку
для суспільства. Рішення суду про призначення
ОСОБА_3 довічного позбавлення волі є переконливим.

Колегія суддів не знаходить підстав для пом'якшення покарання засудженому,
оскільки воно є необхідним і достатнім.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 394, 395, 396 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційні скарги засудженого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а вирок апеляційного суду Кіровоградської області від 29 січня
2007 року щодо ОСОБА_3 - без зміни.

С у д д і :

Пивовар В.Ф. Гошовська Т.В. Мороз М.А.