Справа № 163/2/15-к
Провадження № 1-кп/163/6/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м.Любомль
Любомльський районний суд Волинської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль кримінальне провадження № 0000331 про обвинувачення,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Красний Лиман Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , середньої освіти, не одруженого, не працюючого, раніше судимого :

-14.11.2007 року Турійським районним судом Волинської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із звільненням від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, 13.03.2008 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з застосуванням ст.71 КК України, згідно якої частково приєднано покарання вироку Турійського районного суду Волинської області від 14.11.2007 року і остаточно за сукупністю вироків призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та 1 місяць, звільнений 22.09.2012 року по відбуттю строку покарання, згідно ст.89 КК України судимість не погашена.

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

Досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_5 , будучи

засудженим 13.03.2008 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з застосуванням ст.71 КК України, згідно якої частково приєднано покарання вироку Турійського районного суду Волинської області від 14.11.2007 року і остаточно за сукупністю вироків призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та 1 місяць, звільнений 22.09.2012 року по відбуттю строку покарання, судимість за який в установленому законом порядку не знята та непогашена, належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення і перевиховання не став, повторно вчинив новий умисний корисливий злочин.

Так, 23 листопада 2014 року, близько 10 години, ОСОБА_5 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повторно, знаходячись в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом та реалізуючи раптово виниклий умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, таємно викрав із плити кошти в загальній кількості 121 гривень, мобільний телефон марки Нокіа 105, вартістю 180 гривень, із сім карткою оператора мобільного зв`язку Діджус вартістю 10 гривень, на рахунку якого було 20 гривень, котрі належать громадянину ОСОБА_4 , чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на загальну суму 331 гривень.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена такими доказами в наступному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину за інкримінованим обвинуваченням визнав повністю і показав, що він 23 листопада 2014 року знаходячись в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 у свого колишнього однокласника ОСОБА_4 , таємно викрав із плити кошти в загальній кількості 121 гривня, мобільний телефон марки Нокіа - 105, вартістю 180 гривень, із сім карткою оператора мобільного зв`язку Діджус вартістю 10 гривень, на рахунку якого було 20 гривень, котрі належали ОСОБА_4 , після чого був затриманий працівникам міліції.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю підтвердив покази обвинуваченого ОСОБА_5 щодо крадіжки у нього мобільного телефону та грошей.

Завдані збитки йому повністю відшкодовані обвинуваченим, при цьому просить суд не позбавляти останнього волі.

Таким чином, фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні не оспорили та визнали повністю.

У зв`язку з цим суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження обмежився допитом обвинуваченого та потерпілого, дослідивши докази по справі які характеризують обвинуваченого як особу, приходить до висновку, що винуватість останнього в інкримінованому йому злочині повністю доведена під час судового слідства і кваліфікація його дій за ч.2 ст.185 КК України органами досудового слідства є правильною.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразилися у таємному викрадені чужого майна (крадіжці), вчиненими повторно, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Обираючи міру покарання ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до середньої тяжкості злочинів, особу обвинуваченого, який, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, задовільно характеризується по місцю проживання, являється інвалідом другої групи з дитинства, є особою молодого віку, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що обвинувачений, щиро розкаюється у вчиненому, добровільно відшкодував потерпілому завдані злочином збитки.

До обтяжуючих покарання обставин суд відносить вчинення злочину обвинуваченим, в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведене, а також ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, суд приходить до висновку, що покарання ОСОБА_6 , слід призначити в межах закону, за яким він притягуються до кримінальної відповідальності, у виді позбавлення волі.

Оскільки, обвинувачений ОСОБА_5 , являється інвалідом другої групи з дитинства, і

за обставинами справи, що пом`якшують його покарання, зокрема його щирого каяття та добровільного відшкодування завданого збитку, в тому числі враховуючи думку потерпілого ОСОБА_4 , який просить не позбавляти реально обвинуваченого волі, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому від відбування основного покарання, ОСОБА_5 , слід звільнити на підставі ст.75 КК України з випробовуванням та іспитовим строком на три роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Під час досудового слідства обвинуваченому ОСОБА_5 , було обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який вважається продовженим в порядку ч.3 ст.315 КПК України на час судового провадження, тому вказаний запобіжний захід слід залишити обвинуваченому до вступу вироку в законну силу, оскільки клопотань стороною обвинувачення про його зміну чи обрання іншого запобіжного заходу обвинуваченому під час судового слідства так і в судових дебатах не заявлялось.

Згідно зі ст.124 КПК України з обвинуваченого слід стягнути процесуальні витрати на залучення експертів у дохід держави.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного судом основного покарання, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, зокрема не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися в інспекцію для реєстрації.

Стягнути з засудженого ОСОБА_5 в дохід держави 294 (двісті дев`яносто чотири) гривні 84 копійки процесуальних витрат за залучення експертів.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки Нокіа - 105, із сім карткою оператора мобільного зв`язку Діджус, чохол чорного кольору до мобільного телефону, грошові кошти на суму 121,00 гривня, які передано на зберігання власнику ОСОБА_4 передати останньому в повне розпорядження та користування, а скляну пляшку з-під пива Zibert котра знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів Любомльського РВ УМВС України у Волинській області, слід знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області на протязі 30 днів із дня його проголошення, через Любомльський районний суд Волинської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий : суддя ОСОБА_1