Справа № 545/1123/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"12" червня 2015 р. Полтавський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава справу про обвинувачення
ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого апаратником оброблення зерна на ТОВ «Бурат», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Велика Бузова Шишацького району Полтавської області, громадянина України, українця, з середною освітою, неодруженого, непрацюючого інваліда П групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

у с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_7 18.02.2015 року приблизно о 21:30 год. за попередньою змовою з ОСОБА_8 та невідомою особою на ім`я ОСОБА_9 , матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, з корисливих спонукань, з наміром незаконно заволодіти транспортним засобом, попередньо розподіливши свої ролі, зі свого мобільного телефону зателефонував до служби таксі «Максі таксі» та викликав автомобіль до будинку, що за адресою: м. Полтава вул. Зіньківська, 36. Після того, як автомобіль таксі, а саме «Seat Cordoba» д.н.з. НОМЕР_1 , приїхав, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 сіли до вказаного автомобіля відповідно до домовленості, а саме - ОСОБА_10 сів на заднє пасажирське сидіння справа, ОСОБА_8 на переднє пасажирське сидіння та попросили водія ОСОБА_11 їхати до перехрестя поблизу кафе «Поляна» у с. Кротенки Полтавського району та області, де за попередньою домовленістю їх повинен чекати ОСОБА_9 . Після приїзду на це місце на заднє пасажирське сидіння за водієм сів ОСОБА_9 , який, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом, наказав водію їхати у напрямку с. Терновщина Полтавського району та області. Під час руху автомобіля у вказаному напрямку, при переїзді через автомобільний міст, діючи за попередньо розробленим планом, ОСОБА_9 , скориставшись тим, що автомобіль рухався з невеликою швидкістю, накинув на голову водія заздалегідь приготовану для цього мотузку. ОСОБА_7 у цей час зупинив автомобіль за допомогою ручного гальма, а ОСОБА_8 вимкнув двигун автомобіля. У подальшому, виконуючи свою роль, ОСОБА_10 вибіг з автомобіля та за допомогою клейкої стрічки намагався зв`язати водія ОСОБА_11 , який почав чинити опір, а ОСОБА_8 схопив його за руки та утримував. З метою усунення опору ОСОБА_10 наніс потерпілому декілька ударів кулаками рук в область обличчя, та після того, як опір був подоланий, ОСОБА_10 зв`язав йому за допомогою липкої стрічки руки і ноги та заклеїв рот. Після чого витягнув водія з автомобіля та залишив на узбіччі. У подальшому ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 сіли до автомобіля «Seat Cordoba», д.н.з. НОМЕР_1 , та з місця пригоди зникли, таким чином незаконно ним заволоділи.

Будучи допитаними в судовому засіданні обвинувачені свою вину визнали повністю та підтвердили як факт заволодіння чужим автомобілем із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, так і обставини скоєного. Щиро розкаюються у вчиненому та просять суворо їх не карати та не позбавляти волі. Просять також обмежити судове слідство їхнім допитом, пояснивши, що вони правильно розуміють фактичні обставини по справі.

Суд, переконавшись у тому, що всі учасники судового розгляду правильно розуміють фактичні обставини по справі, переконавшись у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини по справі в апеляційному порядку, обмежує судове слідство допитом обвинувачених щодо фактичних обставин по справі, та дослідженням матеріалів, що характеризують їх особи, відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суд вважає, що дії обвинувачених слід кваліфікувати за ч. 2 ст.289 КК України - як незаконне заволодіння транспортним засобом, скоєному за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

За місцем проживання та роботи обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 характеризуються позитивно.

Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

При призначенні обвинуваченим покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; конкретні обставини справи та роль кожного з обвинувачених при скоєнні злочину, наявність декількох кваліфікуючих ознак, та приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинувачених неможливе без ізоляції від суспільства, тому їм необхідно призначити реальну міру покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, беручи до уваги особи винних, які характеризуються виключно позитивно: ОСОБА_7 до затримання був зайнятий суспільно-корисною працею, а ОСОБА_8 є інвалідом П групи та має на утриманні малолітню дитину; їхній молодий вік, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, щире каяття обвинувачених, яке підтверджується їхніми активними діями щодо повного відшкодування завданої моральної шкоди, відсутність реальної матеріальної шкоди; позицію потерпілого, який просив суворо не карати обвинувачених та не позбавляти волі, суд вважає за доцільне застосувати ст.69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.

Саме таке покарання буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Враховуючи те, що діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 майнової шкоди не спричинено, суд не вбачає підстав для застосування додаткового покарання, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, - конфіскації майна.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Обвинувачений ОСОБА_7 здоровий, працездатний, примусового лікування не потребує.

Обвинувачений ОСОБА_8 інвалід 2 групи, примусового лікування не потребує.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави слід стягнути документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 822,78 грн.
Керуючись ст.ст.374-376 КПК України,

з а с у д и в:

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років 5 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Запобіжний захід щодо засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до набрання вироком суду законної сили залишити попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обчислювати: ОСОБА_7 - з 21.02.2015 року; ОСОБА_8 - з 22.02.2015 року.

Речові докази по справі повернути власникам.
Стягнути солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 822,78 грн.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя: ОСОБА_1