Справа № 11-686-2007 Головуючий
відмова у застосуванні
„Про амністію" Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області

у складі:

головуючого Хоміка
І.М.,

суддів Куценко
О.В., Пустовара М.Л.,

за
участю прокурора Кириленка
Є.В.,

25 вересня 2007 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на постанову
Казанківського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2007 року,
якою:

- відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_1 про звільнення від
відбування покарання відповідно до Закону „Про амністію" від 19.04.2007 р.

9 жовтня 2006 року ОСОБА_1 засуджено Цюрупінським райсудом Херсонської
області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.309, ст.70 КК України на три роки
один місяць позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі.

2 липня 2007 року засуджений у порядку ст.409 КІЖ України
звернувся до Казанківського райсуду
із заявою про звільнення його від відбування покарання на підставі Закону
„Про амністію" від 19.04.2007 p., ст.5 КК України, ч.3 ст.22, ч.2 ст.58 Конституції
України.

Відмовляючи у
задоволенні заяви, суд послався на те, що ОСОБА_1 засуджено за вчинення
умисного тяжкого злочину (ч.3 ст.185 КК України), тому

відповідно до
ст.7 Закону „Про амністію" від 19.04.2007 р. він не може бути звільнений
від покарання.

В апеляції засуджений просить постанову районного суду скасувати та
застосувати амністію.

Посилається
на порушення судом Конституції України та ст.5 КК України, а також, що суд мав
застосувати амністію до покарання за ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 КК України і,
відповідно до того, зменшити строк покарання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення постанови суду без
зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія
суддів визнає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 засуджено за ч.1 ст.185, ч.1
ст.263, ч.2 ст.309, ст.70 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Згідно із п. в) ст.7 Закону „Про амністію" від 19
квітня 2007 року, яким встановлено звільнення від покарання певної категорії
осіб, амністія за цим законом не застосовується до осіб, яких засуджено за КК
України 2001 р. за вчинення тяжкого або особливо тяжкого умисного злочину.

Санкція ч.3 ст.185 КК України, за якою ОСОБА_1 засуджено, передбачає
можливість призначення покарання на строк від трьох до шести років позбавлення
волі.

За змістом ч.4
ст.12 КК України цей злочин віднесено до категорії тяжких.

Врахувавши зазначене, суд 1-ї інстанції прийшов вірного висновку про
відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_1 про застосування до його
покарання акту амністії, оскільки він засуджений за тяжкий злочин.

Доводи апелянта щодо застосування амністії до покарання за ч.1 ст.263 та
ч.2 ст.309 КК України, які не є тяжкими, безпідставні, оскільки законом не
передбачено застосування амністії до одного чи кількох покарань, що входять до сукупності.

Навпаки, за вимогами ч.1 ст.70 КК України, тфи сукупності злочинів суд,
призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визнає
остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або
шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Посилання
апелянта на порушення судом положень ст.5 КК України, якою встановлено зворотну
дію закону про кримінальну відповідальність у часі, неістотні, тому як
підставами про відмову у задоволенні заяви засудженого були інші (викладені
вище), а не ті, що регулюють зворотну дії кримінального закону.

З тих же мотивів безпідставні посилання апелянта і на
порушення судом ч.2 ст.58 Конституції України, оскільки на час вчинення ним
злочинних діянь, останні визнавались законом як правопорушення - Кримінальний
Кодекс України (2001 року).

Після того
декриміналізацію цих діянь до теперішнього часу не проведено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав
для задоволення апеляції.

Керуючись ст.ст.
365,366 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Казанківського
районного суду Миколаївської області від 31 липня 2007 року у відношенні
засудженого ОСОБА_1 без зміни.