У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Синявського О.Г.,

суддів

Гриціва М.І. і
Нікітіна Ю.І.

розглянула в
судовому засіданні в м. Києві 27 лютого 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від
9 листопада 2005 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,

на підставі ст.89 КК України не судимого,

засуджено за ч. 1
ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення
волі, за ч.3 ст.289 КК України на 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за ч.4
ст.189 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного
йому майна, а на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточно
призначено 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2006 року вирок
залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано судом винним і засуджено за те, що він о 18 год.
30 хв. 4 червня 2004 року в магазині “Український хліб” на площі Незалежності в
м. Києві вчинив крадіжку майна потерпілої ОСОБА_2 - мобільного телефону “Сіменс М-35” вартістю 700 грн.

Крім того, ОСОБА_1
засуджений за те, що 22 січня 2005 року біля ринку “Новий” в м. Львові за
попередньою змовою з невстановленою слідством особою незаконно заволодів
автомобілем “Пежо-407” потерпілої ОСОБА_3
вартістю 141141 грн., а 12 квітня 2005 року повторно також за попередньою
змовою з невстановленою слідством особою біля магазину “Жовтневий” по вул.
Широкій в м. Львові незаконно заволодів автомобілем Мерседес-124 потерпілого ОСОБА_4 вартістю 47421 грн.

Також вказаним вироком ОСОБА_1 засуджено за вимагання від ОСОБА_4 передачі 2300 доларів США (за повернення викраденого
напередодні автомобіля), вчинене 13 квітня 2005 року за попередньою змовою
групою осіб в особливо великих розмірах.

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про
скасування постановлених щодо нього судових рішень і закриття кримінальної
справи в частині засудження за ч.2 ст.289 і ч.4 ст.189 КК України. Свою вимогу
мотивує неповнотою, однобічністю, необ'єктивністю досудового і судового
слідства. Вказує, що доказів його винності немає, а обвинувачення щодо нього
побудоване лише на показаннях потерпілих. Крім того, посилається на порушення
його права на захист на досудовому слідстві і в судовому засіданні, а також на
те, що він страждає на психічне захворювання.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів не вбачає підстав для внесення справи на касаційний
розгляд з метою її перегляду.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, підтверджена
сукупністю зібраних у справі, вірно оцінених та обґрунтовано покладених судом в
основу вироку доказів. Як вбачається з матеріалів справи, судове слідство у ній
проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону і таких
порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судових
рішень, у справі не допущено.

Висновки суду про винність ОСОБА_1 в інкримінованих йому злочинах відповідають фактичним
обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, а саме:
показаннями на досудовому слідстві і в суді потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про
обставини викрадення їх автомобілів за участю ОСОБА_1, якого вони впізнали під час пред'явлення особи для
впізнання, показаннями потерпілого ОСОБА_4 про
обставини передачі ОСОБА_1 грошей за повернення
автомобіля, а також даними протоколу очної ставки між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, яка
категорично наполягала, що саме засуджений викрав спочатку у неї ключі від
автомобіля, а потім і сам автомобіль.

Ці та інші наведені у вироку суду докази переконливо
свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинив інкриміновані йому
злочини, а його доводи про однобічність, неповноту і необ'єктивність
дослідження обставин справи є безпідставними.

Із матеріалів справи вбачається, що слідчими органами й
судом досліджені всі обставини, з'ясування яких могло мати істотне значення для
правильного її вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_1, як під час досудового слідства, так і під час судового
розгляду, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Вважати, що судом неправильно застосований кримінальний
закон, чи що призначене ОСОБА_1 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого
злочину і його особі, немає підстав.

Перевірялись і обґрунтовано визнані безпідставними посилання у скарзі засудженого на наявність у нього алібі і порушення його
права на захист.

Також не заслуговують на увагу і посилання у скарзі на
те, що ОСОБА_1 страждає на психічне захворювання, оскільки відповідно
до висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи в період
інкримінований дій ОСОБА_1 будь-яким психічним
захворюванням не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними
(а.с.219-220).

Не вбачаючи передбачених ст. 398 КПК України підстав для
скасування або зміни судових рішень щодо ОСОБА_1 та
керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги
засудженого ОСОБА_1 відмовити.

С у д д і:

Синявський О.Г. Гриців М.І. Нікітін Ю.І.