Справа № 1-520/2006 p., №1-53/2007 p.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2007 року Крюківський районний суд М.Кременчука Полтавської
області в складі: головуючого судді - ДЯДЕЧКО 1.1., при секретарі - Монт А.Ю.,

за участю: прокурора - Рябиха СВ., Шляхова М.Ю.,
Магди В.Л., Ландара Є.О., Рибки О.М., підсудного - ОСОБА_1, неповнолітнього
потерпілого - ОСОБА_3,

законного представника неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_5, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в М.Кременчуці Полтавської області кримінальну справу
по звинуваченню ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в скоєнні злочину, передбаченого ч.2
ст.186 КК України , -

ВСТАНОВИВ:

Підсудний ОСОБА_1 відкрито викрав чуже майно, за попередньою змовою групою
осіб, за наступних обставин: Так, 01.09.2005 року близько 11 год. ЗО хв. за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали щодо якої
виділено в окреме провадження, на території дитячого садка № 65, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, відкрито викрав чуже майно, а саме: майно неповнолітнього
ОСОБА_2 -мобільний телефон «Самсунг-512» вартістю 400 грн., сім-картку
«Київстар» вартістю ЗО грн., спричинивши матеріальну шкоду на загальну суму 430
грн., та майно неповнолітнього ОСОБА_3 - мобільний телефон «Сіменс С65»
вартістю 545 грн., сім-картку «Кїивстар» вартістю ЗО грн., спричинивши
матеріальну шкоду на загальну суму 575 грн. З місця скоєння злочину зник,
викраденим розпорядився на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 вину у відкритому
викраденні чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб відносно
неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - визнав повністю, при цьому вказав, що
забрати у неповнолітніх мобільні телефони шляхом зловживання довірою
запропонував його приятель Олександр, який постійно проживає в Росії, а в літку
приїздить до М.Кременчука до бабусі. Підійшовши до неповнолітніх, вони
представилися дружинниками та сказали, що у виховательки в дитсадку викрадено
гроші і запросили їх пройти до павільйону дитсадку, оскільки вони підозрюються
в скоєнні крадіжки. В павільйоні попросили їх показати свої мобільні телефони і
підсудний забрав два телефони в якості залогу, після чого став намагатися піти
з дитсадка, а Олександр пішов в приміщення садка. Один із неповнолітніх хлопців
намагався його наздогнати, але йому це не вдалося. Викраденими телефонами
розпорядився самостійно на власний розсуд, а саме, продав.

Крім показів підсудного, його вина у вчиненні відкритого викрадення чужого
майна - майна неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за попередньою змовою групою
осіб, за обставин наведених у вироку, підтверджується зібраними та дослідженими
в судовому засіданні доказами, а саме:

показаннями в судовому засіданні неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3, який
суду показав, що 01.09.2005 року він гуляв з друзями ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Коли
поверталися додому, він дістав телефон, щоб подивитися котра година. Коли він
обернувся, помітив, що їм хтось махає, але не звернув на це уваги. Потім до них
підійшли два хлопця та представилися працівниками міліції і сказали, що у
виховательки викрали 72 грн., вона описала хлопців схожих на них. Вони пройшли
з ними до дитсадка, бо думали, що вони дійсно з міліції. Ці хлопці забрали у
них телефон, щоб вони не втекли. Після цього хлопці розбіглися. За одним із них
побіг ОСОБА_2, але не наздогнав;

-аналогічні покази дав свідок ОСОБА_4;

допитана на досудовому слідстві свідок ОСОБА_5 (а.с.41 т.1), показання якої
перевірені в судовому засіданні, пояснила, що 01.09.2005 року її син ОСОБА_3
зранку пішов до школи, а вона залишилась вдома. Приблизно о 12.30 год. їй
зателефонував працівник міліції і попросив терміново під'їхати до відділу
міліції на Молодіжному, пояснивши, що у відношенні її сина та його друзів було
скоєно грабіж. Вона одразу ж поїхала до відділу міліції, де знаходилися її син
та його друзі: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Оскільки хлопці були неповнолітніми, були
викликані їх батьки, які і написали заяви на проведення перевірки по факту
скоєних злочинних дій у відношенні дітей. Цей телефон вона купила сину
12.05.2005 року в магазині «Меркатор» за 630 грн.; допитаний на досудовому
слідстві потерпілий ОСОБА_2 (а.с.48 т.1), показання якого перевірені в судовому
засіданні, дав покази аналогічні показам потерпілого ОСОБА_3;

допитаний на досудовому слідстві свідок ОСОБА_6 (а.с.50 т.1), показання
якого перевірені в судовому засіданні, дав покази аналогічні показам свідка
ОСОБА_5, при цьому пояснив, що викрадений у сина ОСОБА_2 телефон був придбаний
родичами за кордоном в 2004 році за 600 грн., на даний час його вартість
складає близько 400 грн.;

допитана на досудовому слідстві свідок ОСОБА_7 (а.с.56 т.1), показання якої перевірені в судовому засіданні, пояснила, що на
початку вересня 2005 року вона працювала продавцем в магазині «Світлячок»,
розташованому по вул.60 років Жовтня біля зупинки В.Бойко в м.Кременчуці. До
неї на робоче місце прийшов ОСОБА_1 і попросив продати телефон «Самсунг 512» в
корпусі синього кольору, клавіатуру прикривала кришка з оранжевою емблемою.
Звідки він взяв цей телефон, нічого не пояснив, а вона і не питала. Вона
спочатку запропонувала придбати його своїм співробітникам в магазині, але вони
всі відмовилися. Тоді вона пішла у кіоск, розташований поруч з магазином, де
продала цей телефон за 80 грн. дівчині на ім'я ОСОБА_8. Гроші за телефон
віддала ОСОБА_1 Про те, що телефон викрадений вона дізналася від працівників
міліції;

-допитаний на досудовому слідстві свідок ОСОБА_9 (а.с.57 т.1), показання якого перевірені в

судовому засіданні, пояснив, що на початку вересня 2006 року він стояв у
дворі будинку за адресою:

провулок
Г.Бреста, буд.59, кв.84, до нього підійшов ОСОБА_1 та запропонував придбати у
нього мобільний телефон «Сіменс С65» в корпусі серебристого кольору. Він пояснив, що це його
телефон і він його продає, оскільки терміново потрібні гроші. Він погодився, і
віддав ОСОБА_1 300 грн. Про те, що телефон викрадений, він довідався від
працівників міліції, які 12.09.2006 року вилучили у нього телефон;

протоколом
огляду місця пригоди від 01.09.2005 року (а.с.8 т. 1); гарантійним талоном (а. с. 31 т. 1);

протоколом
огляду місця пригоди від 12.09.2006 року (а.с.32 т. 1);

довідкою про
вартість мобільного телефону Siemens
С 65 та стартового пакету «КиївСтар» (а.с.44 т. 1); протоколом пред'явлення
фотознімків для впізнання від 08.11.2006 року (а.с.45 т. 1); довідкою з
магазину «Мобі Люкс» про те, що на території України модель телефону «Samsung 512» не
реалізовувалася (а.с.51 т.1);

протоколом
пред'явлення фотознімків для впізнання від 08.11.2006 року (а.с.54 т. 1); та
іншими матеріалами справи в їх сукупності. Суд зазначає, що наведені докази,
які зібрані в справі у встановленому законом порядку, перевірені в судовому
засіданні і повністю узгоджуються з показаннями підсудного, потерпілих та
свідків, не викликають сумніву з точки зору їх допустимості та достовірності.

Аналізуючи
зібрані по справі докази, суд вважає, що кваліфікація дій підсудного по епізоду
викрадення майна неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ч.2 ст.186 КК України є
вірною, оскільки ОСОБА_1 відкрито викрав чуже майно за попередньою змовою
групою осіб.

При
призначенні підсудному покарання, суд, виходячи з вимог ст.65 КК України,
враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.

Так, суд
враховує вік підсудного, стан його здоров'я, згідно медичного висновку ОСОБА_1
примусового лікування не потребує, за станом здоров'я може виконувати загальну
середню роботу, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не
судимий, щиро розкаюється у скоєному, при проведенні досудового та судового
слідства сприяв встановленню істини по справі.

Під обставиною,
що пом'якшує покарання, суд визнає шире
каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують
покарання, судом не встановлено.

Враховуючи
викладене, суд приходить до висновку, що встановлена обставина, яка пом'якшує
покарання, істотно знижує ступінь вчиненого злочину, тому вважає за можливе
призначити ОСОБА_1 покарання в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України,
призначивши при цьому покарання, не пов'язане з ізоляцією від суспільства,
звільнивши останнього від відбування покарання з встановленням іспитового
строку, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження
нових злочинів.

Позовні
вимоги ОСОБА_10 в частині матеріальної шкоди, суд, за відсутності доказів
понесених витрат, залишає без розгляду, для вирішення позову в порядку
цивільного судочинства.

Речові докази,
приєднані до справи, відповідно до ст.81 КПК України, підлягають поверненню за
належністю.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1
визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і
призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Згідно
ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнити від відбування покарання з встановленням
іспитового строку тривалістю 2 роки.

Запобіжний захід
до вступу вироку в законну силу залишити попередній - підписка про невиїзд.

Цивільний позов
ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_1 430 грн. матеріальної шкоди залишити без
розгляду.

Речові
докази по справі - мобільний телефон «Nokia
2100», що знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_11,
мобільний телефон «Siemens С 65», що
знаходиться на відповідальному зберіганні у законного представника
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5, - повернути власникам.

На вирок
може бути подана апеляція до апеляційного суду Полтавської області на протязі
15 діб з моменту проголошення.