справа № 216/9104/14-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2015 року р.
Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Хмельницькому Хмельницької області, українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, освіта повна загальна середня, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 старшого навідника гранатометного взводу 1 механізованого батальйону,
за ст.407 ч.3 КК України, -
З 28 грудня 2013 року солдат ОСОБА_4 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 (наразі польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , де займає посаду старшого навідника гранатометного взводу 1 механізованого батальйону, у військовому званні «солдат».
Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІУ, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-XIV (далі Статутів) зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути дисциплінованим; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України; дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; додержуватись правил військової поведінки; постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки; завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Разом з тим, солдат ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, будучи придатним для проходження військової служби, з 04 жовтня по 19 листопада 2014 року вирішив не з`являтися у встановлений службовий час на службу з метою тимчасового ухилення від військової служби та у вказаний період проводити час на власний розсуд.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на тимчасове ухилення від проходження військової служби, солдат ОСОБА_4 04 жовтня 2014 року не з`явився вчасно на службу та продовжував тимчасово не з`являтися на військову службу без поважних причин до 19 листопада 2014 року.
Протягом зазначеного періоду нез`явлення на службу солдат ОСОБА_4 органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини не мав.
Таким чином, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та проходячи військову службу на посаді старшого навідника гранатометного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), на порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІУ, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 № 551-ХІУ, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді тимчасового ухилення від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, о 08.00 год. 04 жовтня 2014 року не з`явився вчасно на службу та тимчасово не з`являвся на військову службу без поважних причин до 08.00 год. 19 листопада 2014 року, тобто понад один місяць.
В судовому засіданні обвинувачений винним себе визнав, пояснив, що 03 жовтня 2014 р. йому зателефонувала мати, повідомила, що захворіла на серцево-судинне захворювання, батько з ними не проживає, не спілкується. Він хвилювався за здоров`я матері, та на наступний день поїхав додому. Через декілька днів хвороба загострилася, він не міг залишити матір. Просить суд не призначати йому сувору міру покарання, у вчиненому злочині щиро розкаявся.
Винність обвинуваченого крім його показань також підтверджується письмовими матеріалами кримінального провадження:
- заявою про вчинення кримінального правопорушення від 02.12.2014 р. а.с.2;
- відомості про наявність на службі особового складу 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 за листопад 2014 р., згідно якої ОСОБА_4 відсутній на службі з 01.11.2014 р. по 19.11.2014 р. а.с.20-22;
- відомості про наявність на службі особового складу 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 за жовтень 2014 р., згідно якої ОСОБА_4 відсутній на службі з 04.10.2014 р. по 31.10.2014 р. а.с.28-34;
- довідкою Долинської районної державної адміністрації від 08.12.2014 р., згідно якої ОСОБА_4 у період з 01.10.2014 р. по 20.11.2014 р. за медичною допомогою не звертався а.с.66;
- списком військовослужбовців військової служби за контрактом 1 механізованого батальйону, які станом на 04.11.2014 відсутні на службі більше 10 діб, згідно якого ОСОБА_4 відсутній на службі без поважних причин раніше ніж з 10.10.2014 р. а.с.121, 122;
- довідкою Військової частини Польова пошта НОМЕР_2 , згідно якої ОСОБА_4 за період з 04.10.2014 р. по 19.11.2014 р. у відпустці. Відряджені, на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні не перебував, інших поважних причин для нез`явлення протягом зазначеного часу не мав а.с.125;
- актом службового розслідування за фактом відсутності на службі військовослужбовців 1 механізованого батальйону від 24.10.2014 р., згідно якого ОСОБА_4 самовільно залишив частину терміном понад десять діб а.с.127-132.
Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає обвинуваченого винним у кримінальному правопорушенні за ст.407 ч.3 КК України за ознаками не з`явлення вчасно на службу та тимчасове нез`явлення на військову службу без поважних причин понад один місць.
При призначенні покарання обвинуваченому суд керується ст.65 КК України та враховує тяжкість вчиненого злочину, особистість винного і обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання: обвинувачений вину визнав, розкаявся у вчиненому, характеризується задовільно, раніше не судимий, та вважає, можливим призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, із застосуванням ст.58 КК України замість позбавлення волі призначити службове обмеження із відрахуванням у дохід держави з суми грошового забезпечення грошових коштів у розмірі 10 відсотків.
Керуючись ст.ст.373-376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним за ч.3 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді службового обмеження строком на 2 /два/ роки, із відрахуванням в дохід держави з суми грошового забезпечення грошових коштів у розмірі 10 відсотків.
Вирок може бути оскаржено в апеляційний суд через Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
СУДДЯ: