АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/2073/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/136/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.122, ч.1 ст. 125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Гусятинського районного суду від 02 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого

засуджено:

- за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням однорічного іспитового строку.

Відповідно до п.2, 3,4 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

- за ч.1 ст.125 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч.3 ст.72 КК України покарання у виді позбавлення волі з випробуванням і штраф виконувати самостійно, так як вони не підлягають складанню при призначенні покарання за сукупністю злочинів.

Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_9 матеріальної і моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_10 936 гривень 34 коп. матеріальної шкоди та 1500 (тисяча п`ятсот) гривень моральної шкоди.

В позові ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

Цивільний позов про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_11 1000 (тисячу) гривень моральної шкоди.

Згідно з вироком 25 липня 2014 року, близько 18 год. 20 хвилин, ОСОБА_10 разом з мамою ОСОБА_11 та дочкою ОСОБА_12 проходили дорогою біля господарства, де перебував ОСОБА_9 . В цей час між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на дорозі, на грутні особистих неприязних стосунків, виникла суперечка, під час якої ОСОБА_9 долонями рук умисно наніс два удари в ділянку обличчя ОСОБА_10 , спричнивши їй фізичного болю. Надалі ОСОБА_9 , продовжуючи свої злочинні дії, з метою нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, розвертаючись до неї, ліктем руки наніс їй один удар в правий бік, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді синця в поперековій ділянці, яке за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження. Також умисно викрутив праву руку і вкусив зубами ОСОБА_10 за мізинний палець на правій кисті, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді відкритого перелому нігтевої фаланги 5-го пальця правої кисті, яке за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Крім того, 25 липня 2014 року, близько 18 год. 20 хв., коли ОСОБА_9 на вулиці, в с.Калагарівка, Гусятинського району почав наносити тілесні ушкодження ОСОБА_10 , її мати ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підбігла до них та намагалася припинити бійку, однак в цей час ОСОБА_9 повернувся до ОСОБА_11 і, отримуючи в руках вила, умисно наніс ними декілька ударів по лівій руці ОСОБА_11 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді одного синця та одного садна на лівій руці, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Від отриманих ударів ОСОБА_11 впала на землю, а саме на спину, під час падіння тілесні ушкодження не отримала. Надалі ОСОБА_9 , продовжуючи свої злочинні дії, з метою нанесення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, підійшов до неї та наніс декілька ударів ногами і руками в ділянку ніг та правої руки, чим спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді 9 саден на правій руці та 3 саден на правій нозі, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить скасувати даний вирок у зв`язку із неправильним застосуванням Закон України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.125 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 гривень), за ч.1 ст.122 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі. Із застосуванням ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання із встановленням іспитового строку 1 рік, поклавши обов`язки, передбачені п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України. Прокурор вважає, що судом безпідставно не застосовано ч.1 ст.70 КК України. Враховуючи, що ОСОБА_9 пенсіонер, одружений, позитивно характеризується за місцем проживання, вчинені ним кримінальні правопорушення не є тяжкими і відсутні обставини, які обтяжують покарання, то при призначенні йому остаточного покарання слід було застосовувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, і на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати даний вирок, а кримінальне провадження закрити, оскільки вину обвинуваченого ОСОБА_9 в скоєнні інкримінованих злочинів в судовому засіданні не доведено, при його постановленні судом першої інстанції допущена неповнота та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. ОСОБА_9 визнано винним лише на показаннях потерпілих та висновках судово-медичних експертиз, що захисник вважає недостатніми доказами його вини.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 який підтримав апеляційну скаргу, подану прокурором, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, думку захисника ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Щодо апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , то вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, за яких ОСОБА_9 умисно спричинив ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке є небезпечним для життя, і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, та умисно спричинив легкі тілесні ушкодження ОСОБА_11 і висновок суду про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій за ч.1 ст.122 та ч.1 ст.125 КК України відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, визнаним судом доведеними, ґрунтується на сукупності досліджених в суді і належно оцінених доказів і є правильними.

Згідно вироку вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доводиться показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які детально розказали про обставини заподіяння їм тілесних ушкоджень обвинуваченим, показами свідка ОСОБА_12 , яка підтвердила ці обставини, висновками судово-медичних експертиз №281 від 26.07.2014 року та №282 від 26.07.2014 року, якими підтверджується наявність тілесних ушкоджень в потерпілих, механізм їх утворення та ступінь тяжкості.

Достовірність і допустимість вказаних доказів ніким не заперечується.

Наявність цих доказів в їх сукупності колегія суддів вважає достатніми для обґрунтування вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень і сумніви з цього приводу сторони захисту є надуманими.

Також посилання захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження нічим не підтверджені і не відповідають дійсності. Доводи скарги не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і закриття кримінального провадження, як про це ставить питання захисник в апеляційній скарзі.

Щодо апеляційної скарги прокурора в кримінальному провадженні, то вона підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно вироку суд вказав, що ОСОБА_9 за вчинені кримінальні правопорушення слід призначити покарання у виді позбавлення волі з випробуванням і штрафу, а оскільки у відповідності до ч.3 ст.72 КК України ці покарання не підлягають складанню при призначенні покарання за сукупністю злочинів, то їх слід виконувати самостійно.

Разом з тим, у вироку суд не вказав, який принцип покарання ним застосовується при призначенні покарання за сукупністю злочинів.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожен злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Стаття 72 КК України, на яку посилається суд у вироку, використовується тільки тоді, коли отаточне покарання за сукупністю злочинів призначається за принципом повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини.

Таким чином, не визначивши принципу призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, суд не мав права керуватися положеннями ч.3 ст.72 КК України, на що підставно вказується прокурором в апеляційній скарзі.

Також колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про можливість застосування при призначенні ОСОБА_9 остаточного покарання за сукупністю злочинів принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Оскільки, цим покращується становище обвинуваченого, то вирок суду підлягає зміні, а не скасуванню, як про це просить прокурор в апеляційній скарзі, в зв`язку з чим вона задовольняється частково.

Щодо звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, то це ніким не заперечується. Не оскаржується вирок суду і в частині вирішення цивільних позовів Тому, ці обставини колегією суддів не переглядаються відповідно до ст.404 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408. 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
В задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 відмовити.

Апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_9 в частині призначення покарання змінити.

ОСОБА_9 вважати засудженим:

· за ч.1 ст.125 КК України до покарання в виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
· за ч.2 ст.122 КК України на два роки позбавлення волі.
У відповідності до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно вважати засудженим ОСОБА_9 до покарання в виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України вважати ОСОБА_9 звільненим від відбування призначеного покарання з випробуванням з однорічним іспитовим строком та покладанням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ст.76 КК України.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді - три підписи:

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2