У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Жука В.Г.,

суддів

Заголдного В.В. і Редьки А.І.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 10 травня 2007 року кримінальну
справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Личаківського
районного суду м. Львова від 25 травня 2005 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 190 КК
України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з
іспитовим строком на 2 роки та на нього покладено певні обов'язки згідно вимог
ст. 76 КК України.

Цим же вироком засуджено і ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вирок щодо яких в
касаційному порядку не оскаржено і касаційне подання не принесено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 липня 2005 року вирок
залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він у групі з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за
попередньою змовою, 19.11.2004 року в приміщенні ПТУ № 18 по вул.
Новознесенській, 47 у м. Львові заволоділи шляхом шахрайства мобільним
телефоном “Панасонік”, вартістю 800 грн., який належав ОСОБА_4.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 порушує питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий
судовий розгляд. Зазначає, що злочин не вчиняв, а лише на прохання ОСОБА_2
позичив мобільний телефон у потерпілої. Посилається на порушення його права на
захист на досудовому слідстві.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Як видно з матеріалів справи, висновки суду про доведеність винності
ОСОБА_1 у вчиненому злочині грунтуються на зібраних та ретельно перевірених в
судовому засіданні доказах.

Так, із показань потерпілої ОСОБА_4 вбачається, що засуджений ОСОБА_1
попросив її мобільний телефон для того щоб подзвонити і, несподівано, вийшов з
кафе. Разом з ОСОБА_1 були також ОСОБА_2 та ОСОБА_3. В подальшому вона
розшукувала засуджених і просила повернути телефон. Телефон їй був повернутий
після її звернення до міліції.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що 19.11.2004 року до неї звернулася потерпіла,
яка плакала, та розказала про те, що ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 обманним шляхом заволоділи її мобільним
телефоном “Панасонік”.

Крім того, з первинних показань засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3а на
досудовому слідстві вбачається, що у них була попередня домовленість на
заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_4 і для цього ОСОБА_1 взяв стартовий
пакет ОСОБА_3а та пішов до потерпілої взяти телефон ніби подзвонити. Після чого
всі троє втекли з училища та продали телефон, а гроші розподілили між собою.

Свідок ОСОБА_6, мати засудженого ОСОБА_2, показала, що син в її присутності розповів працівникам міліції як
він разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 скоїли злочин.

Дії
засудженого ОСОБА_1 ч. 2 ст. 190 КК України кваліфіковано правильно.

Призначене покарання відповідає вимогам кримінального закону і є
справедливим.

Посилання засудженого на те, що на досудовому слідстві були порушені його
права на захист безпідставні, оскільки дана обставина перевірялася судом і
свого підтвердження не знайшла.

Бериславського району на перехресті вул. Пушкіна та пров. Степового Шляхове
Бериславського району

Підстав для призначення справи до касаційного розгляду з повідомленням
зазначених у ст. 384 КПК України осіб не вбачається.

Керуючись
ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

у
задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 відмовити.

Судді:

В.Г.
Жук В.В.
Заголдний А.І.
Редька