У Х В А Л А

Іменем України

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого-судді

Міщенка С.М.

суддів

Вус
С.М., Кліменко М.Р.

за участю прокурора

Вергізової Л.А.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 27 листопада 2007 року кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 29 грудня 2006
року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2007 року.

Вироком Залізничного районного суду
м. Львова від 29 грудня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1року народження,

громадянина України, раніше не судимого,

за
обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, виправдано
за відсутністю в його діях складу злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 27 лютого 2007 року виправдувальний вирок щодо ОСОБА_1. залишено
без зміни, а окремою ухвалою цього ж суду до відома прокурора Львівської
області доведено про процесуальні порушення, допущені прокурором та слідчими у
справі щодо ОСОБА_1.

Органами досудового слідства
ОСОБА_1. обвинувачувався у тому, що працюючи провідним спеціалістом відділу
мисливського господарства Львівського обласного управління лісового
господарства та будучи службовою особою, він 21 квітня 2005 року отримав від
ОСОБА_2. хабара у сумі 60 доларів США за видачу останньому посвідчення мисливця
та контрольної картки обліку здобутої дичини всупереч встановленому порядку,
тобто без складення тим іспиту з мисливського мінімуму.

У касаційному поданні прокурора
порушено питання про скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_1. та
направлення справи на новий судовий розгляд у зв'язку з істотним порушенням
кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального
закону.

Заслухавши доповідача, думку
прокурора, який підтримав касаційне подання, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що касаційне
подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як видно із вироку, підставою
виправдання ОСОБА_1. в отриманні хабара стали висновки суду про те, що «сам
факт дачі ОСОБА_2. грошей ОСОБА_3. не може розцінюватися як отримання останнім
хабара за виконання покладених на нього обов'язків, оскільки по відношенню до
ОСОБА_2. він таких дій не вчиняв. Показання ОСОБА_2. про те, що він хотів
доповісти про цей випадок керівництву не спростований. А той факт, що ОСОБА_1.
затримали працівники міліції одразу ж після передачі грошей не дає змоги
об'єктивно підтвердити чи спростувати показання підсудного» (а.с. 271).

Апеляційний суд також дійшов
висновку про те, що ОСОБА_1. хоча й одержав від ОСОБА_2. гроші за видане тому
посвідчення мисливця, але ніяких дій по
відношенню до останнього не вчиняв, а тому не може нести відповідальність за
отримання хабара. Цей же суд погодився і з рештою висновків суду першої
інстанції, у тому числі й щодо того, що ряд доказів у справі були отримані
органами досудового слідства з порушенням вимог кримінально-процесуального
закону, а тому не можуть бути належними доказами винності ОСОБА_1в одержанні
ним хабара від ОСОБА_2.

Проте, як обгрунтовано зазначено у касаційному
поданні, висновки суду першої інстанції,
так і апеляційного суду стосовно виправдання ОСОБА_1. в одержанні ним хабара
від ОСОБА_2. за відсутністю в його діях складу злочину носять вкрай
суперечливий та необ'єктивний характер.

З одного боку суди визнали, що ОСОБА_1. отримав гроші від ОСОБА_2., а з
іншого зазначили, що це не свідчить про отримання ним хабара, оскільки він
ніяких дій щодо останнього не вчиняв.

Разом із тим такий висновок судів першої та апеляційної інстанції
суперечить зібраним у справі доказам та тому факту, що посвідчення мисливця
ОСОБА_2дійсно отримав у ОСОБА_1, передавши йому гроші у сумі 60 доларів США,
факт вилучення яких саме у нього судами
під сумнів не ставиться.

За таких обставин висновки суду про те, що ОСОБА_1не мав ніякого відношення
до видачі посвідчення мисливця ОСОБА_2є необ'єктивним, бо суперечить як
показанням останнього, так і показанням ОСОБА_1під час досудового слідства та у
судовому засіданні, які в цілому свідчить про однобічність, неповноту та
необ'єктивність дослідження обставин справи, а також про однобічну та
необ'єктивну оцінку зібраних у справі доказів, що в кінцевому рахунку призвело
до непереконливого та суперечливого висновку про виправдання ОСОБА_1в
інкримінованому йому злочині за відсутністю в його діях складу злочину.

Що ж стосується посилання суду на те, що ОСОБА_1хотів доповісти про
отримання ним грошей керівництву, то саме по собі таке твердження суду не
свідчить про відсутність у його діях складу злочину, оскільки гроші він уже
отримав, а іншої оцінки це твердження з боку суду не отримало, хоча й не
потребувало збирання нових доказів.

Остання підстава виправдання ОСОБА_1також свідчить про ухилення судів
першої та апеляційної інстанції від процесуального обов'язку визначитися із
законністю та обгрунтованістю обвинувачення, оскільки ніяким чином не
спростовує висновку органу досудового слідства про знаходження предмету хабара
у ОСОБА_1.

Таким чином із аналізу судових рішень можна зробити висновок про те, що
обвинувачення ОСОБА_1в отриманні хабара грунтується на зібраних у справі
доказах, які однак належної оцінки з боку судів першої та апеляційної інстанції
не отримали, що в свою чергу свідчить про порушення ними вимог статей 22, 67
КПК України, а апеляційного суду також і вимог ст. 377 КПК України. За таких
обставин у колегії суддів немає підстав для визнання касаційного подання
необгрунтованим.

Не свідчать про правильність
висновків судів першої та апеляційної інстанції також і те, що заява ОСОБА_2 не
відповідає вимогам ст. 95 КПК України, а його показання мають певні
суперечності, оскільки із судових рішень не випливає, що ці обставини мали вирішальне
значення для правильної оцінки дій ОСОБА_1.

За таких обставин зазначені судові
рішення щодо виправдання ОСОБА_1підлягають скасуванню, а справа - направленню
на новий судовий розгляд, під час якого суд першої інстанції має ретельно
дослідити зібрані у справі докази, дати їм належну оцінку, в залежності від
якої й вирішити питання винуватості або невинуватості ОСОБА_1у вчиненні
інкримінованого йому злочину.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394-396 КПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції задовольнити.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 29 грудня 2006 року та
ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2007 року щодо
ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

С У Д Д І :

Міщенко С.М. Вус С.М. Кліменко М.Р.