Справа № 574/494/15-к
1-кп/574/43/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2015 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засідані кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Навобод Гармського району Республіки Таджикістан, зареєстрованого в АДРЕСА_1 фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , за національністю таджика, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше згідно ст.89 КК України не судимого,

та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_3 , фактично проживаючого в АДРЕСА_4 , українця, громадянина України, не працюючого, раніше судимого: 09.09.2014 року Роменським міськрайонним судом Сумської області за ст.185 ч.1 КК України до 240 годин громадських робіт, покарання відбувшого,

- за ст. 185 ч.3 КК України,
ВСТАНОВИВ:
21 лютого 2015 року близько 22 год. 30 хв., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за попередньою змовою між собою, а ОСОБА_5 повторно, вчинили таємне викрадення чужого майна з проникненням в інше приміщення. Злочин скоєно при слідуючих обставинах:

21.02.2015 року близько 22 год. 30 хв., ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , за попередньою змовою, а ОСОБА_5 повторно, на автомобілі марки ВАЗ 210934 д.н.з. НОМЕР_1 синього кольору з причепом марки П-2 зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_7 , прибули до господарства ОСОБА_8 в АДРЕСА_5 , при цьому ОСОБА_7 , не знаючи нічого про злочинний намір ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , залишився чекати в автомобілі на дорозі за полем, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , пішли до господарства ОСОБА_8 . Обійшовши зі сторони присадибної ділянки, останні діючи спільно, через хвірточку від городу, зайшли на територію подвір`я, де з сараю, куди проникли шляхом відкриття дверей, таємно викрали належну ОСОБА_8 кобилу коричневої масті, вагою 450 кг, вартістю 8100 грн., яку вивели через присадибну ділянку на поле і далі пішли до дороги, де на них чекав на їх прохання ОСОБА_9 на автомобілі. В подальшому, реалізуючи спільну мету, домовившись по черзі переганяти коня, ОСОБА_4 верхи на коні вирушив до села Сміле Роменського району, де на нього чекав ОСОБА_5 з ОСОБА_7 , після цього помінявшись з ОСОБА_5 , який далі верхи на коні поїхав до с.Гаї Роменського району, ОСОБА_4 до вказаного села вирушив на автомобілі разом з ОСОБА_10 . Після цього з села Гаї до села Горове Роменського району ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_5 довели коня до господарства останнього, розташованого в АДРЕСА_3 , де тимчасово залишили.

23.02.2015 року ОСОБА_5 зарізав викрадену кобилу на території власного господарства в АДРЕСА_3 , та діючи в рамках спільної домовленості з ОСОБА_4 , розібрав її, після чого м`ясо продав невідомій особі за грошові кошти в сумі 6000 грн., а рештки від кобили вивіз на територію колишньої тракторної бригади за селом Горове Роменського району, де залишив, прикривши соломою.

В подальшому вирученими грошима від продажу кобили ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розпорядилися на власний розсуд, розділивши між собою, чим завдали ОСОБА_8 матеріальні збитки на суму 8100 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вину свою визнав і пояснив, що 19.02.2015 року на його робоче місце підійшов ОСОБА_5 , з яким він познайомився, працюючи в місті Ромни у приватного підприємця і запитав чи не знає він де можна викрасти корову чи коня. Він відразу подумав про коня, якого утримував ОСОБА_8 , поскільки вони з дружиною мали похилий вік та проживали в останній хаті по вулиці в селі Ярове. 21.02.2015 року ОСОБА_5 зателефонував йому і повідомив, що чекатиме його на автовокзалі в місті Ромни. На автомобілі ОСОБА_11 (прізвища не знає) приїхали в село Ярове, зупинились біля магазину і вони з ОСОБА_5 пішли до господарства ОСОБА_8 , куди він особисто показував дорогу. Виявивши в одному з відділень сараю коня, він вивів його і повів до траси, ОСОБА_5 ішов поряд. На трасі біля автомобіля вирішили, що кінь великий і його забивати та транспортувати буде важко і тому домовились переганяти його в господарство ОСОБА_5 в село Горове Роменського району живим. Спочатку він їхав на коні, а потім в умовленому місці в селі Сміле помінялись з ОСОБА_5 . Із села Гаї до села Горове вели коня вдвох. Коня прив`язали в сараї господарства ОСОБА_5 в селі Горове. 24.02.2015 року ОСОБА_5 віддав йому 700 гривень, як його частину від реалізації коня, а 300 гривень пообіцяв віддати пізніше. Розкаявся у скоєному і визнав позовні вимоги у повному обсязі.

ОСОБА_5 в судовому засіданні вину свою визнав у повному обсязі і показав, що обставини викрадення ОСОБА_4 описав вірно, а вчинити крадіжку коня у потерпілого його змусило те, що потрібні були гроші на лікування вагітної дружини. Де викрадати коня - показав ОСОБА_4 . На даний час частина збитків відшкодована і зобов`язується відшкодувати іншу частину завданої шкоди. Розкаявся у скоєному, визнав позов.

Таким чином суд вважає, що вина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доведена в судовому засіданні і їх дії суд кваліфікує за ст.185 ч.3 КК України, поскільки вони за попередньою змовою між собою, а ОСОБА_5 повторно, вчинили таємне викрадення чужого майна з проникненням в інше приміщення.

При призначенні покарання для кожного з обвинувачених суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу кожного з них.

ОСОБА_4 раніше згідно ст.89 КК України не судимий, має молодий вік, він визнав свою вину та розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину.

Вказані обставини пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому суд при призначенні покарання для ОСОБА_4 вважає необхідним застосувати ст.69 КК України і призначити строк покарання нижчим від найнижчої межі, ніж передбачено Законом.

ОСОБА_5 має молодий вік, позитивно характеризується за місцем проживання, у нього склалися тяжкі сімейно-побутові обставини мати не працює так як здійснює догляд за тяжкохворою бабусею, співмешканка вагітна і перебуває на відповідному обліку в лікувальній установі, у нього погіршений стан здоров`я, він також частково відшкодував завдані збитки, визнав позов у повному обсязі.

Вказані обставини пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому суд при призначенні покарання вважає необхідним застосувати ст.69 КК України і призначити ОСОБА_5 покарання більш м`якого виду ніж передбачено Законом у вигляді арешту, застосувавши при цьому положення ст.72 КК України, згідно якої одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.

Поскільки потерпілий позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обвинувачені вимоги визнали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Речові докази - автомобіль та причеп необхідно повернути власнику, інші речові докази знищити.

З обвинувачених на користь держави підлягають стягненню кошти за проведення експертизи.

Керуючись ст. ст. 349, 370, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України і призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, ніж передбачено Законом у вигляді двох років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обчислювати із 12 березня 2015 року.

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України і призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України, тобто більш м`якого виду, ніж передбачено Законом у вигляді шести місяців арешту.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обчислювати із 05 березня 2015 року.

Стягнути із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ОСОБА_8 невідшкодовану частину матеріальної шкоди в сумі 3000 (три тисячі) гривень, а також у дольовому порядку 8000 (вісім тисяч) гривень по 4000 (чотири тисячі) гривень з кожного в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави по 92 (дев`яносто дві) гривні 07 копійок за проведення експертизи.

Речові докази по справі автомобіль марки ВАЗ-210934 д.н.з. НОМЕР_1 синього кольору та автомобільний причіп марки П-2 зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_3 , які зберігаються на штрафному майданчику Буринського РВ УМВС України в Сумській області повернути ОСОБА_12 ;

поліетиленовий пакет чорного кольору, чотири ножі, дві шапки по типу «Балаклава» чорного кольору, мотузку, дві пари рукавиць, вуздечку для коня, два гайкових ключі, слід взуття, відкопійований у гіпсовому зліпку які упаковані в картонні коробки та зберігаються у камері схову речових доказів Буринського РВ УМВС України в Сумській області знищити.

Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Сумської області через Буринський районний суд на протязі 30 днів з дня проголошення, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в цей же строк з дня вручення копії вироку.

Головуючий: