У х в а л а

іменем україни

19 травня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_6,
суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Сумської області на ухвали Апеляційного суду Сумської області від 09 лютого 2015 року та 12 березня 2015 року у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1

засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296 КК,

у с т а н о в и в :

Вироком Зарічного районного суду м. Сум від 17 грудня 2014 року ОСОБА_4 засуджено: за ч. 1 ст. 129 КК - до покарання у виді арешту на строк 6 місяців; за ч. 2 ст. 185 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ст. 71 КК до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 05 червня 2013 року і визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Сум від 18 грудня 2014 року виправлено описку в резолютивній частині цього вироку і зазначено, що ОСОБА_4 засудженого до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки не за ч. 2 ст. 185 КК, а за ч. 4 ст. 296 КК

Ухвалою апеляційного суду зазначений вирок залишено без зміни.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 09 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні клопотання заступника прокурора Сумської області в поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали Зарічанського районного суду м. Сум від 18 грудня 2014 року про виправлення описки.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він у стані алкогольного сп'яніння 22 листопада 2013 року приблизно о 22.05 год. у торгівельному центрі по АДРЕСА_2 нецензурно висловлювався відносно працівників торгівельного центру, після чого, демонструючи зневажливе ставлення до загальноприйнятих правил поведінки, з особливою зухвалістю став обливати охоронця ОСОБА_5 слабоалкогольним напоєм, узяв із прилавку ніж та направився до ОСОБА_5, погрожуючи вбивством. ОСОБА_5, побачивши в руках ОСОБА_4 ніж, сприйняв його погрози вбивством як реальну загрозу для свого життя та здоров'я, став утікати, натиснувши кнопку тривоги, після чого приїхали працівники ВДСО та припинили хуліганські дії засудженого.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвал апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що апеляційний суд, відмовивши в поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали від 18 грудня 2014 року про виправлення описки, всупереч вимогам ст. 419 КПК не зазначив мотиви прийнятого рішення. Стверджує, що помилку суду першої інстанції в резолютивній частині вироку не можна вважати опискою, оскільки вона змінює зміст судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї судові рішення суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296 КК у касаційній скарзі не оспорюється.

Доводи прокурора про незаконність ухвали апеляційного суду від 12 березня 2015 року, оскільки помилку в резолютивній частині вироку не можна вважати опискою, то вони є необґрунтованими.

Як убачається зі змісту вироку місцевого суду, ОСОБА_4, окрім іншого, було висунуто обвинувачення й у хуліганстві, вчиненому із застосуванням предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень. Суд у мотивувальній частині вироку визнав це обвинувачення доведеним, розкрив склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК, із зазначенням місця, часу способу вчинення, формою вини та мотивів його скоєння, однак у резолютивній частині допустив описку, помилково вказавши, що ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК.

Крім того, 18 грудня 2014 року ухвалою районного суду вказана описка була виправлена і підстав вважати, що своїм рішенням суд змінив зміст вироку, немає.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення, а стосовно доводів апеляції прокурора, аналогічних доводам його касаційної скарги, навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів.

Також безпідставними є доводи касаційної скарги про незаконність ухвали апеляційного суду від 09 лютого 2015 року, якою прокурору відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали про виправлення описки,

Повертаючи прокурору його апеляційну скаргу, апеляційний суд взяв до уваги те, що прокурор був присутній у судовому засіданні районного суду під час проголошення ухвали від 18 грудня 2014 року та наступного дня отримав її копію. Проте, апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали заступник прокурора області подав до суду з пропуском передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК семиденного строку на апеляційне оскарження і будь-яких документів про поважність його пропуску до клопотання не долучав.

Отже, апеляційний суд, правильно встановивши відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду, дійшов обґрунтованого висновку про те, що апеляційна скарга підлягає поверненню, з чим погоджується і колегія суддів.

Переконливих доводів щодо неможливості прокурора своєчасно подати апеляційну скаргу, які мали б бути враховані апеляційним судом при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у касаційній скарзі також не наведено.

Ухвали апеляційного суду відповідають вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвали Апеляційного суду Сумської області від 09 лютого 2015 року та 12 березня 2015 року щодо ОСОБА_4.

С у д д і:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8