Справа № 401/4948/14-к
№ 1-кп/401/19/15р.

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2015 року м.Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпіла ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Світловодську Кіровоградської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000375 від 28.01.2013 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Світловодську Кіровоградської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, який не працює, одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України є особою, яка не має судимостей;

- за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Органами досудового розслідування ОСОБА_5 оголошено про підозру у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство),вчиненого за наступних обставин.

23.11.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» з однієї сторони та ОСОБА_7 з другої сторони укладено договір іпотеки, предметом якого було нерухоме майно квартира АДРЕСА_3 , як забезпечення виконання споживчого кредиту № 0 від 23.11.2007 року, одержаного ОСОБА_5 . Згідно виконавчого листа Світловодського міськрайонного суду № 2-327 від 07.12.2011 року, через невиконання кредитного договору, ВДВС Світловодського МРУЮ розпочато виконавче провадження, на виконання якого, 09.02.2012 року уповноваженою особою ДВС в присутності ОСОБА_5 складено акт опису й арешту майна квартири АДРЕСА_3 . Вказану квартиру передано ОСОБА_5 на відповідальне зберігання з попередженням про кримінальну відповідальність за незаконне розпорядження (відчуження) описаним майном.

В цей час у ОСОБА_5 з корисливих мотивів виник злочинний умисел направлений на вчинення шахрайства з метою особистого збагачення через заволодіння грошовими коштами нібито в рахунок продажу арештованої квартири.

Реалізуючи свій злочинний умисел, достовірно знаючи про встановлені ВДВС Світловодського МРУЮ обмеження щодо розпорядження арештованим майном, з метою незаконного збагачення шляхом обману, ОСОБА_5 у березні 2012 року, розуміючи, що він не має права розпоряджатися арештованою ВДВС квартирою, розмістив інформацію про її продаж у місцевих друкованих засобах інформації.

В свою чергу, ОСОБА_4 , дізнавшись з друкованих ЗМІ про продаж вказаної квартири, виявила намір її придбати, будучи введеною в оману ОСОБА_5 , який не повідомив про заборону відчуження зазначеного нерухомого майна та не знаючи про дійсні наміри останнього, обумовила з ним під час зустрічі суму в розмірі 12000 доларів США.

02.03.2012 року ОСОБА_5 , діючи умисно з метою заволодіння коштами ОСОБА_4 , при особистій зустрічі, вводячи в оману останню, розуміючи, що самовільно реалізувати арештовану квартиру не має права, повідомив їй, що згоден продати квартиру та висунув вимогу щодо сплати йому завдатку. В свою чергу, ОСОБА_4 будучи введеною в оману щодо дійсних намірів ОСОБА_5 , передала останньому в рахунок придбання квартири грошові кошти в сумі 300 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 02.03.2012 року складає 2396 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, 03.03.2012 року ОСОБА_5 , діючи з єдиним умислом на незаконне заволодіння грошовими коштами, вводячи в оману ОСОБА_4 висунув вимогу про сплату ще завдатку в сумі 500 доларів США. В свою чергу, ОСОБА_4 , будучи введеною в оману щодо дійсних намірів ОСОБА_5 в той же день, передала йому нібито в рахунок придбання квартири 500 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 03.03.2012 року складає 3994 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, 19.03.2012 року ОСОБА_5 , діючи з єдиним умислом на незаконне заволодіння грошовими коштами, вводячи в оману ОСОБА_4 висунув вимогу про сплату ще завдатку в сумі 500 доларів США. В свою чергу, ОСОБА_4 , будучи введеною в оману щодо дійсних намірів ОСОБА_5 в той же день, передала йому нібито в рахунок придбання квартири 500 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 19.03.2012 року складає 3992 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, 14.04.2012 року ОСОБА_5 , діючи з єдиним умислом на незаконне заволодіння грошовими коштами, вводячи в оману ОСОБА_4 висунув вимогу про сплату ще завдатку в сумі 700 доларів США. В свою чергу, ОСОБА_4 , будучи введеною в оману щодо дійсних намірів ОСОБА_5 в той же день, передала йому нібито в рахунок придбання квартири 700 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 14.04.2012 року складає 5590 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними протиправними діями, ввівши в оману ОСОБА_4 заволодів її грошовими коштами, чим спричинив майнову шкоду на загальну суму 15972 грн.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.1 ст. 190 КК України за ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованому злочині не визнав та суду повідомив, що в 2007 році між ним та АКБ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір під заставу квартири АДРЕСА_3 , яка належала його дружині ОСОБА_7 . В зв`язку з виникненням фінансових труднощів він не мав змоги сплачувати кредит, тому виникла заборгованість. В 2009 році вони із дружиною вирішили знайти потенційного покупця на квартиру з метою погашення заборгованості перед банком та подальшого переоформлення права власності на покупця або заміни сторони кредитного договору за згодою банку. Вказані дії проводились за згодою банку, у якого зберігались документи на квартиру і без згоди якого передати право власності іншій особі вони із дружиною не могли. Після рішення суду про стягнення суми заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки було відкрито виконавче провадження. Державним виконавцем було накладено арешт на квартиру та передано йому на відповідальне зберігання. Він в свою чергу продовжував пошук потенційних покупців на квартиру, оскільки до реалізації квартири з прилюдних торгів мав можливість внести суму заборгованості в банк і банк в свою чергу міг відкликати виконавчий лист. Всім потенційним покупця вони з дружиною повідомляли, що квартира перебуває під забороною відчуження. В лютому 2012 року зателефонувала ОСОБА_4 , яка здійснює ріелторські послуги та виявила бажання подивитись квартиру. Вона прийшла із своєю подругою, яка також являється ріелтором. Під час зустрічі він особисто повідомив ОСОБА_4 про те, що квартира арештована ДВС, але ОСОБА_4 сказала, що їй це вже відомо, але її це не бентежить, оскільки вона, як ріелтор має можливість вирішити цю проблему. Через деякий час вони із ОСОБА_4 поїхали до начальника ДВС ОСОБА_8 , якому він представив ОСОБА_4 як потенційного покупця квартири та з`ясували приблизний час її реалізації з прилюдних торгів. Після чого, ОСОБА_4 попросила забрати оголошення з газети про продаж квартири з метою уникнути появи великої кількості покупців на торгах і для цього передала йому 300 дол. США, що він і зробив. В зв`язку з наявність фінансових труднощів він декілька разів брав у бог у ОСОБА_4 грошові кошти, а саме загальною сумою 2000 дол. США про що особисто писав розписки. Отримання в борг у ОСОБА_4 було викликано тим, що остання просила як найшвидше звільнити квартиру, а йому потрібні були кошти для найму іншої квартири та подальшого переїзду. Також він розумів, що отримана сума коштів буде вирахувана з вартості реалізованої квартири, тобто умислу на незаконне заволодіння коштами останньої у нього не було. Через деякий час, ОСОБА_4 попросила переписати всі розписки в одну та вказати, що грошові кошти він отримав як завдаток за квартиру, що він і зробив. Перед проведенням торгів ОСОБА_4 відмовилась приймати в них участь, посилаючись на здешевлення нерухомості і повідомила, що в разі викупу ним квартири вона її придбає. В торгах приймав участь його знайомий ОСОБА_9 , який викупив квартиру. Після чого, ОСОБА_4 відмовилась покупати квартиру, але допомогла знайти на квартиру покупця. Після продажу квартири він повернув ОСОБА_10 500 дол. США, але остання сказала, що це плата за її ріелторські послуги, які до цього не обговорювались. В подальшому, він також повернув ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості ще 250 дол. США. На даний час у нього не має фінансової можливості сплатити ОСОБА_4 залишок боргу, але в разі появі коштів відразу розрахується з нею. Вважає, що в його діях відсутній склад злочину, який йому інкриміновано.

Згідно з приписами ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України, на слідчого та прокурора покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Статтею 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
У відповідності до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Суд обґрунтовує свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, а також на інших матеріалах кримінального провадження, які були надані прокурором на підтвердження висунутого обвинувачення, та іншими учасниками судового розгляду.
Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, сторона обвинувачення посилається на докази, які під час судового розгляду безпосередньо були досліджені судом та з яких вбачається наступне.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 суду повідомила, що працює суб`єктом підприємницької діяльності в сфері надання ріелторських послуг. В лютому 2012 року в газеті «09» знайшла оголошення про продаж однокімнатної квартири, яка її зацікавила. Домовилась із продавцем, яким виявився ОСОБА_5 подивитись квартиру. Після огляду квартири вона їй сподобалась та вони домовились про її вартість, яка складала 12000 дол.США, але термін продажу квартири вони не обумовлювали. При цьому, ОСОБА_5 не повідомив їй про те, що квартира перебуває під арештом, в цьому випадку вона б не погодилась на її придбання. Упродовж березня - квітня 2012 року вона передала ОСОБА_5 , на його прохання в якості завдатку за квартиру 2000 дол. США., а саме: 02.03.2012 року 300 дол.США, 03.03.2012 року 500 дол.США, 19.03.2012 року 500 дол.США та 14.04.2012 року 700 дол.США, про що були ним особисто написані розписки, які в подальшому на її прохання переписані в одну розписку. Саме 14.04.2012 року вже після передачі коштів, ОСОБА_5 повідомив їй, що квартира арештована ДВС. В зв`язку з чим, вони пішли до начальника ДВС щоб з`ясувати обставини арешту квартири. При цьому з`ясувалось, що квартира буде продана на прилюдних торгах і на той час проводилась лише оцінка квартири. В зв`язку з тривалістю процедури торгів, вона відмовилась приймати в них участь. Після чого, вона в травні 2012 року придбала іншу квартиру за більш вигідною ціновою пропозицією, тому квартира ОСОБА_5 її вже не цікавила, але ОСОБА_5 запевнив її що сума завдатку буде їй повернута після продажу квартири. Після чого, в кінці 2012 року ОСОБА_5 повідомив, що на торгах квартиру придбав його знайомий, який бажає перепродати квартиру і попросив знайти покупця, що вона і зробила. Після оформлення угоди по продажу квартири ОСОБА_5 передав їй 500 дол.США нібито в рахунок повернення боргу, але вона їх отримала як оплату за надані ріелторські послуги, про що повідомила Потоцькому. Також ОСОБА_12 їй повернув 250 дол. США. отриманого завдатку. В зв`язку з неповерненням залишку завдатку, вона звернулась до суду із позовом, та на її користь було стягнуто з ОСОБА_5 13982, 50 грн. в рахунок повернення завдатку за квартиру. Також, вона просить задовольнити заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 5000 грн. пов`язану з тривалим невиконанням рішення суду.

Свідок ОСОБА_13 суду засвідчила, що в лютому 2012 року приймала участь в якості понятої під час опису й арешту майна, яке проводив державний виконавець ОСОБА_8 . Вказана виконавча дія проводилась в приміщенні квартири в присутності ОСОБА_5 , який поставив свій підпис в акті.

Свідок ОСОБА_14 суду засвідчила, що в 2012 році була понятою під час опису і арешту квартири, який проводився в присутності ОСОБА_5 . Останньому були роз`яснені його права, а після проведення опису, арештоване майно передано йому на відповідальне зберігання та попереджено про кримінальну відповідальність за порушення умов зберігання, про що він поставив свій підпис.

Свідок ОСОБА_15 , який працює редактором газети «09» суду засвідчив, що в газеті було розміщено оголошення про продаж квартири АДРЕСА_3 . Вказане оголошення, як і всі інші, було надруковано на підставі письмово заповненого купону, де вказано телефонний номер зв`язку продавця.

Свідок ОСОБА_8 суду засвідчив, що на час опису й арешту майна ОСОБА_5 працював начальником ВДВС Світловодського МРУЮ. У нього на виконанні перебував виконавчий лист Світловодського міськрайонного суду про звернення стягнення на предмет іпотеки квартири АДРЕСА_3 власником якої була ОСОБА_7 . В ході проведення виконавчих дій ним було описано та арештовано іпотечну квартиру та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , якого було попереджено про кримінальну відповідальність за її відчуження. На весні 2012 року, ще було холодно до нього на роботу прийшов ОСОБА_5 разом із ОСОБА_4 для з`ясування часу проведення прилюдних торгів з продажу арештованої квартири та можливої участі ОСОБА_4 як потенційного покупця на торгах. Присутнім він роз`яснив, що дата проведення торгів ще не призначена і коли саме вони будуть проводитись йому не відомо. Зацікавленість ОСОБА_5 його не здивувала, оскільки боржник має право до проведення торгів погасити заборгованість перед банком, а також підшукувати потенційних покупців на участь у торгах. Торги з реалізації арештованої квартири відбулись лише з третього разу вже за зниженою ціною, оскільки перші два рази не було бажаючих придбати квартиру.

Свідок ОСОБА_7 , яка є дружиною ОСОБА_5 суду засвідчила, що

ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, із подальшою іпотекою квартири, власницею якої була вона. В зв`язку з виникненням фінансових труднощів вони не мали змоги сплачувати кредит, тому разом із чоловіком шукали покупців на квартиру, з метою погашення боргу та оформлення договору купівлі-продажу або переведення кредиту на іншу особу, що не заборонялось банком. З метою підшукування покупця, вони дали оголошення в газету «09». Оголошення про продаж квартири було подано задовго до її арешту. Неодноразово їй телефонували потенційні покупці, яких вона попереджала, що квартира кредитна, а в подальшому, що арештована, та про те, що всі документи на квартиру знаходились в банку. Аналогічне спілкування у неї відбулось із ОСОБА_4 , на що остання повідомила, що її це не турбує і домовилась про зустріч для огляду квартири. У подальшому із ОСОБА_4 зустрічався та спілкувався її чоловік, останній також шукав інше житло для найму, оскільки як вона розуміла ОСОБА_4 є майбутнім покупцем квартири. Про що саме домовились її чоловік та ОСОБА_4 їй не було відомо, оскільки фінансовими питаннями, в тому числі підшукуванням потенційних покупців на квартиру займався її чоловік ОСОБА_5 .

Судом також безпосередньо досліджено письмові докази по справі, надані стороною обвинувачення.

Витяг з ЄРДР від 28.01.2013 року за заявою ОСОБА_4 про вчинення ОСОБА_5 незаконного заволодіння грошовими коштами останньої в сумі 1750 дол.США шахрайським способом. (т.1 а.с. 1)

Розписка про отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_4 грошових коштів загальною сумою 2000 дол. США в якості завдатку за продаж квартири АДРЕСА_3 . (т.1 а.с. 9)

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.02.2013 року на виконання виконавчого листа виданого Світловодським міськрайонним судом від 13.02.2013 року. (т.1 а.с. 18)

Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.11.2013 року, відповідно до якого власником квартири АДРЕСА_4 з 19.02.2013 року являється ОСОБА_16 (т.1 а.с. 28)

Виконавчий лист Світловодського міськрайонного суду від 24.12.2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок повернення завдатку за квартиру 13982, 50 грн. (т.1 а.с. 43)

Копія акту опису й арешту майна від 09.02.2012 року, відповідно до якого описано та арештовано квартиру АДРЕСА_3 . (т.1 а.с. 62)

Копія газети «09» із розміщенням оголошення про продаж однокімнатної квартири в буд. АДРЕСА_5 . (т.1 а.с. 83)

Довідка Державного ощадного банку України про курс долару США відносно гривні станом на березень-квітень 2012 року. (т.1 а.с. 87)

Висновок експерта № 1813 від 22.10.2014 року, відповідно до якого рукописний текс розписки від 14.04.2012 року про отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_4 грошових коштів виконаний ОСОБА_5 без навмисної зміни свого скорописного почерку. Підписи від імені ОСОБА_5 у розписці від 14.04.2012 року, в акті опису і арешту майна від 09.02.2012 року виконані самим ОСОБА_5 (т.1 а.с. 156-158)

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.10.2014 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка була присутня під час опису й арешту квартири АДРЕСА_3 . (т.1 а.с. 162-163)

Рішення Світловодського міськрайонного суду за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок повернення завдатку 13982, 50 грн.(т.2 а.с. 118)

Речовий доказ: матеріали зведеного виконавчого провадження № 586/18, з якого вбачається, що виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_7 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 91882,92 грн. за рахунок предмета іпотеки кв. АДРЕСА_3 , відкрито 16.01.2012 року. З метою реалізації арештованого майна 17.05.2012 року між ВДВС Світловодського МРУЮ та ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» укладено договір № 20/078/12/1 про надання послуг по реалізації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Прилюдні торги з реалізації арештованої квартири були призначені на 12.06.2012 року, 10.07.2012 року та на 14.08.2012 року. Згідно протоколу № 20/078/12/1-2, однокімнатна квартири АДРЕСА_3 була реалізована з прилюдних торгів 14.08.2012 року за 42653, 25 грн.

Дослідивши всебічно, повно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши в сукупності та взаємозв`язку кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд вважає, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, виходячи з наступного.

Відповідальність за ч.1 ст. 190 КК України передбачена за заволодіння чужим майном шляхом обману.

Із суб`єктивної сторони, злочин, передбачений ч.1 ст.190 КК України, характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони шахрайства є корисливий мотив, який полягає в прагненні винного протиправно обернути чуже майно на свою користь. Чужим слід визнавати майно, яке не перебуває у власності чи законному володінні винного. Об`єктивна сторона вказаного злочину полягає у протиправному корисливому заволодінні чужим майном (або правом на майно), яке характеризується протиправним корисливим оберненням на свою користь чужого майна, при цьому заподіює пряму шкоду власнику майна.

При цьому, пунктом 18 Постанови Пленуму ВССУ від 06.10.2009 року № 10 Про судову практику у справах про злочини проти власності, роз`яснено, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання, може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

Разом з тим, із досліджених судом доказів встановлено, що 23.11.2007 року з метою забезпечення зобов`язань по кредитному договору, укладеного того ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 , між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, предметом якого була квартира АДРЕСА_3 .

На підставі виконавчого листа Світловодського міськрайонного суду № 2-327 від 07.12.2011 року, ВДВС Світловодського МРУЮ розпочато виконавче провадження, на виконання якого, 09.02.2012 року уповноваженою особою ДВС в присутності ОСОБА_5 складено акт опису і арешту майна квартири АДРЕСА_3 , власником якої була дружина ОСОБА_5 ОСОБА_7 .

З метою підшукування потенційного покупця на іпотечну квартиру, ОСОБА_5 в лютому-березні 2012 року було надано оголошення в газеті «09» про продаж вказаної квартири.

Вказані дії ОСОБА_5 повність відповідають вимогам Закону України «Про іпотеку» та ч.8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, статтею 42 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що боржник вправі до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах виконати вимогу за основним зобов`язанням чи ту її частину, виконання якої прострочено. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Майновий поручитель чи наступний іпотекодержатель може виконати основне зобов`язання за боржника, і попередній іпотекодержатель зобов`язаний прийняти таке виконання. Наступний іпотекодержатель, який сплачує повну суму основного зобов`язання попередньому іпотекодержателю, вважається особою, на користь якої здійснене відступлення прав попереднього іпотекодержателя за іпотечним договором.

Відповідно до ст.ст. 44, 45 вказаного закону, у прилюдних торгах мають право брати участь фізичні і юридичні особи, які сплатили гарантійний внесок і можуть відповідно до закону бути покупцями нерухомого майна, що реалізується. Будь-який учасник може бути покупцем предмета іпотеки, якщо він запропонує найвищу ціну.

Таким чином, з огляду на норми Закону України «Про іпотеку», боржник має можливість підшукати особу, яка виявить бажання сплатити суму заборгованості перед банком, та до якої, в свою чергу перейде право іпотекодержателя; або боржник має можливість сплатити банку суму заборгованості, що є підставою для припинення реалізації іпотечного майна; боржник має право підшукати особу, яка буде приймати участь у прилюдних торгах по продажу іпотечного майна в якості покупця.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_4 , яка являється суб`єктом підприємницької діяльності з надання ріелторських послуг, дізнавшись з друкованих ЗМІ про продаж вказаної квартири, виявила намір її придбати та після зустрічі із ОСОБА_5 обумовили вартість квартири в розмірі 12000 доларів США., при цьому, строк та спосіб укладення договору купівлі-продажу квартири сторонами не обговорювався. В подальшому, ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання усної домовленості щодо подальшої купівлі квартири, передала ОСОБА_5 в декілька етапів в якості завдатку за купівлю квартири грошові кошти загальною сумою 2000 дол.США. Дізнавшись в квітні 2012 року від начальника ВДВС ОСОБА_8 , що продаж квартири з прилюдних торгів відбудеться не в найближчий час, ОСОБА_4 добровільно відмовилась від її придбання, оскільки зацікавилась іншим об`єктом нерухомості, про що повідомила ОСОБА_5 .

Таким чином, судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_4 відмовилась від придбання запропонованої ОСОБА_5 квартири через власні переконання, а не через злочинний умисел останнього.

В свою чергу, ОСОБА_5 з метою виконання зобов`язань щодо повернення отриманих від ОСОБА_4 грошових коштів, запевнив останню, що після отримання грошових коштів з продажу квартири, поверне отриманий від неї завдаток в сумі 2000 дол. США.

Прилюдні торги з реалізації арештованої квартири були призначені на 12.06.2012 року, потім 10.07.2012 року, але не відбулись через відсутність покупців. В зв`язку з чим, квартира АДРЕСА_3 з прилюдних торгів була придбана 14.08.2012 року на прохання ОСОБА_5 його товаришем ОСОБА_17 , який був єдиним учасником даних торгів. Вказане свідчить про можливість потерпілої ОСОБА_18 ще 12.06.2012 року придбати квартиру, яка була предметом домовленості між нею та ОСОБА_5 та за яку останній отримав грошові кошти в сумі 2000 дол.США в якості завдатку.

Крім того, судом встановлено, що в кінці 2012 року ОСОБА_5 передав ОСОБА_4 в якості часткового повернення завдатку 250 та 500 дол.США, з яких, як вважає потерпіла, 500 доларів США є платою за її ріелторські послуги по пошуку покупця на квартиру, придбану ОСОБА_17 . Залишок суми 1250 дол.США ОСОБА_5 на даний час не повернув.

Таким чином, судом встановлено, що між потерпілою та обвинуваченим, який діяв за усною згодою з власником квартири, склались цивільно-правові відносини, які регламентуються нормами ст.ст. 570, 571 ЦК України, що також підтверджено рішенням Світловодського міськрайонного суду від 24.12.2012 року, та повністю спростовують наявність в діях ОСОБА_5 умислу на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_4 через обман останньої, тобто в діях обвинуваченого відсутні ознаки інкримінованого сладу злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Із досліджених в судовому засіданні доказів по справі, жоден з них не підтверджує, що під час отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_4 грошових коштів, останній мав умисел на їх незаконне заволодіння, тобто без подальшого придбання ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_3 . Навпаки, з показань потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_8 встановлено, що з метою придбання саме ОСОБА_4 арештованої квартири, ОСОБА_5 вів розмову із ОСОБА_8 щодо участі ОСОБА_4 в прилюдних торгах. Також, потерпіла підтвердила, що саме вона відмовилась приймати участь в прилюдних торгах по покупці квартири, оскільки на час проведення торгів вона придбала іншу квартиру та в подальшому допомагала ОСОБА_5 реалізувати вже продану з торгів квартиру іншій особі, хоча мала можливість придбати її особисто.

Єдиним з наданих стороною обвинувачення доказів обману ОСОБА_5 потерпілої ОСОБА_4 , а саме замовчування наявності заборони на відчуження квартири, є показання самої потерпілої.

Разом з тим, зазначені показання спростовані вищеописаними показаннями свідка ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 , а також діями самої потерпілої, які полягали у домовленості із ОСОБА_5 про придбання квартири без попереднього огляду документів на квартири, без визначення часу, способу та порядку її придбання, хоча потерпіла працює в сфері надання ріелторських послуг і їй відома необхідність з`ясування вказаних питань, що дає підстави вважати про обізнаність потерпілої щодо заборони на відчуження квартири.

Також, прокурор просив допитати в якості свідка ОСОБА_19 , яка нібито була присутня під час розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та може підтвердити, що ОСОБА_5 не повідомляв ОСОБА_4 про арешт квартири. Разом з тим, суд вважає, що показання даного свідка є недопустимим доказом в порядку ч.12 ст. 290 КПК України, оскільки він не був відкритий стороні захисту відповідно до вимог ст. 290 КПК України. З огляду на вищеописані докази, на думку суду, показання зазначеного свідка жодним чином не може підтвердити або спростувати вину обвинуваченого щодо наявності умислу на незаконне заволодіння грошовими коштами потерпілої.

Про відсутність умислу у ОСОБА_5 на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_4 також свідчить подальше часткове повернення ним потерпілій отриманих в якості завдатку грошових коштів.

З огляду на викладене, суд вважає не доведеним, що на момент отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_4 грошових коштів у нього був умисел на їх неповернення останній та невиконання домовленості щодо реалізації квартири. Наявність у ОСОБА_5 боргу перед ОСОБА_4 в сумі 1250 доларів США з отриманих 2000 доларів США ні яким чином не підтверджує наявність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Згідно вимог ч.ч. 2, 4 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Частиною 1 статті 373 КПК України передбачено ухвалення виправдувального вироку у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, виходячи із закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, та провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, діючи в межах своїх повноважень, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень; зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить висновку, що ОСОБА_5 необхідно виправдати за ч.1 ст. 190 КК України в зв`язку з не доведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 5000 грн. Враховуючи, що по даному епізоду обвинувачення ОСОБА_5 підлягає виправдуванню, зазначений цивільний позов суд залишає без розгляду на підставі ч.2 ст. 129 КПК України.

Судові витрати, які складаються з витрат за проведення судової дактилоскопічної експертизи на загальну суму 1476 грн. по епізоду виправдування обвинуваченого ОСОБА_5 відносяться на рахунок держави.

Долю речових доказів суд вирішує, керуючись правилами ч.9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 284, 368, 373, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

ОСОБА_5 за ч.1 ст. 190 КК України виправдати на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, в зв`язку з недоведеність, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000375 від 28.01.2013 року відносно ОСОБА_5 про скоєння ним злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України закрити.

Цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 5000 грн. моральної шкоди залишити без розгляду.

Ревові докази:

Розписка від імені ОСОБА_5 від 14.04.2012 року, яка зберігається в матеріалах кримінального провадження (т.1 а.с. 9) залишити при матеріалах кримінального провадження;

Матеріали зведеного виконавчого провадження № 586/18 після набрання вироком законної сили повернути до ВДВС Світловодського МРУЮ.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Кіровоградської області через Світловодський міськрайонний суд упродовж 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області ОСОБА_1

18.03.2015