Справа № 11-790/2007 р. Головуючий у 1 інстанції Гнип О.І.
Категорія ст. 382 ч. 1 КК Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2007
року Колегія суддів
судової палати з кримінальних

справ
апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого ТРЕЙТЯК О.П.

Суддів ГРИГОР'ЄВОЇ В.Ф., КОЗАКА В.І.

при секретарі ГЛЮК
Н.М.

з участю прокурора БАСЮКА С.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові
кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Семенівського
районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2007 року.

Цим вироком ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
уродженець та мешканець
сАДРЕСА_2,
українець, громадянин України, раніше
судимий: 1) 10.07.2000 року за ст.ст.84 ч.3, 172 ч.2,
172 ч.1, 46-1 КК України до 3 років
позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік; 2)
10.01.2002 року за ст.ст.191 ч.3, 366
ч.1, 70,
71 КК України
до 3 років
6 місяців позбавлення волі,
звільнений 25.05.2004 року
умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 6 днів, засуджений за
ст.382 ч.1 КК України
до 2 років
позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади
керівника державного, комунального, колективного, приватного, орендного
підприємств та господарських товариств, зокрема
акціонерного товариства, товариства
з обмеженою
відповідальністю, товариства з
додатковою відповідальністю, повного товариства, командитного товариства
строком на 2 роки.

На підставі
ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнений від відбування основного покарання з
іспитовим строком на 2 роки. Відповідно до ст.76 КК України на нього покладені
обов'язки: повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця
проживання, роботи або навчання; періодично з'являтись для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Судом ОСОБА_1
визнаний винним в тому, що обіймаючи посаду директора приватного
сільськогосподарського підприємства „Хотіївка" Семенівського району
Чернігівської області, будучи службовою особою, яка виконує організаційно-розпорядчі та
адміністративно-господарські

2

обов'язки, та розпорядником коштів
підприємства з правом одноособового підпису банківських документів, протягом
листопада 2006 року - травня 2007 року вчинив невиконання судових рішень, які
набрали законної сили.

В апеляції
засуджений ОСОБА_1 не погоджується з вироком суду, оскільки вважає, що
призначене йому покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого,
в мотивувальній частині суд не вказав мотиви застосування додаткового
покарання, суд недостатньо врахував, що він повністю визнав себе винним, щиро
розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за
місцем роботи та проживання, на утриманні має неповнолітнього сина, посада, яку
він займає, є єдиним джерелом існування сім'ї, будь які обтяжуючі обставини по
справі не встановлено; вважає, що додаткове покарання не повинно було
застосовуватись на підставі ст.69 КК України, та просить вирок щодо нього
змінити в частині призначення додаткового покарання, відповідно до ст.69 КК
України звільнити його від додаткового покарання, а у випадку, коли апеляційна
інстанція прийде до висновку, що судом не наведені підстави застосування
додаткового покарання, просить вирок скасувати та направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши
доповідача, міркування прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів підстав для її
задоволення не знаходить.

Висновок суду
про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину за обставин, встановлених
судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у
встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і
детально викладені у вироку суду.

Засуджений
ОСОБА_1 винним себе визнав повністю в судовому засіданні і докладно розповідав
про обставини вчинення ним злочину. Суд дав оцінку показам ОСОБА_1, даним в
судовому засіданні, і обґрунтовано взяв їх за основу, оскільки вони об'єктивно
підтверджені іншими доказами, наведеними у вироку.

В апеляції фактичні
обставини справи, доведеність вини засудженого та кваліфікація його дій не
оспорюються.

Усі обставини
справи досліджені судом всебічно, повно і об'єктивно, зібраним доказам дана
належна оцінка в їх сукупності і дії ОСОБА_1 за ст.382 ч.1 КК України кваліфіковані
правильно.

Що стосується
обраної ОСОБА_1 міри покарання, то вона є необхідною для виправлення
засудженого, визначена відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням
характеру та ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, даних про особу засудженого
та усіх обставин справи.

Доводи
засудженого ОСОБА_1 про те, що в мотивувальній частині вироку суд не вказав
мотиви застосування додаткового покарання, суд недостатньо врахував, дані про
його особу та пом'якшуючі обставини та що

3

додаткове покарання не повинно було застосовуватись на
підставі ст.69 КК України, колегія суддів вважає безпідставними з таких
підстав.

Відповідно до
санкції ч.1 ст.382 КК України
додаткове покарання -позбавлення права обіймати певні посади чи займатись
певною діяльністю є обов'язковим.

Як видно зі
змісту мотивувальної частини вироку, суд обґрунтував призначення засудженому
основного і додаткового покарання, зазначивши, що враховує ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного, який за місцем роботи та проживання характеризується
з позитивного боку, і раніше засуджувався за вчинення злочинів у сфері
службової діяльності, наявність пом'якшуючої покарання обставини - щире каяття
та активне сприяння розкриттю злочину, та прийшов до висновку, що засудженому
має бути призначено покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права
обіймати посади керівника підприємств та господарських товариств із звільненням
від відбування основного покарання з випробуванням.

Крім того,
призначення більш м'якого покарання, ніж: передбачено законом згідно ст.69 КК
України є правом, а не обов'язком суду.

Як видно з
матеріалів справи, досудове слідство і судовий розгляд проводились відповідно
до вимог кримінально-процесуального закону.

Порушень норм
кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою скасування чи зміну
вироку, по справі не встановлено.

Тому колегія
суддів підстав для скасування чи зміни вироку, застосування ст.69 КК України і
пом'якшення ОСОБА_1 покарання, про що порушується питання у його апеляції, не
вбачає.

Керуючись ст.ст.365,
366 КПК України, колегія суддів

У X ВА Л И Л А:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Семенівського районного
суду Чернігівської області від 13 серпня 2007 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.