У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів

Заголдного
В.В. і Лавренюка М.Ю.

розглянувши в судовому засіданні 28 лютого
2008 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого
ОСОБА_1. на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 23
травня 2007 року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

немаючого судимості,

за ч. 1 ст. 122 КК України на два роки
обмеження волі, за ч. 1 ст. 296 КК України на один рік обмеження волі, на
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому призначено два роки
обмеження волі, а на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування
покарання з випробуванням на один рік шість місяців іспитового строку та
покладено обов'язки, передбачені п. п. 3, 4 ст. 76 КК України.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1. на користьОСОБА_2. 382 грн. 11 коп. на відшкодування
матеріальної і 5.000 грн. - моральної шкоди,

установила:

Суд визнав
ОСОБА_1 винуватим у тому, що він уночі 3 січня 2006 року у стані сп'яніння біля
автостанції, що в м. Ківерці, з хуліганських намірів, проявляючи особливу
зухвалість, руками і ногами побив ОСОБА_2., заподіявши їй середньої тяжкості
тілесні ушкодження.

Ухвалою
Апеляційного суду Волинської області від 24 липня 2007 року вирок залишено без
зміни.

У касаційній
скарзі засуджений ОСОБА_1.
просить скасувати судові рішення і направити кримінальну справу на новий
судовий розгляд. Твердить, що досудове і судове слідство були проведені
однобічно, неповно, з істотними порушеннями норм КПК України. В основу вироку
суд поклав показання потерпілої і свідків, які обмовили його, а також
неправдиві висновки судово-медичних експертиз, інші ж докази, які могли істотно
вплинути на правильність його висновків, до уваги не взяв. Звертає увагу, що за
ці ж дії, які суд розцінив як злочинні, його було притягнуто до
адміністративної відповідальності. Не погоджується з вирішенням цивільного
позову, стверджує, що своє рішення про стягнення з нього на користь потерпілої
моральної шкоди суд не мотивував належним чином.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для
задоволення касаційної скарги немає.

Винуватість
ОСОБА_1 у вчиненні хуліганства та в умисному заподіянні середньої тяжкості
тілесних ушкоджень за обставин, наведених у вироку, матеріалами справи
доведена.

Сам засуджений у
суді, розповідаючи про зазначену подію та намагаючись виправдати свої дії,
твердив, що дійсно тієї ночі, будучи нетверезим, декілька разів ударив ОСОБА_2.
по голові.

Потерпіла
ОСОБА_2. неодноразово пояснювала, що нетверезий ОСОБА_1, нецензурно
висловлюючись, безпричинно побив її, при цьому наніс не менше п'яти ударів
руками по голові та двічі ударив ногами по спині. Аналогічними були показання
потерпілої в ході відтворення обстановки і обставин події, а також на очній
ставці із засудженим.

За словами свідка
ОСОБА_3., ініціатором конфлікту був саме ОСОБА_1, який втрутився у їхню з
ОСОБА_2. розмову, а у відповідь на зауваження безпричинно наніс потерпілій
удари кулаками і ногами в різні частини тіла, у тому числі по голові.

Свідки ОСОБА_4. і
ОСОБА_5. підтвердили, що саме ОСОБА_1 безпричинно тієї ночі побив ОСОБА_2.

Вважати,
що зазначені свідки або потерпіла обмовили засудженого, як про це стверджується
в касаційній скарзі, судові інстанції підстав не мали.

Виходячи
з цих та інших перевірених у судовому засіданні доказів, ураховуючи ті дані,
які містяться у висновках судово-медичних експертиз про виявлення у ОСОБА_2.
тілесних ушкоджень середньої тяжкості у виді забоїв м'яких тканин чола,
виличної ділянки, носа, верхньої щелепи, огруддя, струсу головного мозку з
лікворо-гіпертензивним, вегето-судинним та астено-невротичним синдромом,
походження яких можливе в час і за обставин, про які повідомили потерпіла та
свідки, - судові інстанції дійшли обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_1
злочинів, які за своїми ознаками утворюють склади злочинів, передбачених ч. 1
ст. 122 і ч. 1 ст. 296 КК України.

Покарання
ОСОБА_1 призначене у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, воно є
необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Цивільний
позов суд вирішив з урахуванням характеру та глибини заподіяних злочином
потерпілій фізичних і душевних страждань, тривалості її лікування та
відновлення здоров'я, а також з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Апеляційний суд небезпідставно погодився з таким рішенням місцевого суду, колегія
суддів також не має підстав ставити його під сумнів.

Будь-яких
даних, які б свідчили про упередженість органів досудового слідства чи судових
інстанцій, а так само порушення ними норм КПК України, які були б підставою для
зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.

Колегія
суддів не вбачає підстав для призначення справи до касаційного розгляду з
обов'язковим повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

На
підставі наведеного та керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити
засудженому ОСОБА_1 в задоволенні касаційної скарги.

Судді:

Заголдний
В.В.
Редька А.І.
Лавренюк М.Ю.