АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження № 0000013 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Сможе Сколівського району Львівської області,
який зареєстрований та проживає в

АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року,

за участю прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_5
захисника: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_5 звільнено від покарання призначеного цим вироком.
______________________
Справа № 11-кп/796/266/2015 Категорія: ч.2 ст. 286 КК України
Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 42 594 грн. 33 коп. матеріальної та 100 000 грн. моральної шкоди.

Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 24 жовтня 2012 року, приблизно о 12 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по проїзній частині вулиці Сім`ї Хохлових зі сторони вулиці Дорогожицької у напрямку вулиці Якіра в м. Києві, при наближенні до нерегульованого наземного пішохідного переходу, по якому з права наліво відносно напрямку руху його автомобіля йшла потерпіла ОСОБА_9 , не надав їй дорогу, тобто грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.3, 18.1, 18.4 ПДР України, що були введені в дію 01 січня 2012 року, невірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, не відреагував на появу пішохода, яка знаходилась на пішохідному переході, не знизив швидкість та не зупинився перед пішохідним переходом, щоб пропустити пішохода, а навпаки, продовжив рух керованим ним автомобілем, виїхав на пішохідний перехід, де передньою правою частиною автомобіля здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_9 , яка в результаті ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої травми хребта.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 , посилаючись на те, що суд приймаючи рішення щодо стягнення моральної шкоди та визначаючи її розмір, неповно дослідив докази, аргументи та підстави позовних вимог щодо нанесення потерпілій моральної шкоди, просить вирок суду у цій частині змінити, зменшивши суму відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої до 50 000 гривень.
Вважає, що рішення суду щодо розміру моральної шкоди винесено без урахування дійсних обставин справи, на яких ґрунтувались позовні вимоги, без здійснення їх об`єктивної оцінки та, як результат, переоцінки моральних страждань потерпілої. При цьому вказує, що дії потерпілої на наземному пішохідному переході носять провокуючий характер, зокрема, вибігаючи на пішохідний перехід із-за фургону, який унеможливлює огляд водія правого краю пішохідного переходу, потерпіла своїми діями частково ініціювала дорожньо-транспортну пригоду, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Крім того вказує, що ОСОБА_5 сам знаходився у стані душевного хвилювання по причині захворювання дружини, що досліджувалось судом, але не врахувалось при визначенні розміру нанесеної потерпілій моральної шкоди.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , прокурора, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду без зміни з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні, а саме порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, підтверджуються сукупністю зібраних та перевірених судом першої інстанції доказів, і в апеляційній скарзі не оспорюються.
Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч.2 ст. 286 КК України є правильною.
Покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України та правильно звільнено від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про необґрунтованість розміру стягнутої моральної шкоди на користь потерпілої, то вони є безпідставними, оскільки судом першої інстанції повно та всебічно встановлені обставини, які впливають на визначення розміру завданої потерпілій моральної шкоди і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.
Зокрема, при визначенні розміру завданої потерпілій ОСОБА_9 моральної шкоди, суд першої інстанції врахував ступінь спричиненого потерпілій фізичного болю, характер і обсяг страждань, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, довготривале лікування, порушення звичайного ритму її життя і те, що потерпіла змушена була змінити місце роботи, а тому його рішення про задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілої в розмірі 100 000 гривень на думку колегії суддів є обґрунтованим і справедливим.

Доводи захисника про те, що потерпіла своїми діями частково ініціювала дорожньо-транспортну пригоду, є безпідставними, оскільки ОСОБА_5 керуючи транспортним засобом зобов`язаний стежити за дорожньою обстановкою і при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 без змін.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ ______________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3