Номер провадження 1-кп/754/25/15
В И Р О К
18.02.2015 року Деснянський районний суд м. Києва
в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одружений, не працює, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
· 16.06.2011р. Деснянським районним судом м. Києва за ст. 186 ч.1 КК України на 2 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. Згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2012р. на підставі ст. 78 ч.2 КК України направлений для відбування покарання. Звільнений 28.05.2014р. від відбування покарання на підставі ст. 7 ЗУ «Про амністію у 2014 році»,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ст.ст. 186 ч.2, 296 ч.1 КК України,
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,
потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
представник потерпілої ОСОБА_7 ,

сторона захисту обвинувачений ОСОБА_3 ,
захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_3 , маючи умисел на хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинив кримінальне правопорушення злочин за наступних обставин.
Так, 07.07.2014р. приблизно о 13:00 год. ОСОБА_3 , знаходячись в пункті прийому вторинної сировини, за адресою: м. Київ, вул. Бальзака, 20, з хуліганських спонукань, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки в суспільстві, безпричинно, діючи з особливою зухвалістю, почав нецензурно висловлюватись до ОСОБА_10 , яка зробила йому зауваження щодо його поведінки, що перешкоджала нормальній роботі пункту прийому вторинної сировини. Однак, ОСОБА_3 продовжуючи свої хуліганські дії, усвідомлюючи, що він знаходиться у громадському місці, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві продовжив нецензурно висловлюватися на адресу ОСОБА_6 та підійшовши до останньої почав її штовхати, намагаючись вчинити бійку та спричинити їй тілесні ушкодження, однак його злочинні дії були припинені сторонніми особами, які знаходились у пункті прийому вторинної сировини.
Також, ОСОБА_3 , згідно обвинувального акту, пред`явлено обвинувачення у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за наступних підстав.
Так, 04.07.2014р. приблизно о 21:30 год., ОСОБА_3 , знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 23-А, побачивши незнайому йому раніше ОСОБА_5 у якої на шиї висів золотий ланцюжок з кулончиком, підійшовши до неї ззаду із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я наніс останній удар рукою по потилиці, після чого рукою зірвав з шиї потерпілої ОСОБА_5 золотий ланцюжок з кулончиком, вартістю 7000 грн., тим самим повторно, відкрито викрав майно, що належить ОСОБА_5 , чим завдав останній матеріальну шкоду на вказану суму. Після чого, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень злочинів визнав частково, а саме за ст. 296 ч.1 КК України визнав в повному обсязі, а за ст.186 ч.2 КК України не визнав, та дав суду наступні показання по епізодам.
Суд досліджує докази по обвинуваченню ОСОБА_3 , відповідно до пред`явленого йому обвинувачення викладеного у обвинувальному акті, по епізодам.
Так, по епізоду вчинення хуліганських дій відносно потерпілої ОСОБА_6 суду показав, що 07.07.2014р. він дійсно перебував разом зі своєю матір`ю в пункті прийому вторинної сировини, за адресою: АДРЕСА_2 , де потерпіла ОСОБА_6 , з якою він був раніше знайомий, спровокувала конфлікт образивши його. У відповідь він почав ображати її нецензурними словами та розкидати речі, блокувати вхідні двері. Скільки це тривало він не пам`ятає. Згодом його дії зупинили особи, які в той момент перебували в приміщенні пункту прийому. Зазначив, що ніякої сережки у потерпілої ОСОБА_6 він не викрадав та фізичного насильства відносно неї не застосовував. Потім прибули працівники міліції та доставили його до райвідділу міліції.
Щиро кається та просить суд суворо його не карати, оскільки він дуже хворіє.
Суд досліджує докази по обвинуваченню ОСОБА_3 за ст. 296 ч.1 КК України.
Так, Потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що вона працює на приймальному пункті вторинної сировини, що розташований по АДРЕСА_2 . Вона знайома з обвинуваченим та його матір`ю. 07.07.2014р. приблизно о 13:00 год. обвинувачений ОСОБА_3 прийшов до пункту прийому в стані алкогольного сп`яніння, тримаючи в руці пляшку недопитої горілки. ОСОБА_3 вів себе агресивно, висловлюючись нецензурною лайкою, намагався вдарити її пляшкою від чого вона ухилилась, схопив її за волосся, від чого її золота сережка розщібнулася та опинилася в руках обвинуваченого. Сережка одразу була повернута їй повернута матір`ю ОСОБА_3 . У зв`язку із агресивною поведінкою обвинуваченого вона просила допомоги у осіб, які перебували у пункті прийому. Один із чоловіків викликав міліцію та обвинуваченого затримали.
Претензій до обвинуваченого вона не має. При призначені покарання посилається на думку суду, але зазначила що ОСОБА_3 постійно веде себе негативно по відношенню до інших громадян.
Свідок ОСОБА_11 суду показав, що 07.07.2014р. після обіду він прийшов до приймального пункту вторинної сировини, що знаходиться по АДРЕСА_2 , де побачив обвинуваченого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння та сидів на робочих вагах. На прохання звільнити ваги, обвинувачений почав вести себе агресивно, висловлювався нецензурною лайкою та вигукував погрози в адресу присутніх осіб. Після чого, підійшов до потерпілої ОСОБА_6 та взяв її за волосся, нанісши їй удар рукою по голові та ображав її нецензурними словами. Згодом, хтось з присутніх викликав працівників міліції, які по приїзді затримали обвинуваченого.
Свідок ОСОБА_12 суду показала, що обвинуваченого вона знає з дитинства. Обвинувачений не зловживає алкогольними напоями, оскільки коли він вживає алкогольні напої він стає знервованим. В дитинстві він перебував на обліку в районній поліклініці у лікаря-психіатра. Зазначила, що про обставини вчинення злочинів, 04.07.2014 р. та 07.07.2014р. їй нічого невідомо.
Також, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України доводиться дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами документами, наданими стороною обвинувачення, а саме:
- даними протоколу від 07.07.2014р. про прийняття заяви ОСОБА_6 щодо вчинення відносно неї 07.07.2014р. приблизно о 14:00 год. кримінального правопорушення в приміщенні приймального пункту, що по АДРЕСА_2 (Т.№1 а.с. 79);
- даними протоколу огляду від 07.07.2014р., згідно якого була оглянута сережка потерпілої ОСОБА_6 , яка під час хуліганських дій зі сторони обвинуваченого випала з її вуха (Т.№1 а.с. 80).
Аналізуючи зібрані та дослідженні в кримінальному провадженні докази в їх сукупності щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст.296 ч.1 КК України суд приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні хуліганських дій по відношенню до потерпілої ОСОБА_6 .
Таким чином, в обґрунтування вироку суд покладає наступні докази:
- показання обвинуваченого ОСОБА_3 в частині того, що він, дійсно, грубо порушив громадський порядок та вчинив хуліганські дії по відношенню до потерпілої ОСОБА_6 ;
- показання потерпілої ОСОБА_6 про те, що 07.07.2014 р. приблизно о 13:00 год. під час коли вона знаходилась на робочому місці в пункті прийому вторинної сировини обвинувачений ОСОБА_3 грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства;
- показання свідка ОСОБА_11 , який був очевидцем події, що мала місце 07.07.2014р. приблизно о 13:00 год. в приміщенні пункту прийому вторинної сировини, що розташований по АДРЕСА_2 , та бачив, як обвинувачений ОСОБА_3 вчиняв хуліганські дії відносно потерпілої ОСОБА_6 .
Показання свідка ОСОБА_12 суд не покладає в обґрунтування вироку, оскільки даний свідок лише охарактеризував обвинуваченого і нічого не повідомив про обставини вчинення ОСОБА_3 хуліганства.
Враховуючи викладене, дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ст. 296 ч.1 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.
По епізоду вчинення грабежу відносно потерпілої ОСОБА_5 обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що потерпілу ОСОБА_5 він не знає та ніколи її не бачив, до вчинення злочину, вчиненого відносно ОСОБА_5 , він не має ніякого відношення. 04.07.2014р. в період часу з 19:00 год. до 00:00 год. він перебував біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 разом зі своїм знайомим, який працює конс`єржом у зазначеному будинку.
Потерпіла ОСОБА_5 суду показала, що 04.07.2014р. приблизно о 21:30 год., йдучи по вул. Закревського, неподалік будинку № 23-А в м. Києві, вона відчула ззаду удар по голові та поштовх в спину, від чого вона впала на землю, та зірвали з її шиї золотий ланцюжок з підвіскою. Припускає що її вдарили по голові скляною пляшкою, оскільки в подальшому на її одязі був відчутних запах пива. Коли вона підвелась, то побачила спочатку силует чоловіка, який повернувся до неї та вона побачила його обличчя, відстань при цьому була 2-3 метри. Після чого, обвинувачений ОСОБА_3 побіг за будинок АДРЕСА_4 . Вважає, що відносно неї був вчинений розбій, а не грабіж.
Після чого, приблизно через годину, вона звернулась до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину відносно неї. Зазначила, що її допитували перед проведенням впізнання по фотографіям, а також перед особистим впізнанням.
Зазначила, що проводилась експертиза для встановлення нанесених їй тілесних ушкоджень.
Наполягала на тому, що саме ОСОБА_3 вчинив дане кримінальне правопорушення злочин. Обвинуваченого вона добре запам`ятала, зокрема його риси обличчя. Вартість викраденого майна складає 7 000 грн., а саме вартість золотого ланцюжка складає 5 000 грн., а підвіски 2 000 грн.
Матеріальна шкода на даний час їй не відшкодована.
Просить суворо покарати обвинуваченого.
В основу пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, крім показань потерпілої ОСОБА_5 , стороною обвинувачення покладені наступні докази:
- дані протоколу прийняття заяви ОСОБА_5 від 04.07.2014р. про вчинене кримінальне правопорушення відносно неї (Т.№1 а.с. 68);
- дані висновку експерта №1835 від 08.07.2014р., згідно якого було проведено судово-медичну експертизу відносно ОСОБА_5 , у якої були виявлені легкі тілесні ушкодження (Т.№1 а.с. 71-73);
- дані рапорту працівників міліції від 07.07.2014р, з якого вбачається, що 07.07.2014р. під час несення служби було виявлено ОСОБА_3 , який схожий за прикметами на особу, що 04.07.2014р. вчинила кримінальне правопорушення злочин відносно ОСОБА_5 та доставлено до Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві (Т.№1 а.с. 74);
- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.07.2014р., з участю потерпілої ОСОБА_5 (Т.№1 а.с. 75-76);
- дані постанови про визнання предметів речовими доказами від 07.07.2014р. (Т.№1 а.с. 77-78).
Стороною захисту, під час судового провадження, були надані докази в обґрунтування невинуватості ОСОБА_3 , які були відкриті стороні обвинувачення.
Так, свідок ОСОБА_13 суду показав, що він знає обвинуваченого приблизно три чотири роки, у зв`язку з тим, що він знав його старших братів. ОСОБА_3 постійно приходив у двір будинку АДРЕСА_3 , де він проживає та працює консьєржем, та сидів цілий день на лавочці. Стверджує, що обвинувачений 04.07.2014р. перебував у дворі будинку АДРЕСА_3 та сидів на лавочці з 15:00 до 17:00 години. Після чого, ОСОБА_3 сидів в кімнаті консьєржа разом з ним та дивився телевізор, оскільки в цей день він працював і був на зміні. Вранці наступного дня біля 06:00год. прийшла мати обвинуваченого та забрала його.
Свідок ОСОБА_14 суду показав, що він обвинуваченого не знає і про обставини вчинення злочину йому нічого не відомо. Зазначив, що влітку 2014 року він перебував на площадці біля школи, яка розташована біля будинку АДРЕСА_5 , в якому він проживає, разом з матір`ю, де вони вигулювали собаку, до них підходили працівники міліції та розпитували про пограбування, яке мало місце по вул. Закревського в м. Києві. Не заперечив проти того, що він був доставлений до райвідділу.
Свідок ОСОБА_15 суду показав, що під час виконання своїх службових обов`язків 04.07.2014р. ним та іншими співробітниками був затриманий громадянин ОСОБА_14 та доставлений до районного управління, як це зазначено в рапорті. Інших обставин справи він не пам`ятає та з приводу даного злочину, вчиненого ОСОБА_3 , він нічого повідомити не може.
Враховуючи викладені норми закону та аналізуючи зібрані та дослідженні в кримінальному провадженні докази в їх сукупності щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України суд приходить до висновку про недоведеність участі обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння.
В спростування винуватості ОСОБА_3 у вчинення кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України суд покладає наступні докази:
- показання потерпілої ОСОБА_5 , в частині того, що в день події 04.07.2014р. вона була допитана як потерпіла. 07.07.2014р. вона знову перебувала в приміщення Деснянського РУ, де їй пред`явили фотознімки ОСОБА_3 для впізнання, про що був складений відповідний протокол. Після проведення слідчої дії потерпілій був пред`явлений ОСОБА_3 , який перебував у черговій частині РУ, але відповідний протокол у відповідності до вимоги КПК України складений не був. Потерпіла була знову допитана;
- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.07.2014р., згідно якого потерпіла ОСОБА_5 впізнала ОСОБА_3 , як особу, що 04.07.2014р. вчинила кримінальне правопорушення злочин відносно неї за ознаками: «за фігурою, одежою, ознаками обличчя, одежі». Однак, відповідно до протоколу для впізнання надавались фотознімки розміром 3см. х 4см., де зображені портрети осіб, які пред`являлися для впізнання. Крім того, сама потерпіла вказувала на впізнання ОСОБА_3 07.07.2014р., протокол датований 08.07.2014р. дана обставина вказує на проведення впізнання ОСОБА_3 по фотознімкам потерпілою ОСОБА_16 після того як вона побачила обвинуваченого 07.07.2014р. в приміщенні райвідділу. Аналіз даного доказу вказує на його недопустимість, оскільки слідча дія впізнання, була проведена з грубим порушенням вимог КПК України. Також, суд звертає увагу на те, що стороною обвинувачення суду не надано додаток до досліджуваного протоколу із ро шифруванням, під яким номером знаходиться обвинувачений ОСОБА_3 (Т.№1 а.с. 75-76);
- дані протоколу прийняття заяви ОСОБА_5 від 04.07.2014р. про вчинене кримінальне правопорушення відносно неї, де в п. 5 потерпіла не вказувала про те, що вона може впізнати особу, яка вчинила відносно неї злочин, за прикметами;
- показання свідка ОСОБА_13 , який показав, що 04.07.2014р. у вечірній час з 19:00 год. до 23:00 год. обвинувачений ОСОБА_3 постійно перебував з ним по місцю його чергування за адресою: вул. Каштанова, 14-Б, м. Київ. Суд звертає, що даний доказ стороною обвинувачення не спростований;
- показання свідка ОСОБА_14 , який показав, що влітку 2014 року він був зупинений працівниками міліції, які розпитували у нього про пограбування, яке мало місце по вул. Закреського, в м. Києві. Дана обставина підтверджує складання інспектором ДПС ОСОБА_15 рапорту відносно свідка ОСОБА_14 , як на особу на якого вказала заявниця, і якого було доставлено до райвідділу;
- показання свідка ОСОБА_15 , який підтвердив складання відносно свідка ОСОБА_14 рапорту, як на особу на якого вказала заявниця;
- даними рапорту інспектора ДПС ОСОБА_15 щодо виявлення 04.07.2014р. громадянина ОСОБА_14 , як особу на якого вказала заявниця та доставленого його у РУ для подальшого розбору (Т.№1 а.с.166);
- дані висновку експерта №1835 від 08.07.2014р., згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи відносно ОСОБА_5 , при обстеженні у потерпілої не виявленні тілесні ушкодження в області голови, що спростовує показання потерпілої про нанесення їй в день події удару по голові скляною пляшкою.
Відповідно до вимог ч.3 ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Статтею 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Статтею 8 цього Кодексу встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В статті 17 КПК України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77). Згідно із ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Виправдувальний вирок згідно із ч.1 ст. 373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
За наведених обставин докази, на які посилається сторона обвинувачення, не були підтверджені безпосередньо у суді, в зв`язку з чим вони не можуть бути визнані достатніми для доведення обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_3 за ст. 186 ч.2 КК України.
З урахуванням викладеного, отриманих безпосередньо в суді показань потерпілої ОСОБА_5 , яка не надала об`єктивних, конкретних і неоспорюваних показань про вчинення ОСОБА_3 відносно неї відкритого викрадення майна 04.07.2014р. по вул. Закревського неподалік будинку №23-а в м. Києві, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, досліджених письмових доказів, які спростовані під час судового розгляду, а також неможливість спростування виправдовувальних показань обвинуваченого ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та наданих стороною захисту доказів суд, у відповідності із ст. 62 Конституції України, витлумачує це на користь обвинуваченого ОСОБА_3 , і приходить до загального висновку про недоведеність його вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні злочин, передбаченому ст. 186 ч.2 КК України.
При призначені покарання ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення злочин невеликої тяжкості, особу винного, а саме:
- за місцем його навчання характеризувався негативно (Т.№1 а.с. 120, 125);
- за місцем відбування покарання характеризувався задовільно (Т.№1 а.с. 121);
- має судимість. Звільнений 28.05.2014 р. на підставі постанови Балаклінського районного суду Харківської області від 20.05.2014 р. на підставі ст.7 ЗУ «Про амністію у 2014 році» ( Т.№1 а.с. 116, 117,122, 123,124);
- не перебуває на обліку у лікаря - психіатра в міській психоневрологічній лікарні №2 м. Києва (Т.№1 а.с. 118);
- не перебуває під наркологічним диспансерно динамічним наглядом в Київській міській наркологічній клінічній лікарні «СОЦІОТЕРАПІЯ» (Т.№1 а.с. 119);
- відповідно до даних акту судово-психіатричної експерта №648 від 05.08.2014р., ОСОБА_3 для уточнення ступеню вираженості наявних у нього психічних порушень та відповіді на експертні запитання, потребує призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи (Т.№1 а.с. 105-106);
- відповідно до даних акту судово-психіатричної експерта №189 від 16.09.2014р., ОСОБА_3 на періоди кримінальних правопорушень, в яких він підозрюється, виявляв ознаки органічного ураження головного мозку (резидуального генезу) з когнітивними порушеннями та емоційно-вольовими розладами (F07.8 згідно МКХ-10), за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 на періоди кримінальних правопорушень, в яких він підозрюється за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_3 виявляє ознаки Органічного ураження головного мозку (резидуального генезу) з когнітивними порушеннями та емоційно-вольовими розладами (F07.8 згідно МКХ-10), за своїм психічним станом може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. ОСОБА_3 на періоди кримінальних правопорушень, в яких він підозрюється, а також на теперішній час, не виявляв і не виявляє ознак хронічного алкоголізму чи наркоманії; будь-якого лікування з цього приводу не потребує (Т.№1 а.с. 109-112).
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, є рецидив злочину.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення - злочину, особи винного, стан його здоров`я, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що ОСОБА_3 раніше судимий за вчинення умисного злочину середньої тяжкості, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний злочин, а тому беручи до уваги зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 нових злочинів буде покарання у виді арешту на строк в межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України.
Цивільний позов потерпіла ОСОБА_6 в кримінальному провадженні не пред`являли, тому суд роз`яснює потерпілій, що вона, як особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному проваджені, відповідно до вимог ст.128 ч.7 КПК України, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Речові докази в кримінальному провадженні, які згідно постанов слідчого СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_17 від 07.07.2014 р. :
- дві фотокартки долучені до матеріалів кримінального провадження (а.с.77,78);
- золота сережка передана на зберігання потерпілій ОСОБА_6 (а.с.82).
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати за залучення експерта в кримінальному провадженні відсутні.
Відповідно до даних протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 07.07.2014р. ОСОБА_3 затриманий, як особа, підозрювана у вчиненні злочину 07.07.2014р. (Т.№1 а.с. 89-93).
Під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 був застосований та продовжений, під час підготовчого судового засідання, запобіжний захід у виді тримання під вартою (а.с. 32).
Ухвалою суду від 25.11.2014р. відносно обвинуваченого був змінений запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово (Т.№1 а.с.32,170,202), який 23.01.2015р. був продовжений, але з визначенням часу перебування за постійним місцем проживання, тобто домашній арешт у певний період доби (Т.№2 а.с.16).
При вирішенні питання щодо запобіжного заходу суд враховує норму ст. 181 ч.2 КПК України, де вказано, що домашній арешт може бути застосований, до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, а також, частина статті за якою ОСОБА_3 визнано судом винним не передбачає покарання у виді позбавлення волі, та наявності ризиків, передбачених ст.177 ч.1 п.п.1,5 та норми ст.178 КПК України, приходить до висновку про необхідність зміни запобіжного заходу з домашнього арешту на особисте зобов`язання з покладенням обов`язків.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, ст. 65 КК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк шість місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку у виконання.
В строк відбування покарання зарахувати строк перебування його під вартою з 07 липня 2014 року по 25 листопада 2014 року включно.
ОСОБА_3 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та по суду виправдати за недоведеністю його винуватості у вчинення даного кримінального правопорушення - злочину.
Речові докази в кримінальному провадженні, які згідно постанов слідчого СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_17 від 07.07.2014 р. :
- дві фотокартки, які долучені до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження сформованого в суді;
- золоту сережку, яка передана на зберігання потерпілій ОСОБА_6 залишити власнику.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , до набрання вироком законної сили, змінити з домашного арешту у певний період доби на особисте зобов`язання з покладенням обов`язків не відлучатися за межі м. Києва, без дозволу суду та повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи.
Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: