АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/815/15 Справа № 202/9878/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2015 року м. Дніпропетровськ
7 травня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали кримінального провадження № 0001438 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чаплинка Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, в останній раз 4 грудня 2014 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 205 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 51 000 грн.,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання за даним вироком приєднано повністю невідбуте покарання, призначене вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 4 грудня 2014 року, і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та штрафу у розмірі 51 000 грн..

На зазначений вирок обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_8 принесені апеляційні скарги.
Провадження № 11-кп/774/815/15 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
В своїй апеляції та доповненнях до неї обвинувачений просить скасувати оскаржуваний вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги та доповнень до неї ОСОБА_7 посилається на те, що місцевим судом при розгляді матеріалів кримінального провадження була допущена неповнота судового розгляду, а саме судом було відхилене його клопотання про допит певних осіб, які, за переконанням автора апеляції, підтверджують його непричетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення. Також, в апеляції зазначається, що місцевий суд визнаючи винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення послався у вироку на докази, які, на думку останнього, є недопустимими по даному провадженню, оскільки були зібрані з істотним порушенням вимог КПК України.

Адвокат ОСОБА_8 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , в принесеній апеляційній скарзі просить вирок щодо останнього скасувати, постановити новий виправдувальний вирок за ч. 2 ст. 186 КК України відносно ОСОБА_7 , відмовити в задоволенні заявленого потерпілою цивільного позову, скасувати застосований до обвинуваченого запобіжний захід.

В якості доводів апеляційної скарги адвокат вказує на незаконність судового рішення, оскільки на його думку, вирок щодо ОСОБА_7 постановлений упереджено, без надання належної оцінки доказам по даному кримінальному провадженню. Так, захисник зазначає, що протоколи огляду місця події, оптичного носія, сім-карти, на які послався суд у вироку визнаючи винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, не містять будь-якої інформації, яка б підтверджувала винуватість його підзахисного. Звертається увага на ту обставину, що ОСОБА_7 визнав свою винуватість у вчиненні грабежу відносно ОСОБА_9 через застосування до нього, на стадії досудового розслідування, насильства працівниками правоохоронного органу. Також, на думку захисника, показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 свідчать про недопустимість в якості належного доказу протоколу огляду сім-карти. В апеляції, її автором, стверджується, що обвинувачення побудоване виключно на показаннях потерпілої ОСОБА_9 , які вона надала під час судового розгляду, а відтак, з врахуванням категоричного невизнання обвинуваченим своє винуватості, суд повинен був усі сумніви тлумачити на користь останнього.

Вироком суду встановлено, що 19 квітня 2014 року о 2 годині ОСОБА_7 перебуваючи біля будинку № 46 по проспекту імені Газети «Правда» в м. Дніпропетровську, керуючись умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів підійшов до потерпілої ОСОБА_12 та шляхом ривка, відкрито, викрав з рук останньої жіночу сумку чорного кольору, в якій знаходився мобільний телефон «Samsung S 5230», IMEI якого відображено у вироку, вартістю 279 грн. 60 коп. разом з сім-картою мобільного оператора «Life» з абонентським номером, зазначеним у судовому рішенні.

Продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 зірвав з шиї ОСОБА_9 золотий ланцюг вагою 3, 54 г, вартістю 1947 грн., на якому знаходився золотий кулон «хрест», вагою 1, 2 г, вартістю 660 грн.. Після чого ОСОБА_7 погрожуючи потерпілій ОСОБА_9 застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, здійснюючи на останню психологічний тиск, змусив її зняти з пальців рук та віддати йому дві золотих каблучки, вагою 1, 96 г та 3, 7 г, вартістю 1078 грн. і 2035 грн. відповідно, а також перстень, вагою 3, 3 г, вартістю 1815 грн., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 7814 грн. 60 коп..

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_8 підтримали свої апеляційні скарги, повторили доводи, викладені в них та просили апеляції задовольнити.

На думку прокурора апеляційні скарги обвинуваченого і його захисника залишені без задоволення, так як, доводи викладені в них, є безпідставними та не спростовують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Потерпіла ОСОБА_9 просила залишити подані апеляційні скарги без задоволення, вказавши, що злочин проти неї вчинив саме ОСОБА_7 ..

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесені апеляції задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Доводи апеляцій обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 про неповноту та необ`єктивність судового слідства, недопустимість доказів, на які суд послався у вироку, колегія суддів вважає безпідставними.

Обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд, в якості доказу його вини, перш за все послався на показання потерпілої ОСОБА_9 , яка в суді першої інстанції підтвердила факт та обставини злочину, вчиненого відносно неї обвинуваченим ОСОБА_7 .. Якщо під час досудового слідства потерпіла впізнала ОСОБА_7 по фотокарткам, то при розгляді справи місцевим судом потерпіла ОСОБА_9 впевнено вказала на ОСОБА_7 , як на особу, що здійснила грабіж її майна.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів покази потерпілої ОСОБА_9 , як на це вказують апелянти, у суду першої інстанції не було, а покази потерпілої повністю узгоджуються з іншими доказами по справі.

В суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 підтвердила свої покази, уточнивши на запитання адвоката, що на досудовому слідстві вона погодилась на впізнання тільки по фотокарткам з тієї причини, що їй було неприємно бачити людину, яка вчинила відносно неї такий зухвалий злочин.

Навівши у вироку в якості допустимого доказу вини обвинуваченого протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , коли останній вказав на місце та обставини злочину, суд першої інстанції перевірив доводи обвинуваченого, щодо неправомірних дій працівників міліції, які примусили його на цьому експерименті обмовити себе, та дійшов до висновку про їх безпідставність.

Щодо інших доказів, на які суд послався у вироку, та які обвинувачений і захисник вважають недопустимими, то об`єктивних підстав вважати ці докази такими, що були отримані з порушенням порядку, встановленого кримінально-процесуальним законом, по справі не має.

Враховуючи достатність, належність та допустимість доказів, досліджених під час судового розгляду, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Таким чином, підстави для задоволення апеляцій обвинуваченого та захисника відсутні, оскільки вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
ухвалила:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали апеляційного суду.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області