АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/513/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

05 лютого 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_2 , перевіривши у кримінальному провадженні № 10011760 апеляційну скаргу прокурора заступника прокурора м. Києва ОСОБА_3 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді арешту на строк шість місяців.
Цим же вироком ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді арешту на строк шість місяців.
У строк покарання обвинуваченим, за правилами ст. 72 КК України, зараховано попереднє ув`язнення та ОСОБА_5 і ОСОБА_4 визнані такими, що відбули призначене судом покарання.

На зазначений вирок суду першої інстанції 27 січня 2015 року подав апеляційну скаргу прокурор.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_4 надійшло до суду апеляційної інстанції 04 лютого 2015 року.

Вивчивши апеляційну скаргу прокурора, вважаю, що вона не відповідає в повному обсязі вимогам ст. 396 КПК України.

Так, відповідно до ч.2 ст. 396 КПК України в апеляційній скарзі зазначаються:

1) найменування суду апеляційної інстанції;

2) прізвище, ім`я та по батькові (найменування), місце проживання (перебування) особи, яка подає апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є;

3) судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив;

4) вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення;

5) клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів;

6) перелік матеріалів, які додаються.

Таким чином, за змістом положень кримінального процесуального закону апеляційна скарга повинна містити прохання апелянта, сформульоване з урахуванням того, які рішення суд апеляційної інстанції вправі ухвалити за результатами розгляду та узгоджуватися з положеннями ст.ст. 404, 409 414, 420 421 КПК України, вказівку на те, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення і доводи на підтвердження такої позиції, які повинні ґрунтуватися на матеріалах кримінального провадження.

Так, в апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року скасувати, ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі кожному.

Обґрунтовуючи таке прохання, прокурор вважає, що суд неправильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що призвело до неправильного визначення правової кваліфікації дій кожного з них, а саме, за ч. 1 ст. 186 КК України.

При цьому, прокурор стверджує, що досудовим розслідуванням встановлено і в ході судового розгляду кримінального провадження знайшло своє підтвердження, що 09 квітня 2014 року, приблизно о 17 годині, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , перебуваючи по вул. Л.Толстого, 55 в м. Києві, вирішили відкрито заволодіти чужим майном, а саме мобільним телефоном марки «Нокіа», дорожньою сумкою з одягом, а також грошовими коштами в сумі 140 грн., що належать ОСОБА_7 .

Реалізуючи злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном та протиправне обернення його у свою власність, 09 квітня 2014 року, приблизно о 17 годині, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , перебуваючи по вул. Л.Толстого, 55 в м. Києві, умисно, з корисливих спонукань, маючи на меті незаконне протиправне збагачення, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, шляхом нанесення тілесних ушкоджень, відкрито заволоділи мобільним телефоном марки «Нокіа», вартістю 500 грн., дорожньою сумкою з одягом, вартістю 1000 грн., та грошовими коштами в сумі 140 грн., що належать ОСОБА_7 . Після чого з місця вчинення злочину зникли.

Наполягаючи на тому, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам правопорушення та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, прокурор указує, що за показаннями обвинувачених, їх протиправні дії були спільними та узгодженими між собою, а із заяви потерпілого вбачається, що обвинувачені застосовували до нього насильство.

З урахуванням таких аргументів, прокурор просить визнати як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_5 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Але прокурор не вказує які ж кваліфікуючи ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, вбачаються в діях ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а зазначене має суттєве значення з урахуванням прохання прокурора про постановлення нового вироку.

При цьому необхідно вказати, що за змістом доводів апеляційної скарги прокурора можна припустити, що такими кваліфікуючими ознаками є грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а також вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Проте, фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , наведені в апеляційній скарзі прокурором із посиланням на те, що вони знайшли своє підтвердження в суді, суперечать тим фактичним обставинам та формулюванню обвинувачення, які викладені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , затвердженому прокурором 02 грудня 2014 року, на підставі якого і здійснювався судовий розгляд.

Таким чином, обґрунтування прокурора щодо незаконності вироку суду першої інстанції є суперечливим, належним чином невмотивованим, а прохання апелянта неповним, з огляду на відсутність посилання на конкретні кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення, які передбачені ч. 2 ст. 186 КК України, і за якими прокурор пропонує суду апеляційної інстанції визнати винними як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_5 .

З урахуванням того, що в силу ст. 420 КПК України вирок суду апеляційної інстанції, про постановлення якого просить в апеляційній скарзі прокурор, повинен відповідати загальним вимогам до вироків, а також з огляду на приписи ч. 4 ст. 404, ст. 421 КК України, виявлені недоліки апеляційної скарги прокурора перешкоджають розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, а тому зазначена апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням семиденного строку для усунення вищенаведених недоліків та роз`ясненням прокурору, що відповідно до ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Керуючись ст. ст. 396, 399 КПК України, суддя-доповідач,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора заступника прокурора м. Києва ОСОБА_3 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали, протягом семи днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити прокурору, що відповідно до ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається особі, яка її подала, якщо вона не усунула недоліки апеляційної скарги, котру залишено без руху, в установлений строк.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва -

доповідач по справі ОСОБА_2