Справа
№1-234/2007 p.
ВИРОК

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 жовтня 2007 року Полтавський районний суд в складі:

головуючого судді Герасименко
В.М.

при секретарі Шевченко
Г.М.

з участю прокурора Запорожець
И.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
в м.Полтаві справу
за

звинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця

м.Полтава , українця, гр-нина України, освіта
середня-спеціальна, одруженого, має на

утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, не працюючого,
інваліда П групи,
мешканця АДРЕСА_1, раніше не судимого,

в скоєнні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України,-

встановив:

24.08.2007
року, близько 08:30 год.
ОСОБА_1. біля двору по АДРЕСА_1, на ґрунті раптово
виниклих неприязних відносин, діючи умисно, наніс один удар зовнішньою стороною
долоні правої руки в область правої сторони шиї гр.-ки ОСОБА_2., внаслідок якого остання отримала тілесні ушкодження у
вигляді фрагментарного перелому внутрішнього відділу лівої бокової маси СІ з
підвивихом СІ ротаційного характеру вліво, що згідно висновку судово-медичної
експертизи №2601 від 25.09.2007 року кваліфікуються як тілесні ушкодження
середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров'я.

Допитаний
в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1. вину в скоєному визнав повністю та
розповів суду, що дійсно наніс ОСОБА_2. удар долонею в область шиї. У вчиненому
щиро розкаявся.

В силу
ст.299 КПК України суд обмежив дослідження фактичних обставин справи, які ніким
не оспорюються, допитом підсудного.

Приймаючи
до уваги зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що дії підсудного
ОСОБА_1. слід кваліфікувати за ст.122 ч.1 КК України як нанесення умисного
середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто ушкодження, яке не є небезпечним
для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України,
але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я.

Обираючи
міру покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного
злочину, особу підсудного, який до кримінальної відповідальності притягується
вперше, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставинами, що пом'якшують покарання підсудному є щире каяття та активне
сприяння розкриттю злочину, наявність в нього на утриманні неповнолітньої
дитини. Обставин, які б обтяжували покарання підсудному судом не встановлено.
Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає, що підсудному слід обрати міру
покарання у вигляді позбавлення волі, разом з тим, з урахуванням наявності
декількох пом"якшуючих покарання обставин, відсутності обтяжуючих, думку
потерпілої, яка на суворій мірі покарання не наполягає, суд приходить до
висновку про можливість звільнення ОСОБА_1. від відбування покарання з
випробуванням, згідно положень ст.75 КК України. Цивільний позов по справі не
заявлявся. Па підставі викладеного, керуючись ст.ст.323,324 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1
визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ст.122 ч. 1 КК України та
призначити йому покарання у вигляді одного року позбавлення волі.

В силу
ст.75 КК України звільнити ОСОБА_1. від відбування призначеного покарання, якщо
він протягом іспитового строку один рік не вчинить нового злочину та виконає
покладені на нього обов'язки, передбачені п.п.2,3 ст.76 КК України, а саме:

- не виїжджати за межі України на
постійне місце проживання без дозволу органу

криміиально-виконавчої системи;

- повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця

проживання, роботи.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили
залишити без зміни -підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через
Полтавський районний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення.