У х в а л а

іменем україни

14 квітня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_8,
суддів: ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши касаційні скарги потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вирок Острозького районного суду Рівненської області від 06 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 25 листопада 2014 року у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Верба Дубенського району

Рівненської області, жителя АДРЕСА_1

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК,

у с т а н о в и в:

Вироком Острозького районного суду Рівненської області ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді виправних робіт на строк 6 місяців з відрахуванням в дохід держави 10% щомісячної заробітної плати та його виправдано за ч. 1 ст. 186 КК за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 500 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання про речові докази.

Ухвалою апеляційного суду вирок місцевого суду залишено без зміни.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 28 грудня 2013 року приблизно о 07.00 год. у будинку за місцем проживання його дружини ОСОБА_5 на АДРЕСА_2, діючи на ґрунті особистих неприязних відносин, після побутового конфлікту умисно завдав її брату ОСОБА_7 удар кулаком в обличчя, заподіявши легких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачувався органами досудового слідства у тому, що у цей же час і місці відкрито викрав ювелірні вироби ОСОБА_5 та її батька ОСОБА_4 на загальну суму 14 173,75 грн.

У касаційних скаргах, аналогічних за змістом та доводами, потерпілі ставлять питання про скасування вироку і ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважають, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, безпідставно виправдав ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК, оскільки останній відкрито заволодів ювелірними виробами, які були придбані до його шлюбу з ОСОБА_5 і не належали засудженому.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи, наведені в касаційних скаргах, та додані до них копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, у касаційних скаргах не оспорюється.

Що стосується доводів потерпілих про необґрунтоване виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.

За змістом ст. 373 КПК суд зобов'язаний ухвалити виправдувальний вирок у разі, якщо стороною обвинувачення не доведено, що вчинено злочин, у якому обвинувачується особа, що злочин вчинено обвинуваченим або що в діянні обвинуваченого є склад злочину.

Обов'язковою ознакою злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК, є наявність прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном.

Суд на підставі показань потерпілих, які на досудовому слідстві й у судовому засіданні підтвердили наявність між ними та ОСОБА_6 конфлікту з приводу поділу майна подружжя, показань самого засудженого та інших доказів у справі дійшов правильного висновку про те, що між сторонами наявний цивільно-правовий спір, а дії ОСОБА_6 були направлені на вирішення цього спору, тому в його діях відсутній склад злочину, визначений ч. 1 ст. 186 КК. Інших доказів, що підтвердили б наявність у обвинуваченого умислу на відкрите викрадення чужого майна, у кримінальному провадженні судом не встановлено.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення, з чим погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційних скарг потерпілих і вважає, що у відкритті провадження за їх касаційними скаргами слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на вирок Острозького районного суду Рівненської області від 06 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 25 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10