Провадження № 274/6277/14-к
ВИРОК Провадження № 1-кп/0274/100/15
І м е н е м У к р а ї н и
17.06.2015 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді . . . . . . . . ОСОБА_1
за участі секретарів . . . . . . . . . ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 274/6277/14-к про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бистрик Бердичівського району Житомирської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, вдівця, непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за статтями 402 ч. 1, 408 ч. 1 КК України,
за участі прокурорів . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_8
обвинуваченого . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 ,
19 березня 2014 року молодшого сержанта запасу ОСОБА_5 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року та в той же день було направлено для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
19 березня 2014 року наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 59 молодшого сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду головного сержанта першого взводу звукометричної розвідки батареї звукометричної розвідки військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
15 серпня 2014 року наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 № 2 молодшого сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_2 та призначено на посаду головного сержанта першого взводу звукометричної розвідки батареї звукометричної розвідки, і відповідно до статей 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» він вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до статей 17, 65, 68 Конституції України, статей 11, 16, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ОСОБА_5 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Відповідно до вимог статей 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.
Однак молодший сержант ОСОБА_5 під час проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період вирішив стати на злочинний шлях і, діючи умисно, відкрито відмовився виконувати наказ начальника та самовільно залишив військову частину без поважних причин з метою ухилення від військової служби.
Так, 24 вересня 2014 року на території військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , виконуючим обов`язки командира дивізіону військової частини - польова пошта НОМЕР_2 майором ОСОБА_9 було доведено до особового складу вказаного дивізіону, в тому числі ОСОБА_5 , письмовий наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 про відправку 24 вересня 2014 року військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, в тому числі ОСОБА_5 , до військової частини НОМЕР_4 (місце дислокації - АДРЕСА_4 ) для формування позаштатної інженерно-будівельної роти.
Однак 24 вересня 2014 року військовослужбовець першого взводу звукометричної розвідки батареї звукометричної розвідки військової частини - польова пошта НОМЕР_2 молодший сержант ОСОБА_5 в порушення вимог статей 19, 65, 68 Конституції України, статей 11, 16, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не зважаючи на можливий факт настання дисциплінарної та кримінальної відповідальності за невиконання наказу, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, у відкритій та категоричній формі відмовився виконати наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 , повідомивши про відмову їхати 24 вересня 2014 року до військової частини НОМЕР_4 (місце дислокації - АДРЕСА_4 ).
Крім того, 24 вересня 2014 року о 16 год. 30 хв. молодший сержант ОСОБА_5 , перебуваючи на території військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , в порушення статей 17, 65, 68 Конституції України, статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та самовільно залишив без поважних причин місце несення військової служби, після чого продовжує проводити час на власний розсуд та до військової частини більше не повертався.
Кримінальна відповідальність за злочини, у вчиненні яких ОСОБА_5 визнається винуватим, передбачена ч. 1 ст. 402, ч. 1 ст. 408 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав і показав, що в березні 2014 року, коли він повернувся з роботи додому на АДРЕСА_2 , господарка квартири повідомила, що до нього приходили з військкомату, сказали, що треба з`явитись. Він взяв паспорт, свій військовий квиток і пішов до військкомату 15-16 березня - в неділю. У військкоматі у нього забрали військовий квиток, вручили повістку, сказали, що він призивається на учбові збори. Також йому сказали, що він має з собою взяти речі, і якщо зборів не буде, військовий квиток віддадуть, а якщо не прийде по повістці, все рівно викличуть і відправлять служити. По повістці він прийшов через декілька днів - 19 березня. Їх протримали до обіду, а потім завезли до військової частини в АДРЕСА_1 на „Червоній Горі. Медогляду і медкомісії він не проходив. При цьому коли він проходив строкову військову службу в 1992-1994 рр., то був інженером саперних військ, а тут його зробили інженером звукометричної розвідки. Військову присягу він приймав в 90-х роках, а цього разу присягу не приймав. Дійсно йому видали одяг, але він був настільки поганим, що довелось купувати на базарі інший. Зарплату видали десь через місяць, спочатку 500 грн., а потім платили по 3500 грн. в місяць. Минуло 10 днів, почались заворушення, люди обурювались? що їх не відпускають. Приїхало телебачення. Тоді командування сказало, що їх відпустять через 45 днів. Але минуло 45 днів, і їм сказали, що їхнє перебування продовжено до 90 днів. Коли минуло 90 днів, а він вже служив місяці чотири, їм повідомили, що вони мобілізовані до року. В письмовій формі їм ніхто не доводив, чому вони продовжують залишатись. За півроку, що він був в частині, жоден з командирів не поцікавився, як у нього справи, які є проблеми. Першого разу, коли з їхньої частини виїжджали в АТО, він не поїхав, так як перебував в госпіталі на лікуванні. 24 вересня 2014 року командир дивізіону, в якому він служив, ОСОБА_10 наказав їхати в інженерну бригаду в Новоград-Волинський, якщо не хочуть їхати в АТО. Наказ був в усній формі, в письмовій формі наказ не доводився. Він сказав, що не може поїхати, так як у нього мати в лікарні, в селі пустує хата, яку ні на кого залишити. Але його ніхто не хтів слухати, казали, що проблеми в АТО, а у них проблем немає. Пугач був його командиром і він мав виконувати наказ командира. Накази командира є обов`язковими для виконання, і які є причини невиконання наказу, пояснити не може. Як не може пояснити, чому наказ його безпосереднього командира був явно злочинним. Не поїхав у відрядження тому, що була хворою мати. Пугач сказав, що такі як вони, не потрібні, тому він з іншими залишили територію частини. До частини він більше не повертався, так як в подальшому його вже викликали до прокуратури, відповідно він вважає, що йому вже нічого було робити у військовій частині. Він вважає, що злочинів не скоював тому, що не рахує себе військовослужбовцем - він не є службовцем строкової служби, не є „контрактником, а те, що його призвали, то він відбув 10 днів, вказаних у повістці, і ніде не написано, що він має служити більше.
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його винуватість повністю підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів.
Так, будучи допитаним свідок ОСОБА_9 , командир дивізіону артилерійської розвідки військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , показав, що в частині він з часу заснування в серпні 2014 року, а до того вони були в складі НОМЕР_5 бригади. 24 вересня, коли він приїхав з відрядження і був на місці в Бердичеві, складався наказ на підставі розпорядження командира корпуса - 18 чоловік мали бути відправлені для формування інженерно-саперної роти, в цей час якраз був указ про створення стіни. Наказ про відрядження зачитувався начальником штабу дивізіону в присутності його, заступника військового прокурора ОСОБА_11 , юрисконсульта частини. ОСОБА_5 був присутнім при доведенні наказу. Після оголошення наказу військовослужбовцям було надано час зібрати речі та вказано прибути до визначеного часу - приблизно 16 год. 30 хв. В цей час здійснювалась посадка до автомобіля, ОСОБА_5 та ще декількох військовослужбовців не було. Їх почали шукати, але їх не було на території частини, телефон ОСОБА_12 не брав, розшукові заходи результату не принесли. Після того ОСОБА_5 до військової частини більше не повертався. ОСОБА_5 на час доведення наказу був у його підпорядкуванні, так як був військовослужбовцем його дивізіону. Його наказ як командира для ОСОБА_5 був обов`язковим для виконання, не виконувати накази можна лише ті, які носять явно злочинний характер. По статуту наказ спочатку виконують, а потім він може бути оскаржений. Відмінити свій наказ міг лише він, але наказ про відрядження від 24.09.14 він не відміняв. З території військової частини військовослужбовець може піти лише, якщо його виключать зі складу частини, щодо ОСОБА_5 такого наказу не видавалось. ОСОБА_5 прибув до військової частини для проходження військової служби, на особливий період і статус військовослужбовця залишається до Указу Президента про повну або часткову демобілізацію. З приводу призову на навчальні збори, проходження медогляду нічого пояснити не може, так як ці питання відносяться до компетенції військових комісарів, в частині є медзаклад і кожен ранок медпрацівники опитують про стан здоров`я. ОСОБА_5 кожного разу мав якісь причини не виконувати накази. Яку саме причину назвав ОСОБА_5 24 вересня, не пригадає. Чи пояснював ОСОБА_5 про хвору матір, також не згадає, оскільки у нього більше двохсот чоловік і кожен з них має якісь проблеми, які він по мірі можливості допомагає вирішувати, але запам`ятати всі тяжко. Коли військовослужбовець зникає з території частини, проводиться перевірка, першочергові розшукові заходи, направляються інші військовослужбовці за місцем проживання, телефонується, протягом доби він має доповісти на ВСП, оперативному черговому 8-го корпусу. Яка саме доповідь була по ОСОБА_5 , вже не пам`ятає. Щодо поїздки в зону дії АТО, то на словах ОСОБА_5 відмовлявся їхати. Накази командира можуть доводитись як в усній, так і письмовій формі, обов`язкового доведення наказу під розпис військовослужбовцю не передбачено і доведення кожного наказу під розпис є нісенітницею, що унеможливило б взагалі проходження військової служби.
Свідок ОСОБА_13 , заступник командира батареї звукометричної розвідки по роботі з особовим складом військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , пояснив суду, що 19 березня 2014 року до нього у підпорядкування прибув молодший сержант ОСОБА_5 , який був зарахований до списків військової частини та приступив до виконання службових обов`язків. Дійсно на 11 день після прибуття до військової частини військовослужбовці обурювались, що їх було призвано лише на 10 днів на учбові збори. Але тоді приїжджали з військкоматів, роз`яснювали, що вони були мобілізовані на підставі Указу Президента України про часткову мобілізацію і доки не буде указу про демобілізацію, вони мають проходити військову службу, єдине, що в Законі є обмеження строку мобілізації - один рік. Через 1-2 дні військовослужбовці поповертались і далі проходили військову службу. Військовослужбовцям, в тому числі ОСОБА_5 , доводились положення Кримінального кодексу і обвинувачений добре знав, що не можна залишати військову частину і що за це настане кримінальна відповідальність. Військовослужбовець ОСОБА_5 йому розповідав, що живе в Бердичеві та має хвору матір, яка живе в селі і потребує його догляду, хоча на підтвердження цього факту ніяких документів не надавав. ОСОБА_5 ніхто не тримав у військовій частині, той мав можливість постійно бути вдома, маючи звільнення, вихідні. В зону проведення АТО ОСОБА_5 не їздив, хоча практично весь інший особовий склад там був. Нарікань по виконанню службових обов`язків до ОСОБА_5 не було, спиртного той не вживав, так як був „зашитим, але потребував уваги з боку командира, оскільки був нестійким, мав запальний характер. Наприкінці вересня 2014 року, чисел з 21 до 27, він перебував у відпустці, але у зв`язку з особливим станом у країні, був за місцем дислокації військової частини в АДРЕСА_1 . Близько 16 год. 30 хв. йому зателефонували та повідомили, що 4 військовослужбовців, в тому числі і ОСОБА_5 , самовільно залишили військову частину, і потрібно прийти зробити необхідні довідки. Коли він прийшов до військової частини, ОСОБА_5 не було. Тво командира батареї ОСОБА_14 доповів, що о 12 годині на шикуванні військовослужбовцям повідомили про наказ на відрядження до Новоград-Волинського. Надали час зібратись до 16 години, о котрій мало відбутись шикування. Але деякі військовослужбовці, в тому числі ОСОБА_5 , на шикування не прибули, самовільно залишивши частину в невідомому напрямку. В автобусі, який направлявся в Новоград-Волинський, ОСОБА_5 не було. Накази командира доводяться до військовослужбовців письмово, усно або за допомогою технічних засобів зв`язку і не обов`язково під підпис. Не виконувати наказ командира можливо лише в єдиному випадку - якщо такий наказ є явно злочинним. За фактом невиконання наказу та самовільного залишення частини він склав необхідні довідки, які надіслав в електронному вигляді на ім`я військового прокурора і ВСП. Після спливу 10 днів він склав довідку про неприбуття до військової частини і настання кримінальної відповідальності, яку також надіслав до військової прокуратури і ВСП. До військової частини ОСОБА_5 не повертався.
Як показав свідок ОСОБА_15 , військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_3 , 11 березня 2014 року були призвані військовозобов`язані на навчальні збори до 95-ї аеромобільної бригади. Враховуючи ситуацію в країні, було вирішено викликати всіх військовозобов`язаних з метою уточнення їх наявності, кількості, перевірки стану. Викликались військовозобов`язані будь-якими способами - повістками, по телефону тощо. 17 березня 2014 року вийшов Указ Президента України «Про часткову мобілізацію», який набрав чинності 18.03.14. 18 березня він мобілізував лише військовослужбовців працівників військкомату, а вже, починаючи з 19 березня 2014 року на підставі Указу Президента мобілізовувались до військових частин військовозобов`язані, в тому числі і ті, яким повістки направлялись раніше. Станом на березень 2014 року у військкоматі були у використанні бланки повісток, до яких не можливо було вносити зміни. На такому ж бланку була виписана і повістка адресована обвинуваченому ОСОБА_5 . Бланк повістки мав три частини: перша загальні дані про особу, друга - безпосередньо час та адреса виклику до військкомату, а третя містила дані, адресовані керівнику установи, організації, підприємства, де працює особа, що підлягає виклику, для того, щоб роботодавець знав, що особа не прогулює роботу. В цій третій частині дійсно вказувалось, що особа призивається на учбові збори, але ці дані адресувались виключно керівнику підприємства, а не безпосередньо особі. По обліковій картці ОСОБА_5 з 2010 року не був працевлаштований і у повістці обвинуваченому третя частина взагалі нікому не могла бути адресована. Крім того, відповідно до законодавства мобілізація може бути відкритою або прихованою. Настанова про приховану мобілізацію є таємним документом, який не підлягає розголошенню. Відповідно до бланку повістки по прихованій мобілізації у ній може бути вказано про учбові збори з метою приховування мобілізації. З 19 березня 2014 року всі військовозобов`язані призивались для проходження військової служби на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію». Після прибуття військовозобов`язаних до військкомату формується поіменний список осіб, призначається старший командир і військовозобов`язані направляються до військової частини. При цьому один екземпляр поіменного списку залишається у військкоматі, а з двома іншими відповідальний направляється до військової частини. Співробітники військової частини приймають військовозобов`язаних по списку, ставлять відмітку про отримання з печаткою на екземплярі поіменного списку, який підлягає поверненню до військкомату. Після видачі наказу по частині про зарахування особи до списків військової частини ця особа вже є військовослужбовцем і військкомат вже не має жодного відношення до цієї особи. Поіменні списки по мобілізації і на учбові збори різняться за змістом і за формою. ОСОБА_5 був направлений до військової частини саме по поіменному списку по мобілізації. Окремого документу про повідомлення особи, що вона призвана саме по мобілізації законодавством не передбачено. Так само законодавством не передбачено обов`язок працівників військкомату роз`яснювати права призваним військовозобов`язаним. З приводу медогляду може повідомити, що такий огляд по мобілізації не проводиться, а може бути проведений лише у випадку, якщо особа висловлює скарги на стан здоров`я. Хоча при цьому слід зауважити, що кожен військовозобов`язаний має обов`язок самостійно своєчасно повідомляти військкомат про зміну стану свого здоров`я. Крім того, у військових частинах також є лікарі і, якщо військовослужбовець скаржиться на здоров`я, його направляють на медкомісію. З 19 березня 2014 року всі військовозобов`язані призивались по мобілізації, особисто ОСОБА_5 він не пам`ятає, так як в день вони призивали до 600 чоловік. Про те, що особа може бути направлена в зону АТО у військкоматі нічого не можуть сказати, так як після призову подальше використання військовослужбовців входить до компетенції Генерального штабу армії.
Крім того, винуватість ОСОБА_5 також підтверджується:
даними копії поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені Бердичівським ОМВК у команді НОМЕР_1 в розпорядження командира військової частини НОМЕР_6 19.03.14, в якому є запис і про молодшого сержанта ОСОБА_5 (т. 2, а.п. 52). Вказаний поіменний список відрізняється від бланку „Список військовозобов`язаних, направлених на навчальні збори - додатку 3 до Інструкції з організації і проведення навчальних зборів з військовозобов`язаними у військових частинах і установах Збройних Сил України (т. 2, а.п. 53), що підтверджує показання свідка ОСОБА_15 , а також підтверджує набуття ОСОБА_5 статусу військовослужбовця під час мобілізації, на особливий період в розумінні п. 4) ч. 1 ст. 24 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу;
2) даними витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_6 № 59 від 19.03.14, згідно з яким військовозобов`язаного молодшого сержанта ОСОБА_5 з 19.03.14 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення (т. 1, а.п. 30):
3) даними копій листа бесід та листа ознайомлення військовослужбовця військової частини з кримінальною відповідальністю за військові злочини, згідно з яким мол. сержант ОСОБА_5 був ознайомлений, в тому числі і з кримінальною відповідальністю за статтями 402, 408 КК України, 20.03.14, 01.04.14, 04.05.14, 21.05.14, 12.06.14, 17.07.14, 04.08.14, 02.09.14, що підтверджує обізнаність ОСОБА_5 як зі своїм статусом, так і з можливістю настання кримінальної відповідальності за невиконання наказу командира та самовільне залишення військової частини (т. 1, а.п. 36, 37);
4) даними витягу з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 № 2 від 15.08.14, відповідно до якого військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період молодшого сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду головного сержанта першого взводу звукометричної розвідки батареї звукометричної розвідки військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, тобто підтверджено статус ОСОБА_5 на 24.09.14 як військовослужбовця саме військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (т. 1, а.п. 15, 29);
5) даними витягу з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 № 32 від 24.09.14, згідно з яким військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в тому числі ОСОБА_5 , мали убути у відрядження у військову частину НОМЕР_4 АДРЕСА_4 для формування позаштатної інженерно-будівельної роти, що підтверджує наявність наказу, який мав виконати військовослужбовець ОСОБА_5 (т. 1, а.п. 20);
6) даними копії рапорту тво командира батареї звукометричної розвідки ОСОБА_14 від 24.09.14, в якому останній доповідає командиру військової частини ПП НОМЕР_2 , що військовослужбовці за призовом під час мобілізації, на особливий період, в тому числі ОСОБА_5 , о 16 год. 30 хв. 24.09.14 самовільно залишили військову частину (т. 1, а.п. 19);
7) даними витягу з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 № 33 від 25.09.14, в якому військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період молодшого сержанта ОСОБА_5 , серед інших, постановлено вважати таким, що відмовився виконувати наказ командира частини № 32 від 24.09.14 та самовільно залишив частину 24.09.14 (т. 1, а.п. 21);
8) даними протоколу огляду документів від 22.11.14 з додатком, а саме копії „Книги тимчасово відсутнього та тимчасового прибулого особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_2 з записом про самовільне залишення частини ОСОБА_5 з датою вибуття та номером наказу по частині - 24.09.14 № 33 (т. 1, а.п. 16-17);
9) даними копії повістки ОСОБА_5 та бланку (зразка) повістки військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 , які повністю співпадають, в тому числі, і в третій части після лінії відрізу на керівника підприємства, що підтверджує направлення військкоматом всім військовозобов`язаним повісток одного зразка та пояснює наявність у бланку запису на керівника підприємства (т. 2, а.п. 43, 55);
10) даними копії медичної характеристики на мол. сержанта ОСОБА_5 від 13.04.14, згідно з якою останній за час проходження служби за медичною допомогою не звертався, скарг на стан здоров`я не пред`являє, придатний до несення служби, що, в тому числі з врахуванням відсутності звернень до лікувальних закладів ОСОБА_5 , спростовує доводи обвинуваченого про неможливість убуття у відрядження через стан здоров`я (т. 1, а.п. 40, т. 2, а.п. 69).
Показання обвинуваченого і доводи захисту про те, що ОСОБА_5 не є військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, на особливий період і тому не може бути визнаний винуватим у скоєнні злочинів, суд розцінює як захисну позицію та намір уникнути кримінальної відповідальності.
Так, доводи захисту про те, що Указ «Про часткову мобілізацію» є нікчемним, оскільки був виданим не Президентом України, а в.о. президента ОСОБА_16 , хоча такої посади Конституція України не передбачає, судом не можуть бути прийняті до уваги тому, що по-перше Бердичівський міськрайонний суд не суб`єктом оцінки законності дій, рішень вищої посадової особи виконавчої влади, а по-друге у статті 112 Конституції України передбачено виключний перелік повноважень Президента України, які не можуть здійснюватись Головою Верховної Ради України, як виконуючого обов`язки Президента України у разі дострокового припинення повноважень Президента України відповідно до статей 108, 109, 110, 111 цієї Конституції і до таких повноважень не належить рішення про часткову мобілізацію (п. 20) ч. 1 ст. 106 Конституції України).
Щодо доводів захисту про те, що ОСОБА_5 отримав повістку з військкомату ще до видання Указу «Про часткову мобілізацію», у повістці було зазначено, що він призивається на учбові збори і посадові особи військкомату, а в подальшому і військової частини умисно вводили в оману обвинуваченого, не пояснюючи, що той є мобілізованим, то суд оцінює їх, враховуючи усі досліджені у провадженні докази. Так, відповідно до абсолютно всіх письмових матеріалів, починаючи з першого документу - поіменного списку, військовозобов`язаний ОСОБА_5 був призваний та направлений у розпорядження військової частини саме для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період. Посилання у повістці ОСОБА_5 про учбові збори міститься лише у частині бланку повістки, адресованої офіційному роботодавцеві призваного. Підстави направлення ОСОБА_5 повістки з військкомату саме на такому бланку пояснено свідком ОСОБА_15 і знову ж таки законність дій посадових осіб військкомату виходить за межі судового розгляду, визначені у ст. 337 КПК України. Самому ОСОБА_5 по прибуттю до військової частини роз`яснено його статус та період, до якого він має виконувати свої обов`язки. Всі допитані у провадженні свідки одноголосно вказують, що ОСОБА_5 знав і усвідомлював, що він є військовослужбовцем під час мобілізації, на особливий період. На це ж вказують і докази, надані захистом (листи адміністрації Президента України, Ради Національної безпеки і оборони України, Служби безпеки України) про те, що часткова мобілізація на підставі указу від 17.03.14 була відкритою, проводилась публічно, після публікації Указу Президента України в засобах масової інформації, тобто мав загальний доступ. На усвідомлення ОСОБА_5 як свого статусу військовослужбовця під час мобілізації на особливий період свідчать і особисті розписки обвинуваченого в листах бесідах і ознайомлення, а також і показання самого обвинуваченого, який під час допиту в ході судового розгляду пояснив, що, коли він вже прослужив близько 4 місяців (липень 2014 року), їм було повідомлено, що вони є мобілізованими і час їхнього періоду служби має бути один рік. Наведене вказує, що на час скоєння злочинів обвинувачений не лише знав, а й усвідомлював свій статус як військовослужбовця під час мобілізації, на особливий період, а саме таке усвідомлення належить до предмету судового розгляду.
Доводи захисту про те, що свідок ОСОБА_15 дає неправдиві показання про проведення мобілізації прихованої, а не відкритої, як це вбачається з листів адміністрації Президента України, Ради Національної безпеки і оборони України, Служби безпеки України, суд може оцінити тільки виходячи з того, що ОСОБА_5 був призваний та направлений для проходження військової служби вже 19 березня 2014 року, тобто мав отримати повістку про виклик до військкомату раніше, ще до набрання чинності Указом Президента України, а тому докази захисту про відкритість мобілізації (наведені вище листи) стосуються періоду, коли ОСОБА_5 вже мав на руках повістку і відповідно не можуть бути враховані як підтвердження порушень під час відкритої мобілізації.
З приводу доводів захисту про відсутність доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_5 було під підпис повідомлено, що його призивають по мобілізації і він дає на це згоду, судом також не можуть враховані, оскільки створення такого документу законодавством не передбачено.
Показання обвинуваченого про те, що він не поїхав до Новоград-Волинського через необхідність догляду за хворою матір`ю суд враховує, але не може визнати цю причину такою, що виключає кримінальну відповідальність. Так, виконання наказу командира військовослужбовцем є обов`язковим, і невиконання наказу відповідно до статутів Збройних сил України можливе лише в одному випадку - якщо такий наказ є явно злочинним. Наказ про відрядження ніяким чином не був явно злочинним і ОСОБА_5 це усвідомлював, що вбачається із показань, зокрема і самого ОСОБА_5 , який не зміг вказати, чому б такий наказ був незаконним. Сам обвинувачений, будучи військовослужбовцем, який прийняв присягу ще в 1990-х роках і ця присяга не підлягає до повторного приведення, розумів обов`язковість виконання наказу, але самостійно визначив собі поважність причин як невиконання наказу командира, так і подальшого самовільного залишення військової частини, хоча в дійсності підстави для непроходження військової служби під час мобілізації визначаються виключно законодавцем. Пояснити чому його сімейні проблеми є пріоритетними перед проблемами інших військовослужбовців, які, незважаючи на них, продовжили виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, і деякі з них загинули, обвинувачений не зміг.
Доводи захисту про те, що в матеріалах провадження відсутні матеріали службового розслідування у військовій частині за фактом невиконання наказу і самовільного залишення військової частини ОСОБА_5 , які б мали передувати прокурорському розслідуванню, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки чинне кримінальне-процесуальне законодавство не передбачає обов`язкової наявності в матеріалах кримінального провадження такого джерела доказування, як матеріали службового розслідування. Аналогічно чинне кримінальне процесуальне законодавство не встановлює обов`язку органу досудового розслідування відразу після вчинення дій, які мають ознаки злочину, негайно завершити досудове розслідування та направити провадження до суду.
На підставі викладеного, оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 , в межах висунутого обвинувачення, доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, та за ч. 1 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби.
Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченому, суд не встановив.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд керується загальними засадами призначення покарання - ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.
Відповідно до статті 12 частин 1, 3 КК України злочини, передбачені ч. 1 ст. 402, ч. 1 ст. 408 КК України, є злочинами середньої тяжкості.
Обвинувачений до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, за час проходження військової служби зарекомендував себе з негативної сторони, офіційно не працює, протягом останнього часу проживає в с. Бистрик і доглядає свою матір ОСОБА_17 після перенесених нею операцій (лікарняна довідка від 19.11.14).
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, санкції кримінальних законів, суд призначає покарання у виді позбавлення волі. Враховуючи необхідність досягнення мети покарання у виді запобігання вчиненню нових злочинів іншими особами, що за обставин скоєння злочинів ОСОБА_5 , за яких він самостійно визначив собі поважність причини невиконання наказу командира і самовільно залишив військову частину, не повернувшись для проходження військової служби, коли йому повідомлено, що такими діями він вчиняє злочин, в той час як інші мобілізовані військовослужбовці продовжили виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, і вказане, якщо залишиться без відповідного покарання може призвести не лише до не запобігання вчиненню злочинів, а навпаки до прикладу іншим військовослужбовцям, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Разом з тим, враховуючи, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має хвору матір, яка потребує догляду, суд вважає можливим призначити остаточне покарання на мінімальний строк, визначений у санкціях статей кримінального закону. На думку суду саме призначене покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено, дані про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.
Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався, клопотань про обрання такого заходу не надійшло, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 402, ч. 1 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання:
за ч. 1 ст. 402 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;
2) за ч. 1 ст. 408 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_5 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
Початок строку відбуття призначеного покарання засудженим ОСОБА_5 обчислювати з дня приведення вироку до виконання.
Окремо визнаний документ у кримінальному провадженні після набрання вироком законної сили: „Книгу тимчасово відсутнього та тимчасового прибулого особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , що знаходиться на зберіганні у військовій частині - польовій пошті НОМЕР_2 - повернути законному володільцю військовій частині - польовій пошті НОМЕР_2 .
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_5 - не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1