УХВАЛА

ІМЕН ЕМ УКРАЇНИ

2008 року жовтня 16 дня. Колегія
суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого
Безверхого О.М.

суддів
Матуса В.В., Забари І.К.

з
участю прокурора Марченко Н.В.

засудженого
- ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Суми кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. на вирок Ковпаківського районного
суду м. Суми від 14 серпня 2008 року,

яким ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, мешканець м. Суми,
раніше судимий:

1. 28.05.1992р. за
ст. ст. 141 ч.2, 46-1 КК України (1960р.) до 3 років позбавлення волі з
відстрочкою на 2 роки. 11.08.1993 р. повернутий у місця позбавлення волі на
строк 3 роки.;

2. 24.12.1996р. за
ст. ст. 206 ч.2, 140 ч.2, 140 ч.3, 141 ч.2
КК України (1960р.) до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

3. 07.12.2004р. за
ст. ст. 185 ч.3, 69 КК України до 1 року
6 місяців позбавлення волі, -

засуджений за ст. 186 ч. 2 КК України
до позбавлення волі строком на чотири роки.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2року народження, мешканець м. Суми, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, -

засуджений за ст. 186 ч.2 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до позбавлення волі строком на
три роки.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2. на користь ОСОБА_3. в солідарному порядку 354
грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2. судові витрати на користь держави по 37 грн. 56
коп. з кожного.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно
з вироком суду ОСОБА_1. та ОСОБА_2 визнані винними і засуджені за вчинення
злочину за наступних обставин.

Так, 24
березня 2008 року близько 10 години 05 хвилин ОСОБА_1., знаходячись в барі
"Струмок" по проспекту Шевченка в м. Суми, за попередньою змовою із
ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, маючи умисел на відкрите
заволодіння майном, попросив скористатися мобільним телефоном ОСОБА_3., на що
останній дав згоду. Отримавши телефон ОСОБА_1. вийшов із бару.

Здогадуючись
про злочинний намір ОСОБА_1 та ОСОБА_2., потерпілий став вимагати повернути
мобільний телефон, а ОСОБА_2, з метою подолання опору ОСОБА_3., наніс
останньому удар рукою в область спини від чого потерпілий впав на землю. Після
чого ОСОБА_1. та ОСОБА_2, побачивши, що ОСОБА_3. переслідує їх, з метою
реалізації злочину, застосовуючи насильство яке не є небезпечним для життя і
здоров`я потерпілого, нанесли останньому по декілька ударів руками і ногами по
різним частинам тіла, завдавши легкі тілесні ушкодження.

В
поданих апеляціях:

-
засуджений ОСОБА_2 вказує на однобічність та неповноту досудового слідства та
судового розгляду справи. Зазначає, що інкримінованого йому злочину не вчиняв і
мобільний телефон не викрадав, а тілесні ушкодження потерпілому наніс з метою
запобігти необґрунтованим агресивним діям з його боку. Просить врахувати
наявність на утриманні батька, який є інвалідом, та бабуся і призначити
покарання, яке не пов'язане з позбавленням волі;

-
засуджений ОСОБА_1. посилається на неповноту та необ'єктивність досудового
слідства та судового розгляду справи, а також на суворість призначеного
покарання. Просить врахувати повне визнання своєї вини, поганий стан здоров'я,
наявність на утриманні хворої матері та малолітньої дитини і пом'якшити
призначене судом покарання.

Заслухавши
доповідача, засудженого ОСОБА_1. на підтримку поданої апеляції, думку прокурора
про залишення вироку без зміни, а апеляцій засуджених без задоволення,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає,
що апеляції не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Викладені
у вироку висновки суду щодо доведеності вини засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2. у
вчиненні відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_3. підтверджуються
зібраними у справі та перевіреними в суді доказами, яким дано належну оцінку.

Доводи
апеляцій засуджених про неповноту та однобічність досудового і судового
слідства, а також про непричетність ОСОБА_2. до відкритого викрадення майна
потерпілого ОСОБА_3. є безпідставними і не заслуговують на увагу.

Зокрема, сам ОСОБА_1.., не заперечуючи
факт заволодіння телефоном ОСОБА_3., стверджував, що про його
викрадення з ОСОБА_2 не домовлявся. Підтвердив, що ОСОБА_2 наносив потерпілому
удар.

ОСОБА_2
підтвердив факт заволодінняОСОБА_1 мобільним телефоном ОСОБА_3., який вони не
повернули, а також те, що він вдарив потерпілого.

Показання засуджених ОСОБА_2. і ОСОБА_1 про
непричетність до побиття потерпілого та заволодіння телефоном за попередньою
змовою між собою спростовуються поясненнями потерпілого ОСОБА_3., який
підтвердив, що 24 березня 2008 року у приміщенні кафе „Струмок” в м. Суми,
ОСОБА_1. взяв у нього мобільний телефон, який потім сховав у кишеню. Коли
вийшов на вулицю, ОСОБА_2 вдарив його. Наздогнавши ОСОБА_2. і ОСОБА_1., начав
запитувати у останнього про телефон, але ОСОБА_2 вдарив його, після чого вони
вдвох почали його бити.

Свої
показання ОСОБА_3. підтвердив в ході проведення очних ставок ізОСОБА_1 і
ОСОБА_2

Згідно
із висновком судово-медичної експертизи у ОСОБА_3. виявлені тілесні ушкодження
у виді крововиливу у потиличній області голови, забій м'яких тканин потиличної області, могли утворитися від
нанесення ударів руками і ногами, та
відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вказаний висновок стверджує
показання потерпілого про його побиття.

Показання
потерпілого ОСОБА_3. об'єктивно стверджуються показаннями свідків ОСОБА_4 і
ОСОБА_5., які пояснили, що 24 березня 2008 року в кафе „Струмок” ОСОБА_3. давав
ОСОБА_1. мобільний телефон. Наступного дня повідомив, що ОСОБА_1. і ОСОБА_2
забрали у нього телефон.

Показання
потерпілого ОСОБА_3., виходячи з того, що вони є послідовними, відповідають
фактичним обставинам справи і узгоджуються з іншими доказами, дослідженими в
судовому засіданні, в тому числі і з показаннями ОСОБА_2. і ОСОБА_1, суд
обґрунтовано поклав в основу вироку, як достовірні.

Наведене
свідчить про те, що хоча потерпілий ОСОБА_3. передав мобільний телефон ОСОБА_1.
добровільно, ОСОБА_1. і ОСОБА_2 фактично за попередньою змовою між собою
відкрито заволоділи мобільним телефоном потерпілого, при цьому застосував
насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого.

Отже,
вірно встановивши обставини справи, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 і
ОСОБА_2. за ст.. 186 ч. 2 КК України.

Покарання
засудженим ОСОБА_1. і ОСОБА_2. призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК
України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особи
винних. З урахуванням пом'якшуючих відповідальність обставин, суд призначив
покарання, яке відповідає вимогам закону, тобто є необхідним і достатнім для
виправлення ОСОБА_1 і ОСОБА_2., та попередження вчинення ними нових злочинів,
тому воно є обґрунтованим і справедливим.

Вважати,
що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину підстав немає,
отже немає й підстав для задоволення апеляцій засуджених в цій частині.

З урахуванням викладеного,
керуючись ст.ст. 362, 377 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок
Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 серпня 2008 року відносноОСОБА_1
та ОСОБА_2залишити без зміни, а їх апеляції - без задоволення.

Головуючий
О.М.Безверхий

Судді
В.В.Матус

І.К.Забара