УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_13,
суддів ОСОБА_14 і ОСОБА_15,
за участю прокурора засудженого при секретарі ОСОБА_16, ОСОБА_5, ОСОБА_17,

розглянувши в судовому засіданні 12 березня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 10 жовтня 2014 року щодо засудженого,

в с т а н о в и в:

Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 травня 2014 року засуджено

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз - вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2010 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців,

за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень;

за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 гривень.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 визначено покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 гривень.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, вирок про призначення покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 гривень виконується самостійно від вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від

14 грудня 2010 року.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він із 7 червня по 9 вересня 2013 року у м. Харкові, за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману, здійснюючи телефонні дзвінки на стаціонарні номера телефону громадян м. Харкова та представляючись працівником міліції повідомляв про вчинення їх родичами злочинів, які вони в дійсності не скоювали, заволодів коштами ОСОБА_8 на суму 4 000 грн., ОСОБА_9 - 500 грн. ОСОБА_10 8 000 грн.

Крім того, 28 червня та 9 вересня 2013 року ОСОБА_5 повторно у м. Харкові шляхом шахрайства намагався заволодіти коштами ОСОБА_11 на суму 4 000 грн. та ОСОБА_12 - 10 000 грн., однак свій злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі.

За апеляцією прокурора вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано Апеляційним судом Харківської області та постановлено свій вирок від 10 жовтня 2014 року.

Цим вироком ОСОБА_5 призначено покарання за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 6 місяців, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 рік і 6 місяців, та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2010 року і ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців і 1 день. У решті вирок щодо засудженого залишено без зміни.

У касаційних скаргах:

- засуджений ОСОБА_5 просить вирок суду апеляційної інстанції скасувати. Зазначає, що досудове розслідування та судовий розгляд проведені однобічно й неповно, з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому висновки суду про доведеність його вини не відповідають фактичним обставинам і ґрунтуються на суперечливих доказах. Крім того, під час апеляційного розгляду йому безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про відмову від захисника, що вказує на порушення його права на захист;

- захисник ОСОБА_7 просить вирок Апеляційного суду Харківської області від 10 жовтня 2014 року змінити у зв'язку з невідповідністю призначеного судому покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість. Зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_5 апеляційним судом не враховано ряд пом'якшуючих його покарання обставини. У зв'язку з цим просить пом'якшити засудженому покарання до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 190 КК України.

Заслухавши доповідача, думку засудженого, який підтримав подані скарги, а також висловив прохання про пом'якшення йому покарання, пояснення прокурора про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг, перевіривши кримінальне провадження, обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню.

При вирішенні питання про скасування або зміну вироку, ухвали, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу і не переглядає судові рішення з підстав однобічності і неповноти досудового розслідування та судового розгляду, щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість, саме такі підстави є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, підтверджується доказами, дослідженими судом першої інстанції у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

За результатами перевірки кримінального провадження встановлено, що засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні ним кримінальних правопорушень, щиро розкаявся та не оспорював фактичні обставини справи.

Апеляційний суд погодився із кваліфікацією дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 190 КК України та відповідно до вимог ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України, докази, які не досліджувалися в суді першої інстанції, не перевіряв.

При призначенні засудженому покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, апеляційний суд урахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень та дані про особу винного, а також пом'якшуючі покарання обставини, на які є посилання у касаційній скарзі захисника засудженого. Призначене покарання судом 2-ї інстанції є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Посилання про порушення права на захист засудженого, оскільки судом апеляційної інстанції безпідставно було залишено без задоволення його клопотання про відмову від захисника ОСОБА_7, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

За результатами перевірки кримінального провадження встановлено, що захист засудженого ОСОБА_5 здійснював захисник ОСОБА_7, який був йому призначений з числа адвокатів безоплатної правової допомоги. Захисник відповідно до своїх професійних обов'язків належним чином здійснював захист обвинуваченого ОСОБА_5

Окрім того, засуджений ОСОБА_5 своє клопотання про відмову від захисника не мотивував та не навів жодних доводів щодо невиконання захисником ОСОБА_7 своїх обов'язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових рішень, не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Харківської області від 10 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15