У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Синявського О.Г.,

суддів

Пекного С.Д. та Гриціва М.І.,

розглянувши в
судовому засіданні в місті Києві 27 листопада 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою потерпілої
ОСОБА_1 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської
області від 14 лютого 2007 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської
області від 10 травня 2007 року щодо
ОСОБА_2,

встановила:

вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14
лютого 2007 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Миколаївської
області від 10 травня 2007 року,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку та мешканку Миколаївської
області, громадянку України, раніше не судиму,

виправдано за ч.
1 ст. 125 КК України за відсутністю складу злочину на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6
КПК України.

Згідно з обвинуваченням потерпілої ОСОБА_1, ОСОБА_2 23 квітня 2006 року
близько 19 години неподалік свого місця проживання АДРЕСА_1 під час сварки
ударами рук та ніг у різні частини тіла спричинила їй легкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення, а кримінальну
справу направити на новий судовий розгляд. Вважає, що суди першої та
апеляційної інстанцій упереджено поставились до її показань, а також допустили
однобічність та неповноту судового слідства, що потягло за собою
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Також скарга
містить посилання на порушення кримінально-процесуального закону.

Заслухавши доповідача та перевіривши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, потерпіла ОСОБА_1 оспорює
фактичні обставини справи, які були предметом оцінки судів першої та
апеляційної інстанцій і перегляду відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК України
у касаційному порядку не підлягають, а тому не можуть бути підставами для зміни
чи скасування судових рішень.

Із встановлених судом обставин, які ґрунтуються на фактичних обставинах
справи й підтверджують дослідженими у судовому засіданні доказами, видно, що
сутичка між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникла через особисту неприязнь, яка появилась
між ними після того, яка ОСОБА_3, ще будучи одруженим на дочці ОСОБА_2, став
проживати з ОСОБА_1, а після розлучення почав разом з нею приходити додому до
ОСОБА_2 провідувати свою дитини, що викликало невдоволення останніх.

Із показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 випливає, що вони, спостерігаючи за
сваркою, не бачили, щоб ОСОБА_2 вдарила ОСОБА_1 чи штовхнула на купу зі
сміттям, а потім стала завдавати численні удари ногами по тілу. Натомість
свідки зазначили, що ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_2, а, коли вона від цього удару впала
на землю, ОСОБА_1 капцем ударила її декілька раз по обличчю.

Те, що на тілі ОСОБА_1 не було ушкоджень у тих місцях, куди за її
показаннями ОСОБА_2 завдавала удари, засвідчила свідок ОСОБА_6, яка невдовзі
після сварки надавала потерпілій медичну допомогу.

Аналогічного змісту показання в цій частині висловив й свідок ОСОБА_7,
дільничний інспектор, який проводив перевірку заяви потерпілої про побиття її
ОСОБА_2

Даними висновків судово-медичної експертизи підтверджується достовірність
показань ОСОБА_2 про те, що виявлені на руці потерпілої подряпини та синець
могли появитись під час самозахисту, коли обороняючись вона схопила ОСОБА_1 за
руку.

Повно та всебічно дослідивши усі докази у справі, суд правильно встановив
відсутність в діях ОСОБА_2 ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Доводи потерпілої про пошкодження одягу та існування загрози переривання
вагітності внаслідок побиття її ОСОБА_2 були предметом перевірки судами першої
та апеляційної інстанції, які, покликаючись на показання свідка ОСОБА_6, дані
висновків судово-медичної експертизи та інші докази, дійшли обґрунтованого
висновку, що зазначені наслідки не знаходяться в причинному зв'язку з описаними
нею обставинами побиття.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 КПК України в справах про злочини,
передбачені ч. 1 ст. 125 КК України, досудове слідство з допитом свідків та
обвинуваченої не проводяться.

Тому посилання ОСОБА_1 на наявність у справі розбіжностей між показаннями
виправданої та ряду свідків в судовому засіданні та свідченнями, даними під час
перевірки заяви працівниками міліції, є неспроможними.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть
скасування судових рішень, у справі не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія
суддів

ухвалила:

відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1

Судді:

Синявський О.Г. Пекний
С.Д. Гриців М.І.