АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

законних представників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_10 , погоджене старшим прокурором прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_5 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 березня 2015 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, студентки Київського вищого професійного училища сервісу та дизайну, не одруженої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,
підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 153 КК України.
В ухвалі слідчий суддя вказав, що відносно ОСОБА_7 може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що вбачається з тих обставин, що вона обґрунтовано підозрюється у вчиненні двох кримінальних правопорушень кожне з яких відноситься до категорії тяжких, та перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Як вказав в ухвалі слідчий суддя в сукупності зазначені обставини свідчать, що застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.
Не погодившись із ухвалою слідчого судді захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо неповнолітньої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Захисник посилається на відсутність підстав вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваної. Сторона захисту стверджує, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень належним чином необґрунтована, оскільки підтверджується тільки відеозаписом, який на думку захисту, не легалізований. Посилається в апеляційній скарзі і на відсутність ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваної.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити та скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою застосувати захід у вигляді домашнього арешту; підозрювану та законних представників, які підтримали апеляційну скаргу; позицію прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою; вивчивши матеріали за клопотанням слідчого, та матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів клопотання, СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000541 від 19 січня 2015 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 127, ч.2 ст. 153 КК України.
22 січня 2015 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 127, ч.2 ст. 153 КК України.
Як вбачається із повідомлення про підозру 24 жовтня 2014 року ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, з мотиву особистого самоствердження шляхом приниження гідності іншої особи, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, користуючись своєю перевагою в фізичній силі та кількості, із застосуванням фізичного насильства щодо неповнолітньої ОСОБА_11 , задовольнили статеву пристрасть неприроднім способом. Крім того 24 жовтня 2014 року ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно заподіяли сильного фізичного болю шляхом нанесення побоїв, інших насильницьких дій, що суперечили волі ОСОБА_11 , з метою примусити потерпілу вчинити дії, що суперечили її волі, у тому числі отримати від неї грошові кошти та покарати за привласнення грошових коштів та з метою залякування ОСОБА_11 .
Відповідно до Рішень Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від28 жовтня 1994 року,вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваної ОСОБА_7 з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується як наявними у провадженні доказами, так і поясненнями самої підозрюваної. Сукупність цих доказів дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 153 КК України є явно необґрунтованою, що дає підстави для застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.
Вирішення ж питання щодо правильності кваліфікації протиправних дій підозрюваної та наявності (відсутності) доказів вини у вчиненні нею кримінальних правопорушень є прерогативою суду, на розгляд його надійде обвинувальний акт та не є предметом дослідження на даному етапі кримінального провадження.
Що стосується доводів сторони захисту про те, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень належним чином необґрунтована, є безпідставними, оскільки маються показання потерпілої ОСОБА_11 свідка ОСОБА_12 та самої підозрюваної, з яких вбачається причетність ОСОБА_13 до вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень.
Таким чином, підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, як правильно встановив слідчий суддя, є обґрунтованою.
Відповідно до змісту ст. ст. 177, 183, 492 КПК України, крім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні неповнолітньою особою тяжких злочинів, тримання під вартою має бути обумовлено доведеністю обставин, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Достатні дані при цьому повинні бути не уявними або ж припустимими, а конкретними, визначеними, необхідними, підтвердженими відповідними доказами, які б в сукупності свідчили про наявність підстав, що були достатніми для застосування запобіжного заходу.
Відправляючи правосуддя у справах щодо неповнолітніх суди повинні керуватися не тільки положеннями КПК України, а й міжнародними правовими актами щодо прав і свобод дитини, такими як: Конвенція про права дитини 1989 р.; Правила ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі, 1990 р.
Зокрема, положення щодо затримання та взяття під варту неповнолітніх, закріплені в Конвенції про права дитини 1989 р., наголошують, що попереднє ув`язнення має бути винятковим заходом, якщо страва стосується дітей.
В правилах ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі 1990 р., у пункті 17 вказується на необхідність уникати, наскільки це можливо, утримання під вартою до суду у вдаватися до цього у виняткових випадках.
В Рекомендаціях Rec (2003) 20 Ради Європи Комітету Міністрів державам-учасницям щодо нових підходів у вирішенні проблеми злочинності серед неповнолітніх та ролі ювенальної юстиції, зазначено, що тримання під вартою повинно застосовуватися, коли це жорстко необхідно, тобто тоді, коли судові органи не здатні ефективно попереджувати потенційні ризики для належного відправлення правосуддя та громадського порядку через застосування менш обмежувальних заходів щодо поведінки підозрюваної особи.
Крім того, зміст ст. 178 КПК України та Рекомендація R (80) 11 Комітету міністрів державам членам Ради Європи (прийнята представниками міністра 27 червня 1980 р.) говорить, що при вирішенні питання про застосування певного виду запобіжного заходу, судовий орган також повинен брати до уваги характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи і, зокрема, її зв`язки з суспільством, оскільки зазначені дані суттєвим чином впливають на визначення ступеню ризиків у кримінальному провадженні.
Рішення слідчого судді про застосування щодо неповнолітньої ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повністю узгоджується з вказаними положеннями закону, так як ні процесуальна поведінка підозрюваної, ні її вікові і психо-емоційні характеристики, особисті та соціальні обставини життя дають підстави вважати, що тільки тримання під вартою є необхідним у цьому кримінальному провадженні.
Щодо оцінки ризиків, то вона повинна бути проведена за результатами всебічної та точної інформації про особу неповнолітньої та її соціальні обставини.
У даному кримінальному провадженні є абсолютно доведеним факт наявності ризиків з боку підозрюваної ОСОБА_7 у можливостіпереховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Що стосується ризику переховування від органів досудового розслідування, то як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_7 підозрюється у вчинені двох злочинів, кожен з яких відноситься до категорії тяжких, та усвідомлюючи можливість призначення відносно неї покарання, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може змінити місце проживання, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, зважаючи на те, що ОСОБА_7 вже двічі втікала із дому.
Наявність обгрунтованих ризиків вважати, що підозрювана ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, підтверджуються тим, що на даний час у кримінальному провадженні не встановлено місце знаходження ряду речових доказів і проводяться заходи щодо їх встановлення, і в разі повернення на волю ОСОБА_7 , володіючи інформацією про їх місце знаходження, буде мати можливість їх знищити, сховати або спотворити.

Те, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, підтверджується характером тяжких насильницьких злочинів, у вчиненні яких вона підозрюється, в тому числі здійснення нею катування над потерпілою з метою залякування. А також, перебуваючи на волі матиме можливість маніпулювати поясненнями свідків, потерпілої, та інших підозрюваних.
Підозрювана може вчинити інше кримінальне правопорушення, так , як на даний час є підозрюваною у вчиненні двох тяжких кримінальних правопорушень, та після вчинення кримінальних правопорушень не повідомила про це правоохоронні органи.
Аналіз вказаних обставин дозволяють прогнозувати поведінку підозрюваної у разі зміни їй запобіжного заходу, а саме переконують суд у можливості вчинення дій, які заборонено вимогами ст. 177 КПК України. При цьому у справі немає жодних фактів, які б давали підстави вважати, що певні соціальні зв`язки, схильності підозрюваної, зможуть виступити превентивним засобом у її поведінці. Крім того, в матеріалах справи наявні характеристики із навчального закладу, студенткою якого є ОСОБА_7 , з яких вбачається, що ОСОБА_7 має початковий та середній рівень знань, під час навчання у першому семестрі відвідала тільки 13 занять, до навчання у другому семестрі не приступила. Стосунки з батьками також не свідчать про наявність контролю з їх боку за поведінкою підозрюваної, оскільки як вказують самі батьки ОСОБА_7 не є дитиною, яка б прислуховувалась до думки батьків.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу.

Будь-яких істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

На підставі викладеного рішення слідчого судді є законним, оскільки ухвалене згідно з дотриманням вимог закону та обґрунтованим, так як ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника, з викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 309, 376, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_10 , погоджене старшим прокурором прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_5 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої підозрюваної ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді:

Справа № 11-сс/796/269/2014 Категорія ст. 183 КПК України.
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_14
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1