ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/5062/14-к
Провадження № 1-кп/636/90/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2015 року
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чугуєва Харківської області кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, 02 серпня 2014 року призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , солдата, стрілка-помічника гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізанованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
встановив:
02 серпня 2014 року солдат ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 607/2014 від 21 липня 2014 року, призваний у Збройні Сили України та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 156 від 02 серпня 2014 року, солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрілка-помічника гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізанованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканість державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Солдат ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, о 09 годині 30 хвилин 20 жовтня 2014 року, в порушення вказаних вимог Закону, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів та начальників, самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та до 11 години 24 листопада 2014 року до місця служби не повернувся, а отриманий у зв`язку з цим вільний час використав на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, своїми діями солдат ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби без поважних причин, тривалістю понад один місяць.

28 січня 2015 року між прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості відповідно до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести обвинувачений ОСОБА_4 .

Угода про визнання винуватості містить положення про те, що сторони визнають правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 407 ч. 3 КК України. Обвинувачений визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, сторони узгоджують вид і розмір покарання у вигляді двох років позбавлення волі та із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.

Сторони розуміють наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ст. 476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор, який затвердив угоду, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання у вигляді двох років позбавлення волі та із застосуванням ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.

Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі.

В судовому засіданні обвинувачений підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості між ним та прокурором, просив її затвердити і призначити йому узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши прокурора, обвинуваченого суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди міру покарання.

Солдат ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 ч. 3 КК України, що є злочином середньої тяжкості. Умови даної угоди відповідають вимогам КПК України. Сторони уклали угоду про визнання винуватості добровільно, що не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, що є підставою для її затвердження та призначення узгодженої сторонами міри покарання. Отже, слід затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між обвинуваченим та прокурором і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Керуючись ст. ст. 314, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 28 січня 2015 року між прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись в ці органи для реєстрації.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1