Справа № 11-755/11 28.12.2011
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11- 755/ 11 Головуючий 1- ї інстанції
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2011 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого-судді Войтовського С.А.

суддів Олещук Т.Л., Семенчука О.В.

при секретарі Рябеженко А.А.

з участю прокурора Коваль Н.М.

засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5О.(ОСОБА_6) ОСОБА_6

цивільного відповідача ОСОБА_7

представника цивільного відповідача ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - ОСОБА_8

захисника і представника цивільного відповідача ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями: прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції; засудженого ОСОБА_3; захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_4; цивільного відповідача ДП «Миколаївській облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» ОСОБА_11; цивільного відповідача ОСОБА_7 на вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 25 травня 2010 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимий,

- засуджений за ст. 286 ч.2 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обовязків, передбачених п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України публічно вибачитись перед потерпілими, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи, періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянин України, має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_6, не судимий в силу ст.89 КК України,

- засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обовязків, передбачених п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України публічно вибачитись перед потерпілими, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи, періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Постановлено стягнути з цивільних відповідачів ОСОБА_7 та ДП «Миколаївській облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» у солідарному порядку на користь потерпілих:

- ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 40 000 грн.;

- ОСОБА_13 в рахунок відшкодування майнової шкоди 23 305 грн. 20 коп. та моральної шкоди - 40 000 грн.;

- ОСОБА_14 в рахунок відшкодування майнової шкоди 3545 грн. 15 коп. та моральної шкоди - 15 000 грн.;

- ОСОБА_5 в рахунок відшкодування майнової шкоди 773 грн.70 коп. та моральної шкоди - 15 000 грн.

Також постановлено стягнути з засуджених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 судові витрати на користь Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз - 2879 грн. 60 коп. та Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз - 1434 грн.

Як визнав суд, ОСОБА_3 12 вересня 2007 року, приблизно о 15 год.30 хв., керуючи автомобілем ВАЗ- 21099, д.н. BE 9610 АЕ, що належить його матері ОСОБА_7, рухаючись в умовах нормальної видимості, у світлий час доби, автодорогою «Миколаїв-Доманівка-Берізки» зі сторони смт. Доманівка Миколаївської області у напрямку смт. Врадіївка Миколаївської області та виїжджаючи на нерегульоване перехрестя, порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.3, 12.4, 14.6 «а» і п. 1.1 Додатку 2 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, яка склалася, не стежив за її змінами, на нерегульованому перехресті здійснюючи обгін транспортного засобу - трактора Т-150 К, перетнув дорожню розмітку - «вузька суцільна лінія», продовжив рух на зустрічній смузі зі швидкістю 90 -100 км/год. і, наближаючись до дорожнього знаку 5.45 Додатку 1 Правил дорожнього руху України - населений пункт «Врадіївка», не знижаючи швидкості до дозволеної в межах населеного пункту - 60 км/год, продовжував виконувати маневр обгону трактора на перехресті доріг.

У свою чергу, водій ОСОБА_4, який рухався в попутному напрямку на тракторі Т - 150 К, д.н. НОМЕР_1, що належить філії «Врадіївський автодор» ДП «Миколаївський облавтодор», наближаючись до нерегульованого перехрестя, здійснюючи маневр повороту наліво, в порушення вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до ситуації, дорожньої обстановки та її змін, маючи можливість завчасно бачити, що в попутному напрямку, здійснюючи маневр обгону його транспортного засобу до нерегульованого перехрестя наближається автомобіль ВАЗ, що є для повороту ліворуч перешкодою, не переконався у безпеці даного маневру, почав здійснювати поворот ліворуч, внаслідок чого автомобіль ВАЗ -21099 під керуванням ОСОБА_3 своєю передньою правою частиною зіткнувся з лівою бічною частиною трактора.

Внаслідок дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля ВАЗ-21099 ОСОБА_15 померла, а інші пасажири зазначеного автомобіля ОСОБА_5 і ОСОБА_14 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляції прокурор, який приймав участь у розгляді справи, посилається на те, що при призначенні покарання ОСОБА_3 і Чабану із застосуванням ст. 75 КК України, суд не врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, а також ставлення винуватих до цих наслідків. Зазначає, що внаслідок грубого порушення водіями ОСОБА_3 і Чабаном правил дорожнього руху сталася ДТП, в результаті якої одна особа загинула, а ще дві особи отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження, проте Чабан своєї вини так і не визнав і щиро не розкаявся. Твердить, що суд не навів достатніх мотивів про можливість виправлення обох засуджених без ізоляції від суспільства. Просить скасувати вирок щодо ОСОБА_3 і Чабана в зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочинів і особам засуджених та постановити новий вирок, яким засудити Чабана за ч. 2 ст. 286 КК України на п'ять років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, а ОСОБА_3 - за ч. 2 ст. 286 України на чотири роки шість місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

В апеляції та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_3 просить скасувати вирок, а справу щодо нього та Чабана направити на новий судовий розгляд. Зазначає, що досудове і судове слідство було проведено однобічно, неповно, з істотними порушеннями кримінально-процесуального закону. Вказує, що суд неправильно встановив фактичні обставини справи, неправильно застосував кримінальний закон, а, крім того, призначив йому надмірно суворе покарання. Посилається на те, що в його діях відсутній склад злочину, оскільки він діяв у відповідності з правилами дорожнього руху, і дорожньо-транспортна пригода сталася виключно через порушення правил дорожнього руху водієм Чабаном.

Захисник - адвокат ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_4 у своїй апеляції просить скасувати вирок щодо Чабана, а справу закрити за відсутністю в його діях складу злочину. Вказує, що суд розглянув справу однобічно, а в основу вироку поклав неправдиві показання потерпілих і свідків, які обмовили Чабана. Вважає, що водій Чабан перед маневром виконав всі необхідні дії, передбачені правилами дорожнього руху, однак не міг і не повинен був передбачити наслідків, які настали внаслідок дій водія ОСОБА_3 На думку захисника висновки авто-технічних експертиз спростовують винність дій Чабана. При цьому вважає пояснення свідка ОСОБА_16 про відсутність сигналу повороту на тракторі субєктивними та безпідставними, а пояснення свідка ОСОБА_17, як очевидця події, вважає достовірними.

В апеляції цивільний відповідач ОСОБА_7 посилається, що суд безпідставно засудив ОСОБА_7, так як у ДТП винуватий лише Чабан. Вказує, що суд розглянув справу поверхово, не врахував ряд доказів, які могли істотно вплинути на правильність його висновків. Твердить, що суд неправильно вирішив цивільні позови, оскільки вона не повинна нести майнову відповідальність, так як злочин не вчиняла. Просить скасувати вирок щодо ОСОБА_7 і Чабана з направленням справи на новий судовий розгляд.

В апеляції представник цивільного відповідача дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» ОСОБА_11 вказує на безпідставне засудження Чабана та визнання ДП «Миколаївський облавтодор» цивільним відповідачем. Посилається, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7, а дії Чабана були законними і не знаходилися в причинному зв'язку з ДТП та її наслідками. Зазначає, що стягуючи з ДП «Миколаївський облавтодор» матеріальну та моральну шкоду, суд не вказав в чому саме полягає провина підприємства та який безпосередній зв'язок між діями ДП «Миколаївський облавтодор» й заподіяною шкодою. На думку апелянта, судом всупереч вимогам ст. 1188 ЦК України, не визначений розмір шкоди у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Зазначає, що суд розглянув справу однобічно й неповно, без дослідження тих обставин, які мали істотне значення. За змістом апеляції просить скасувати вирок щодо Чабана, а справу - закрити.

Заслухавши доповідь судді; пояснення засудженого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_9 в його інтересах, які підтримали доводи, викладені апеляції засудженого ОСОБА_3 та просили скасувати вирок суду першої інстанції і справу направити на новий судовий розгляд; пояснення засудженого ОСОБА_4, який підтримав апеляцію захисника ОСОБА_10 в його інтересах і просив вирок відносно нього скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу злочину; пояснення представника цивільного відповідача ДП «Миколаївській облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» ОСОБА_8, пояснення цивільного відповідача ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_9, які підтримали доводи своїх апеляцій; представника потерпілої ОСОБА_5 (ОСОБА_6) ОСОБА_6, який вважав, що в ДТП винуватий Чабан, однак не наполягав на призначенні йому реального покарання та вважав, що справу слідує направити на новий судовий розгляд; думку прокурора, яка підтримала доводи своєї апеляції і вважала, що апеляції цивільних відповідачів підлягають частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції в цій частині скасуванню, а апеляції інших учасників судового розгляду задоволенню не підлягають та просила постановити новий вирок відносно ОСОБА_7 і Чабана, скасувавши їх звільнення від відбування призначеного покарання; провівши частково судове слідство, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора щодо засудженого ОСОБА_3 та апеляції засудженого ОСОБА_3 і захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_4 задоволенню не підлягають, а апеляції цивільних відповідачів ОСОБА_7 і ДП «Миколаївській облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» Автомобільні дороги України» слід задовольнити частково.

Що стосується доводів прокурора про неправильне звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4, то вони заслуговують на увагу і апеляційним судом в цій частині постановлений новий вирок від 5.12.2011 року.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 і Чабана в скоєнні злочину, за який вони засуджені, за обставин, встановлених судом першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, яким дана належна оцінка.

Доводи апелянтів про необґрунтоване засудження як ОСОБА_7, так і Чабана, являються неспроможними.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції засуджений ОСОБА_3 свою вину в скоєні злочину визнав повністю та пояснив, що вдень 12 вересня 2007 року, керуючи автомобілем ВАЗ 21099, який належить на праві власності його матері ОСОБА_7, рухався по автодорозі «Миколаїв-Доманівка-Берізки» зі сторони смт. Доманівка в напрямку смт. Врадіївка Миколаївської області зі швидкістю приблизно 90 км/год. В салоні автомобіля, в якості пасажирів знаходилися ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_5 (ОСОБА_18), ОСОБА_15 та ОСОБА_19 Попереду його автомобіля, в попутному напрямку, рухався автомобіль синього кольору під керуванням прокурора району ОСОБА_17, який він вирішив обігнати. Ввімкнувши лівий покажчик повороту, він виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив обгін вказаного автомобіля. Після обгону, на свою смугу руху не повернувся, а продовжив рух по зустрічній смузі та по центру дороги з метою здійснити обгін трактора, який також рухався попереду в попутному напрямку. Не знижуючи швидкість до 60 км/год., як того вимагав знак 5.45, який він чітко бачив, почав здійснювати обгін вказаного трактора, збільшивши при цьому швидкість автомобіля. Наближаючись до перехрестя він побачив, що трактор почав повертати ліворуч, а тому, намагаючись уникнути зіткнення, вивернув кермо ліворуч, але в цей час сталося зіткнення транспортних засобів. Після зіткнення його автомобіль відкинуло на другорядну дорогу ліворуч, а трактор зїхав своїм рухом на другорядну дорогу праворуч. Після ДТП пасажири, що знаходились в його автомобілі, отримали тілесні ушкодження. Він разом з ОСОБА_19 доставили його дружину в непритомному стані до лікарні, а ОСОБА_17 відвіз інших потерпілих до лікарні на своєму автомобілі.

В судовому засіданні суду першої інстанції засуджений ОСОБА_4 пояснив, що вдень 12.09.2007 року, на закріпленому за ним технічно справному тракторі Т-150 К, д/н 89 -75 НИ, який належить філії «Врадіївський Автодор», зі швидкістю приблизно 20 - 40 км/год., рухався по мокрій асфальтованій проїжджій частині автодороги зі сторони смт. Доманівка в напрямку смт. Врадіївка. Після дорожнього знаку 5.45, який визначає населений пункт Врадіївка йому було необхідно в районі нерегульованого перехрестя повернути ліворуч. Ввімкнувши покажчик лівого повороту, він розпочав здійснювати поворот ліворуч, при цьому у дзеркало заднього виду він бачив автомобіль синього кольору, який рухався позаду нього на далекій відстані, інших транспортних засобів в попутному напрямку, в тому числі й автомобіль під керуванням ОСОБА_7, він не бачив. Раптом він відчув сильний удар у ліву передню частину колеса трактора, від чого його транспортний засіб розвернуло і він скотився на другорядну дорогу праворуч, де і зупинився. Коли вийшов з кабіни трактора то побачив, що зіткнення відбулося з автомобілем ВАЗ-21099, біля якого знаходився водій ОСОБА_7, свідок ОСОБА_17 та потерпілі ОСОБА_19, ОСОБА_18, ОСОБА_16.

Суд першої інстанції правильно послався на те, що крім повного визнання вини засудженим ОСОБА_7, вина його та засудженого ОСОБА_4 в скоєні ними злочину підтверджуються показаннями потерпілих, свідків та висновками судових експертиз.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_13 слідує, що вдень 12.09.2007 року, він разом із своєю дружиною ОСОБА_15, пасажирами ОСОБА_14, ОСОБА_18, ОСОБА_16 на автомобілі під керуванням ОСОБА_3 поверталися з м. Миколаєва у смт. Врадіївку. Приблизно о 15-16 годині, коли автомобіль виїхав на автодорогу Миколаїв-Доманівка-Берізки і рухався в напрямку смт. Врадіївка, водій ОСОБА_3, включив лівий покажчик повороту, виїхав та зустрічну смугу руху і почав здійснювати обгін автомобіля, який рухався попереду, а потім не повертаючись на свою смугу руху, продовжив обгін трактора Т-150. У цей час, трактор різко змінив напрямок свого руху та почав повертати ліворуч, на другорядну дорогу. При цьому ні світового, ні звукового сигналу не подав. Водій ОСОБА_3 вивернув кермо автомобіля ліворуч, однак відразу сталося зіткненні правою передньою частиною автомобіля з лівою передньою частиною трактора. Від удару автомобіль відкинуло вліво, а трактор зїхав праворуч на другорядну дорогу. Після ДТП пасажири автомобіля отримали різні тілесні ушкодження. Він разом з ОСОБА_3 посадили його дружину в непритомному стані в сторонній автомобіль і відвезли до лікарні. Інші потерпілі були доставлені до лікарні автомобілем ОСОБА_17. Під час обгону і до зіткнення транспортних засобів, ОСОБА_3 рухався зі швидкістю приблизно 100 км/год., а трактор 20-30 км/год.

Аналогічні показання щодо обставин скоєння ДТП дали суду потерпілі ОСОБА_5 і ОСОБА_14

З перевірених судом першої інстанції показань свідка ОСОБА_16 слідує, що вона перебувала у салоні автомобіля ОСОБА_3 в якості пасажира і при вїзді в смт. Врадіївку швидкість автомобіля була приблизно 90 км/год.

Показання вказаних свідків про обставини ДТП узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_17П, який пояснив, що 12.09.2007 року, приблизно о 15 год., він рухався на службовому автомобілі ВАЗ-21099 зі швидкістю 70-80 км/год. у напрямку смт. Врадіївка по автодорозі Миколаїв-Доманівка-Врадіївка. В попутному напрямку, попереду нього, на відстані 400 - 500 м. рухався трактор Т-150. В цей час, у дзеркало заднього виду, він побачив, що автомобіль ВАЗ- 21099 під керуванням ОСОБА_3, здійснює обгін його автомобіля, виїхавши на зустрічну смугу руху, ввімкнувши лівий покажчик повороту. Не повертаючись на свою смугу руху, водій ОСОБА_3 продовжив рух по центру проїзної частини, а потім розпочав обгін трактора, який став повертати ліворуч в сторону зїзду на другорядну дорогу. В цей момент сталося зіткнення вказаних транспортних засобів. Швидкість автомобіля під керуванням ОСОБА_3 на час скоєння ДТП, була понад 130 км/год. Коли він підїхав до місця ДТП, то звернув увагу на трактор, на кабіні якого мигав лівий світловий покажчик повороту. Коли саме його ввімкнув водій Чабан, він не бачив.

З показань потерпілої ОСОБА_12 вбачається, що 12.09.2007 року її донька ОСОБА_3 з чоловіком ОСОБА_19 поїхали до м. Миколаєва. У другій половині дня їй зателефонували знайомі і повідомили, що при вїзді у смт. Врадіївка сталася ДТП, в результаті якої її донька зазнала тілесних ушкоджень і знаходиться у важкому стані в лікарні. 17.09.2007 року від отриманих тілесних ушкоджень під час ДТП, її донька померла.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 481-М від 22.10.2007 року, смерть потерпілої ОСОБА_15 настала в результаті отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень у виді забиття головного мозку, які відносяться до категорії тяжких, як небезпечні в момент їх заподіяння, від яких остання померла у лікарні 17.09.2007 року.

Відповідно до висновків судово-медичних експертиз № 2759 від 07.11.2007 року, № 2761 від 08.11.2007 року, додаткової судово-медичної експертизи № 2950/2761-07 від 23.11.2007 року потерпілим ОСОБА_14 і ОСОБА_18 у результаті ДТП були завдані тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров'я.

Наводячи мотиви щодо винуватості засуджених у вчиненні інкримінованого їм злочину, суд обґрунтовано послався й на висновки судових авто-технічних експертиз.

Так, згідно висновків авто-технічної експертизи № 6890 від 30.10.2007 року по дослідженню технічного стану трактора Т-150 К, д/н НОМЕР_1 гальмівна та ходова системи, рульове керування вказаного трактора на момент скоєння ДТП перебували в справному стані і не мали несправностей, які могли призвести до несподіваного для водія уведення транспортного засобу убік від вибраного направлення при гальмуванні або руху, або до їх несправної відмови. Зовнішні світлові прибори також знаходились у справному стані. При цьому експерт зазначає, що неможливо встановити, в якому режимі вони працювали в момент ДТП.

Відповідно до висновку експерта № 6819 від 31.10.2007 року, встановлено що при зіткненні автомобіля ВАЗ-21099 та трактора Т-150 першочерговим місцем контактування зазначених транспортних засобів були передньо-бокова частина автомобіля і ліва бокова частина трактора.

Вказані висновки експертів узгоджуються з висновками авто-технічної експертизи № 7503 від 16.11.2007 року та комісійної авто-технічної експертизи № 1001 від 12.03.2008 року, з яких слідує, що водій автомобіля ВАЗ 21099 порушив вимоги п.п. 12.4, 14.6 (а) - відповідно до яких дозволена швидкість на вказаній ділянці повинна бути не більше 60 км/год., на перехресті обгін заборонено, а також порушив вимоги 1.1 Додатка 2 ПДР пересікання вузької суцільної лінії заборонено. Водій трактора порушив вимоги п. 10.1 ПДР перед будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Безпосередньою причиною ДТП є невідповідність дій водія автомобіля ВАЗ -21099 ОСОБА_3 і дій водія трактора ОСОБА_4 вимогам вказаних пунктів ПДР та причинний зв'язок з ДТП.

При цьому, експертом вказано, що неможливо встановити, чи були допущені порушення водієм трактора п.п. 9.2-9.4 ПДР.

Проаналізувавши зібрані докази, суд дійшов вірного висновку, що в ході розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт включення водієм трактора покажчика лівого повороту перед поворотом ліворуч.

Фактично про те, що трактор перед ДТП рухався з ввімкненим сигналом лівого повороту пояснював лише засуджений ОСОБА_4 Свідок ОСОБА_17 не міг пояснити чи був ввімкнутий покажчик повороту на тракторі перед здійсненням маневру. Зазначені покази засудженого ОСОБА_4 і свідка ОСОБА_17 були перевірені судом і правильно в цій частині визнані недостовірними, так як вони спростовуються показаннями водія ОСОБА_3, показаннями потерпілих та іншими наведеними судом доказами, які повністю узгоджуються між собою.

Посилання захисника ОСОБА_10 на те, що висновки судових авто-технічних експертиз вказують на вину в ДТП лише водія автомобіля ОСОБА_3, є неспроможними. Висновками вказаних авто-технічних експертиз підтверджено, що причиною ДТП було порушення правил дорожнього руху обома водіями.

Доводи прокурора про неправильне застосування кримінального закону і безпідставне призначення ОСОБА_3 покарання з застосуванням ст. 75 КК України, є необґрунтованим.

За змістом статті 75 КК України, вона може бути застосована судом у випадку призначення покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Покарання, яке призначено ОСОБА_3 судом першої інстанції, відповідає вимогам ст.65 КК України та розясненням п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно яких при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер і мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які помякшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Призначаючи покарання та звільняючи від його відбування, суд врахував, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин з необережності. При розгляді справи в суді першої інстанції він щиро покаявся у скоєному, частково відшкодував заподіяну шкоду.

Судом враховані й дані про його особу, зокрема, те що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризуються позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину.

Обставини, які обтяжують покарання, відсутні.

Таким чином, на думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, є обґрунтованим і належним чином мотивоване.

Посилання апелянтів на порушення норм кримінально-процесуального законодавства являються неспроможними.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України істотними порушеннями вимог кримінально - процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову.

Аналізуючи докази, колегія суддів приходить до висновку, що при проведенні досудового слідства і при розгляді справи в суді першої інстанції не допущено порушень вимог кримінально процесуального закону, які б ставили під сумнів достовірність покладених в основу вироку доказів і висновків суду про доведеність вини ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні злочину, за який вони засуджені.

Перевіривши зібрані докази в їх сукупності, суд вірно прийшов до висновку про винуватість засуджених в скоєні злочину і правильно кваліфікував дії ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за ст. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_15 та середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_14 і ОСОБА_18

Що стосується доводів апеляцій цивільних відповідачів ОСОБА_7 та ДП "Миколаївській облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про необґрунтоване стягнення з них в солідарному порядку майнової та моральної шкоди на користь потерпілих, то колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в цієї частині підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Згідно частини 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року (з послідуючими змінами) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до вимог закону, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Суд першої інстанції помилково визнав володільцем джерела підвищеної небезпеки власника автомобіля ОСОБА_7 і поклав на неї відповідальність по відшкодуванню шкоди, тоді як на праві користування і володіння автомобілем під час скоєння ДТП керував її син - ОСОБА_3, який і повинен нести відповідальність за спричинену шкоду.

Доводи апеляції ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в частині часткової відповідальності кожної особи, які скоїли злочин, також заслуговують на увагу.

Визначаючи розмір завданої шкоди, суд не врахував, що шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяною нею (в порядку часткової відповідальності). При цьому, твердження апелянта про те, що підприємство не повинно відповідати за шкоду заподіяну засудженим ОСОБА_4, є неспроможними.

Відповідальність юридичної особи настає у випадку коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах і шкода, заподіяна нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

На час скоєння ДТП ОСОБА_4 знаходився з ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в трудових відносинах, а тому відповідальність за спричинену шкоду повинна нести юридична особа. Доводи, викладені в апеляції підприємства про відсутність в діях ОСОБА_4 складу злочину, являються необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи, щодо засудженого ОСОБА_3 та апеляції засудженого ОСОБА_3 і захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Апеляції цивільних відповідачів ОСОБА_7 і ДП «Миколаївській облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» Автомобільні дороги України» задовольнити частково.

Вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 25 травня 2010 року у відношенні ОСОБА_3 залишити без зміни.

Цей же вирок в частині розвязання цивільних позовів потерпілих ОСОБА_12Д, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_5 (ОСОБА_18) про стягнення на їх користь майнової та моральної шкоди - скасувати, а справу направити в той же суд на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду 1-ої інстанції у відношенні ОСОБА_4 по апеляції захисника ОСОБА_10 в його інтересах - залишити без зміни.

Судді

ОСОБА_2А ОСОБА_20 ОСОБА_21