22.07.2015
Справа № 1-111
за 2012 рік
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2012 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, молдованина, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, з середньою освітою, приватного підприємця, в силу ст. 88 КК України раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи фізичною особою підприємцем, наділений правом прийому на роботу найманих працівників та здійснюючи підприємницьку діяльність в сфері лісопереробної галузі за адресою по АДРЕСА_2 , умисно, грубо порушуючи вимоги чинного трудового законодавства, а саме ч. 1 ст. 43 Конституції України, ч. 2 ст. 2 ст. 21 Кодексу законів про працю України та п.п. 2, 4 Порядку реєстрації трудових договорів між працівниками і фізичними особами, які використовують найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року, використовував працю найманих працівників без укладення з ними трудових договорів та їх реєстрації у відповідних державних органах, а саме ОСОБА_5 , який працював у період з 01 серпня по 30 вересня 2011 року, ОСОБА_6 , який працював з 01 листопада по 30 грудня 2011 року, ОСОБА_7 , який працював з 01 вересня по 30 грудня 2011 року, ОСОБА_8 , який працював з 01 вересня по 30 листопада 2011 року та з 01 березня по 15 березня 2012 року, ОСОБА_9 , який працював у період з 01 серпня по 30 грудня 2011 року.
При цьому, в порушення вимог ст. 21 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата працівникам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 виплачувалась без проведення її по бухгалтерському обліку та відрахування з неї визначених чинним законодавством загальнообов`язкових внесків на соціальне страхування до відповідних державних цільових фондів та сплати податків до бюджету.

Також, в порушення вимог ст. 253 Кодексу законів про працю України, фізична особа-підприємець ОСОБА_4 не спалив жодних, передбачених чинним законодавством внесків на соціальне страхування ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , чим порушив гарантоване ст. 46 Конституцією України право останніх на соціальний захист у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, безробіття з незалежних від нього обставин та в інших випадках, передбачених законодавством.

Протягом вказаного періоду часу, ОСОБА_4 не нарахував і не сплатив єдиний соціальний внесок за найманих працівників до Пенсійного фонду України в сумі 6464 гривень, якщо за основу для розрахунку платежів брати розмір їх середньої заробітної плати за період роботи, а саме за найманого працівника ОСОБА_5 808 гривень, за найманого працівника ОСОБА_6 808 гривень, за найманого працівника ОСОБА_7 1616 гривень, за найманого працівника ОСОБА_8 1212 гривень та за найманого працівника ОСОБА_9 2020 гривень.

Підсудний винним себе визнав повністю і показав, що є приватним підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність в сфері лісопереробної галузі з 2008 року в столярному цеху по АДРЕСА_2 . Протягом 2011 року та поточних місяців 2012 року він найняв на роботу, як працівників ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які відповідно відпрацювали у нього по декілька місяців кожний. У зв`язку із скрутним матеріальним становищем, він документально не оформив прийняття працівників на роботу, не укладав з ними трудові угоди та не зареєстрував їх у відповідні державні органи. Як наслідок, він не сплатив до Пенсійного фонду єдиний соціальний внесок за найманих працівників. У вчиненому розкаявся.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 підтвердив, що з вересня по грудень 2011 року працював по найму у підсудного в столярному цеху, який розташований по вул. 25 грудня, 53 в м. Новоселиця Чернівецької області. За виконану роботу в місяць він отримував від підсудного по 1000 гривень. За домовленістю з підсудним, вони не уклали трудовий договір та не зареєстрували трудові правовідносини у відповідні державні органи. Чи сплачував підсудний загальнообов`язкові страхові внески за використану найману працю, він не знає. Претензій до підсудного не має.

Аналогічні покази щодо використання підсудним найманої праці без укладання трудових договорів, їх державної реєстрації та несплати загальнообов`язкових страхових внесків дали допитані судом потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ..
Враховуючи, що підсудний свою вину визнав повністю, суд з урахуванням думки учасників судового розгляду в порядку ст. 299 ч. 3 КПК України вважає недоцільним дослідження інших доказів про вищевказані обставини справи, оскільки такі обставини ніким не оспорюються.

Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що вина підсудного у вчиненні вказаного злочину повністю доказана та його дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ст. 172 ч. 1 КК України, як грубе порушення законодавства про працю.

При вирішенні питання про призначення покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, дані про винну особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує, що підсудний позитивно характеризується по місцю проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, потерпілі не мають до нього претензій, на обліку у лікаря-нарколога та лікаряпсихіатра не перебуває.

Суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання підсудного його щире каяття, яке виразилось у тому, що він визнав свою вину та щиро жалкує про скоєння ним злочину, засуджує свою протиправну поведінку, в процесі досудового та судового розгляду справи давав правдиві показання, які сприяли органам правосуддя встановити істину по справі.

Обставин, що обтяжують покарання підсудного судом не встановлено.

За таких обставин, враховуючи, що підсудний позитивно характеризується за місцем проживання, у вчиненому щиро розкаявся та потерпілі не мають до нього претензій, суд вважає за доцільне призначити йому міру покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді штрафу.

Приймаючи до уваги, що санкція ст. 172 ч. 1 КК України не передбачає додаткового покарання у виді конфіскації майна, потерпілі не мають претензій до підсудного та по справі цивільний позов не заявлений, суд вважає за необхідне зняти арешт з майна підсудного накладений постановою слідчого від 24 квітня 2012 року.

Керуючись ст.ст. 321-344 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Міру запобіжного заходу засудженому до набрання вироком законної сили залишити підписку про невиїзд.

Зняти арешт накладений постановою слідчого від 24 квітня 2012 року на майно засудженого причеп марки «ПГ 10» держномер НОМЕР_1 .

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернівецької області протягом п`ятнадцяти діб через райсуд з моменту його проголошення.

Суддя: