Дата документу Справа № 233/331/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1226/15
Єдиний унікальний № 233/331/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 187 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно, в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001621 відносно:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Костянтинівці Донецької області, громадянина України, який має середню освіту, не працює, не одружений, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимий:

- 28 листопада 2007 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців із застосуванням ст. ст. 75,76 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

- 19 травня 2011 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ст. ст. 186 ч. 2, 15 ч. 3, 186 ч. 2, 187 ч. 2, 70, 71 КК України до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. Звільнився 14 липня 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 5 місяців 26 днів, на підставі ст. 107 КК України відповідно до ухвали Перевальського районного суду Луганської області від 04 липня 2014 року;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 (з урахуванням доповнення), на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 (з урахуванням доповнення) зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим внаслідок неповноти, упередженості судового розгляду, істотного порушення вимог кримінального процесуального права, зокрема його права на захист, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. При цьому вказує, що суд безпідставно відхилив його клопотання про виклик до суду та допит в якості свідка гр. ОСОБА_9 , чиї показання мають істотне значення для прийняття правильного рішення у справі, а також про повторний допит у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_10 для з`ясування певних обставин, які були встановлені під час судового розгляду. Необґрунтовано прийняв в якості доказу його винуватості у вчиненні злочину, висновок судової медичної експертизи щодо наявності у потерпілої ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, який є недопустимим доказом, оскільки експертом проведені дослідження за спливом тривалого часу, на поясненнях самої потерпілої, та у відсутності достовірних даних щодо дослідження медичних документів потерпілої (амбулаторної карти тощо). Крім того, не встановив мотив вчинення злочину та безпідставно зазначив про застосування ним ножа, що не підтверджено показаннями потерпілої, та який не було виявлено оперативно-розшуковими заходами, а таким чином неправильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 187 КК України.
Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд.
Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який заперечував проти задоволення скарги обвинуваченого; захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили його скаргу задовольнити; колегія суддів, перевіривши матеріали провадження, вважає, що апеляційна скарга (з урахуванням доповнення) обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, і призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією ? частини належного йому на праві власності майна. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.05.2011 року, і остаточно призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі із конфіскацією ? частини належного йому на праві власності майна.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 06.01.2015 року. До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишено без змін. Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково і ухвалено стягнути на користь останньої з ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди 1 650 грн. 36 коп., моральної шкоди 2 000 грн., а всього 3 650 грн. 36 коп. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішена доля речових доказів.
Згідно з вироком, 23 листопада 2014 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 побачив ОСОБА_10 , яка перейшла проїзну частину вулиці Калініна та рухалась по погано освітленій вулиці Лісній в м. Костянтинівці Донецької області, після чого у обвинуваченого виник злочинний намір, спрямований на вчинення нападу на ОСОБА_10 з метою заволодіння її майном - жіночою сумкою.

З метою реалізації вказаного злочинного наміру ОСОБА_6 , діючи умисно, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, з корисливих спонукань, з метою заволодіння майном, біля будинку № 14 по вул. Лісній в м. Костянтинівці напав на ОСОБА_10 , схопивши її ліктьовим захватом лівої руки за шию, і з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я останньої, що виявилося в тому, що він приставив до шиї потерпілої ножа та став висловлювати на її адресу погрози фізичної розправи та вбивства, а саме погрожував перерізати горло, що було сприйнято потерпілою як реальна загроза застосування насильства, небезпечного для її життя та здоров`я. Намагаючись звільнити шию від ножа, ОСОБА_10 правою рукою схопила його лезо, внаслідок приставляння до шиї ножа їй були заподіяні рубці долонньої поверхні третього пальця правої кісті, передньої поверхні шиї справа, згинальної поверхні лівого передпліччя, які є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після цього, ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_10 у спину, від чого вона впала на землю і відчула фізичний біль, а обвинувачений, підійшовши до неї і погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, яке полягало в приставлянні ножа до шиї, став вимагати віддати йому жіночу сумку, яка була у потерпілої, та, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілої, став наносити їй удари ногами в область розташування життєво-важливих органів - обличчя, голови та тулуба, внаслідок чого потерпілій було завдано фізичний біль та забій верхньої губи, закриту черепно-мозкову травму: струс головного мозку, які є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Подавивши таким чином волю потерпілої ОСОБА_10 до опору, ОСОБА_6 , діючи умисно, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, із корисливих мотивів, напавши на потерпілу та застосувавши до неї насильство, небезпечне для життя та здоров`я, та погрозу застосування такого насильства, яка була сприйнята нею як реальна, заволодів майном останньої на загальну суму 4 440 грн. 61 коп., після чого з місця скоєння злочину зник, заподіявши потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку на вказану суму.

Доводи ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні розбою, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_10 про те, що 23 листопада 2014 року, приблизно о 18 годині, в той час, коли вона повертаючись додому рухалась по вулиці Лісній, ззаду на неї напав чоловік - ОСОБА_6 , лівою рукою схватив її за шию, а правою приставив до шиї ніж з дерев`яною рукояттю та став надавлювати, вимагаючи віддати належну їй сумку. Вона намагалась чинити опір, виривала ніж та відштовхувала нападника, але впала на землю, а останній знову став приставляти до її шиї ніж, погрожуючи при цьому перерізати горло та бив її ногами по обличчю, голові та тулубу. Вона стала звати людей на допомогу, а ОСОБА_6 вирвав у неї з рук сумку та побіг в напрямку вулиці Калініна. Впевнена, що злочин відносно неї скоїв саме обвинувачений ОСОБА_6 , якого вона впізнає за ознаками зовнішності. На її крики про допомогу прибігли чоловік та жінка, які їй допомогли;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 про те, що одного дня наприкінці листопада 2014 року ввечері вона йшла на роботу та в районі вулиці Лісної в м.Костянтинівці почула крик жінки про допомогу. Коли вона побігла у напрямку, з якого доносився крик, побачила силуети людей, між якими відбувалась боротьба, при цьому одна людина лежала на землі, а та, що стояла над нею, намагалась щось вирвати з рук. Підійшовши ближче, побачила дівчину, яка сиділа на землі і чоловічий силует, що віддалявся від неї вниз по вулиці Лісній. У дівчини була кров на голові, порізані руки, вона трималась за шию та скаржилась на головний біль, пояснивши, що на неї напали, погрожували ножем та відібрали майно;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочин, скоєний разом із її чоловіком - ОСОБА_9 , який в теперішній час відбуває покарання у вигляді позбавлення волі. Наприкінці листопада 2014 року чоловік зателефонував їй та запропонував купити недорогий телефон, для чого вона попросила водія таксі з`їздити за вказаною чоловіком адресою: АДРЕСА_2 та забрати телефон "Samsung" в корпусі білого кольору. Грошові кошти у рахунок вартості телефону у розмірі 500 гривень вона за вказівкою чоловіка перерахувала на картку "ПриватБанку". Про те, що придбаний телефон був викрадений, їй нічого не відомо. Зазначила, що нещодавно їй телефонував ОСОБА_6 , який погрожував їй та просив змінити показання;

- протоколом від 05 січня 2015 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_12 було вилучено мобільний телефон "Samsung GT-16802 імей НОМЕР_1 (а.с.26-29);

- протоколом огляду від 23 листопада 2014 року, згідно з яким місцем вчинення ОСОБА_6 злочину відносно ОСОБА_10 є ділянка місцевості розміром 2x2 метри, розташована зліва від будинку АДРЕСА_3 . Як пояснила ОСОБА_10 , яка брала участь у зазначеній слідчій дії, саме на цьому місці невідома особа, погрожуючи їй ножем, заволоділа майном (а.с.17-21);

- висновком експерта № 2 від 12 січня 2015 року виявлені у ОСОБА_10 рубці передньої поверхні шиї праворуч, згинальної поверхні лівого передпліччя, долонної поверхні третього пальця правої кисті є слідами загоєння ран, що утворились від дії ріжучого предмета, яким міг бути ніж, можливо у термін та за обставин, зазначених в постанові, та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Виявлений забій верхньої губи, закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку утворились від дії тупого предмету, можливо в зазначений термін, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я (а.с.23-24);

- висновком експерта № 2/8 від 21 січня 2015 року з урахуванням локалізації та характеру тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_10 не виключена можливість їх утворення за обставин, зазначених нею під час слідчого експерименту, що вказані в протоколі від 06 січня 2015 року. З урахуванням характеру та локалізації тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої, виключається можливість їх утворення за обставин, вказаних ОСОБА_6 у протоколі слідчого експерименту від 07 січня 2015 року (а.с.101);

- протоколом від 05 січня 2015 року, згідно з яким у лівій кишені куртки ОСОБА_6 було виявлено та вилучено мобільний телефон "S-Tell" імей НОМЕР_2 в корпусі білого кольору (а.с.31-35);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06 січня 2015 за участю потерпілої ОСОБА_10 , де остання вказала, що 23 листопада 2014 року у вечірній час між домами № НОМЕР_3 та № 14 по вул. Лісній в м. Костянтинівці до неї ззаду швидким кроком підійшов хлопець, який лівою рукою схопив її шляхом ліктьового захвату за горло, а правою рукою приставив до горла ніж та вимагав віддати сумку, висловлюючи погрози вбити її. Намагаючись правою рукою відвести від себе ніж, вона поранила о лезо середній палець правої руки. Після поштовху нападника в спину вона впала на коліна, а він почав наносити їй удари ногами в область обличчя, голови, ребер, грудної клітини, попереку, та плечей. Забравши сумку, нападник втік, а їй надали допомогу невідомі чоловік та жінка (а.с.42-51).

Колегія суддів вважає, що показання потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколи слідчих дій та висновки експерта є достовірними та співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. У цих осіб немає підстав для обмовлення останнього, а тому ці докази обґрунтовано були покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що міськрайонний суд безпідставно поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілої ОСОБА_13 , оскільки вона ножа не бачила, а тільки відчувала його доторкання до шиї, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні дали показання щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає ці показання несуперечливими та конкретними, тобто належними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема з протоколами слідчих дій та висновками експерта, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_6 під час розбійного нападу застосував ніж до потерпілої ОСОБА_10 .

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає також необґрунтованим й довід обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що цей ніж не був виявлений органами міліції під час досудового розслідування.

Не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого ОСОБА_6 і про те, що висновок судової медичної експертизи щодо наявності у потерпілої ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, є недопустимим доказом, оскільки експертом проведені дослідження за спливом 10 днів з моменту вчинення злочину, на поясненнях самої потерпілої, та у відсутності достовірних даних щодо дослідження медичних документів потерпілої (амбулаторної карти тощо), так як кримінальним процесуальним законодавством України не передбачено ніяких обмежень щодо часу проведення експертиз, а враховуючи, що згідно з вимогами ч. 3 ст. 101 КПК України, висновок ґрунтується на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, колегія суддів не вбачає порушень закону при безпосередньому огляді експертом потерпілої ОСОБА_10 та її амбулаторної карти (а.п. 23-24).
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необґрунтованим також і довід обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутня амбулаторна карта потерпілої ОСОБА_10 , оскільки обов`язок збирання доказів покладається на сторони кримінального провадження, а суд позбавлений за власної ініціативи збирати будь-які докази, а також те, що обвинуваченим на стадії досудового розслідування, а також під час провадження у суді своїх доводів на спростування висновків судмедекспертиз, наданих як доказ прокурором, не долучив.

Голослівним є твердження обвинуваченого ОСОБА_6 і про те, що судом не був встановлений мотив злочину, оскільки у вироку суду прямо вказано про вчинення останнім даного злочину з «корисливих спонукань» (а.п. 169 об).

Не спростовує висновки суду і довід обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд необґрунтовано відмовив у допиті свідка ОСОБА_9 , з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 65 КПК України, свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Аналіз клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про виклик і допит свідка ОСОБА_9 у судовому засіданні (а.п. 160) свідчить про те, що воно не відповідає вимогам ч. 1 ст. 65 КПК України, оскільки в ньому не вказано на конкретні обставини, які були відомі свідку ОСОБА_9 , що підлягали доказуванню по цьому кримінальному провадженню. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що і в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 також не вказує про це.

У зв`язку з цим, не заслуговує на увагу довід обвинуваченого ОСОБА_6 і про те, що міськрайонний суд необґрунтовано відмовив йому у повторному виклику в судове засідання для допиту потерпілої ОСОБА_10 , оскільки в порушення вимог ч. 13 ст. 352, ст. 353 КПК України, він не вказав у клопотанні обставини, стосовно яких вона не допитувалася (а.п. 162). Відсутня інформація про ці обставини і в апеляційній скарзі останнього.
Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні розбою, є необґрунтованими, дії останнього правильно кваліфіковані районним судом за ч. 2 ст. 187 КК України.

Колегія суддів також вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу (з урахуванням доповнення) обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4