Справа № 1-93
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Заліщицький районний суд Тернопільської області
28 листопада 2007 року

в складі: головуючого суду
Дудяка С.В.

при секретарі Богдану В.М.

з участю прокурора Лазенги О.М.

адвоката Гультай М.В.

підсудного ОСОБА_1.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики справу про
обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя
АДРЕСА_1, із базовою вищою освітою, українця, громадянина України, одруженого,
працюючого головою ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не судженого, в скоєнні злочину
передбаченого ст.ст.191 ч.2, 366 ч.1 КК
України

встановив:

Підсудний ОСОБА_1, працюючи
головою ІНФОРМАЦІЯ_2, будучи службовою особою, з метою заволодіння бюджетними
коштами, які виділялись згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 923 від
19.06.2003 року “Про напрямки використання коштів державного бюджету на
здійснення заходів з подолання наслідків стихійного лиха в сільському господарстві
та розвитку аграрного ринку” 20.01.2003 року уклав фіктивний кредитний договір
з кредитною спілкою “Народна скарбниця”
на суму 42000
гривень, на підставі якого ІНФОРМАЦІЯ_2 з державного бюджету в 2003 році було
виділено 3600 гривень, які ОСОБА_1 використав для погашення відсотків по
отриманому 27.11.2002 року кредиту в кредитній спілці “Народна скарбниця”.

Винність підсудного ОСОБА_1. знайшла
своє повне ствердження в судовому засіданні показами самого підсудного, який
повністю визнав свою вину і пояснив, що
фактично кредит для потреб фермерського господарства в кредитній спілці він
отримав у 2002 році і так, як в 2003 році держава частково компенсовувала
відсотки сільськогосподарським виробникам за отримані кредити в 2003 році, то
він вирішив скористатися такими коштами, для чого оформив в кредитній спілці
“Народна скарбниця” фіктивний кредитний договір.

Стверджується вина підсудного
показами свідка ОСОБА_2, який пояснив, що кредитна спілка позичала ОСОБА_1для
потреб фермерського господарства в 2002 році 32800 гривень. В 2003 році ОСОБА_1
приходив у спілку, щоб переоформити кредитний договір 2002 року на 2003 рік,
однак, чи переоформив даний договір ОСОБА_1, він не пам'ятає.

Винність
підсудного ОСОБА_1. також стверджується і матеріалами кримінальної справи, а
саме: кредитним договором про надання кредитною спілкою “Народна скарбниця”
кредиту в сумі 42000 гривень ОСОБА_1від 20.01.2003 року а.с.53, договором
застави від 20.01.2003 року а.с.55, розхідним касовим ордером № 83 від 20.01.2003 року а.с.56.

А, тому, виходячи із встановленого в судовому засіданні,
суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_1. правильно кваліфіковано за ст.ст.191
ч.2, 366 ч.1 КК України так, як він будучи службовою особою з метою заволодіння бюджетними коштами
подав завідомо неправдиві документи, на підставі яких фермерське господарство
отримало 3600 гривень бюджетних коштів.

Призначаючи міру покарання підсудному ОСОБА_1., суд враховує ступінь
тяжкості скоєного злочину, а саме: те, що скоєний злочин є середньої тяжкості,
особу підсудного, а саме: те, що він раніше не суджений, повністю визнав свою
вину, позитивно характеризується по місцю проживання.

Обставини, які пом'якшують
покарання підсудному, суд враховує, його щире каяття, те, що на його утриманні
перебувають неповнолітні онуки та хвора дружина

Обставин, які обтяжують покарання підсудному, суд не
вбачає.

А, тому, приходить до переконання, що міру покарання
підсудному слід призначити: за ст.191 ч.2 КК України із застосуванням ст.69 КК
України більш м'яку, ніж передбачає санкція ст.191 ч.2 КК України, а саме у вигляді штрафу в дохід
держави в розмірі 1500 гривень без позбавлення права обіймати певні посади чи
займатися певною діяльністю; за ст.366 ч.1 КК України - 850 гривень штрафу в
дохід держави із застосуванням ст.69 КК
України без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною
діяльністю, застосувавши принцип повного поглинення менш суворого покараня
більш суворим.

Керуючись ст.ст. 323,324 КПК
України суд

засудив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину
передбаченого ст.ст.191 ч.2, 366 ч.1 КК України та призначити йому покарання: за ст.191 ч.2 КК України із
застосуванням ст.69 КК України більш м'яку, ніж передбачає санкція ст.191
ч.2 КК України, а саме: у вигляді штрафу
в дохід держави в розмірі 1500 ( одна тисяча п'ятсот) гривень без позбавлення
права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю;

за ст.366 ч.1 КК
України - 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень штрафу в дохід держави із застосуванням ст.69 КК України без
позбавлення права обіймати певні посади
чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст.70 КК України
остаточне покарання ОСОБА_1призначити
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 1500 (одна
тисяча п'ятсот) гривень штрафу в дохід держави без позбавлення права обіймати
певні посади чи займатися певною діяльністю.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_1до
вступу вироку в законну силу залишити попередню - підписку про невиїзд з
постійного місця проживання.

На вирок може бути подано апеляцію протягом 15 діб в
апеляційний суд Тернопільської області через Заліщицький районний суд.

Головуючий: підпис

Копія вірна:

Голова
Заліщицького

районного
суду:
С.В.Дудяк