АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1124/15 Справа № 204/2334/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровськ кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

якою продовжено застосування примусових заходів медичного характеру,

за участю прокурора ОСОБА_8

представників медичного закладу- ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10

особи, щодо якої застосовано примусові заходи

медичного характеру - ОСОБА_7

адвоката - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Адвокатом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 принесена апеляційна скарга на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року, в якій він просить скасувати ухвалу та призначити подальше продовження реабілітаційних заходів в ОСОБА_7 умовах загального нагляду на базі медичної установи-комунальної установи Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року ОСОБА_7 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених постановою Свердловського міського суду Луганської області від 16 листопада 2011 року в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом.

Продовжуючи застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом суд своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_7 страждає тяжким психічним розладом і здійснив дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Посилається на висновок комісії лікарів психіатрів від 02 квітня 2015 року №444, згідно якого хворий ОСОБА_7 підлягає подальшому перебуванню на примусовому лікуванні в психіатричній лікарні із суворим наглядом.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат зазначає про те, що відповідно до висновку комісії лікарів психіатрів від 02 квітня 2015 року №444 після проведеного лікування у ОСОБА_7 спостерігається деяке зниження особливої небезпеки пацієнта до оточуючих та загальна динаміка до одужання у зв`язку з чим, вважає, що продовження лікування ОСОБА_7 повинно бути проходити в умовах загального нагляду на базі медичної комунальної установи Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні. На думку захисника хворий незаконно та необґрунтовано утримується в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.

В запереченнях на апеляційну скаргу адвоката представник ДЗ «Українська психіатрична лікарня із суворим наглядом МОЗ України» вказує про те, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а висновки суду ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах особової справи, медичної документації та висновках. Зазначає проте, що за час перебування хворого на лікуванні відзначалися характерні для встановленого в нього захворювання психічні розлади, перебіг шизофренії мав безперервно - прогредієнтний характер, в клінічний картині захворювання тривалий час виявлялись актуальні маячні ідеї впливу чаклунства, шкоди, подружньої невірності, що стали причиною скоєного суспільно небезпечного діяння. Також вказує на те, що у хворого були порушені критичні функції усвідомлення хвороби й тяжкість діяння було відсутнє, що відповідно до висновку лікарів- психіатрів свідчить про особливу небезпеку пацієнта для оточуючих. Зазначає про те, що доводи адвоката з приводу незаконного утримання хворого є необґрунтованими і безпідставними, оскільки психічний стан хворого хоч і покращився, але не досяг стійкості. Згідно висновку експертів від 20 червня 2011 року ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренії, параноїчної форми. За своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, в такому стані 02 травня 2011 року вчинено суспільно небезпечне діяння вбивство людини, тому потребував застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Під час апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та просив ухвалу суду скасувати та призначити подальше продовження реабілітаційних заходів щодо ОСОБА_7 в умовах загального нагляду.

ОСОБА_7 підтримав доводи апеляції адвоката, та просив продовжити застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із загальним наглядом.

Представники медичного закладу просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду залишити без мін.

Прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги адвоката та просив ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думки учасників судового процесу, дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження разом з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Згідно з вимогами ч.2 ст.95 КК України, особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше

одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник медичного захожу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного зарактеру.

Відповідно до ч.2 ст.514 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, зокрема висновок комісії лікарів психіатрів від 02 квітня 2015 року №444 (а.п.2-4), колегією суддів встановлено, що хворий ОСОБА_7 підлягає подальшому перебуванню на примусовому лікуванні в психіатричній лікарні із суворим наглядом, як висновок так і матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження недоцільності застосування раніше призначеного ОСОБА_7 примусового заходу медичного характеру.

Поряд з цим, з матеріалів подання вбачається, що ОСОБА_7 госпіталізовано до психіатричного закладу з суворим наглядом, як особу, що вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.115 КК України та на даний час він потребує подальшого лікування в умовах психіатричного закладу із суворим наглядом, про що зазначила під час апеляційного розгляду представник медичного захожу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу - ОСОБА_9 .

Доводи адвоката з приводу переведення ОСОБА_7 до лікарні загального нагляду у зв`язку з покращенням психічного стану колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки лікарем психіатром ОСОБА_9 зазначено, що така поведінка хворого має пояснення з точки зору клінічної психіатрії.

Відповідно до ч.5 ст.94 КК України, щодо психічного хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічного хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду, застосовується госпіталізація до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Виходячи з приписів зазначеної норми кримінального закону, застосування інших примусових заходів медичного характеру до таких осіб не передбачено.

Доводи адвоката про відсутність достатніх підстав для прийняття судом рішення щодо продовження примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом, а також про спростування висновків комісії лікарів-психіатрів колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з наданих матеріалів, ОСОБА_7 з 27 січня 2012 року був госпіталізований в ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» на підставі ухвали суду, у зв`язку із застосуванням до нього примусових заходів медичного характеру, враховуючи особисті психічні характеристики хворого, тяжкість скоєного ним злочину та наявності хронічного психічного захворювання.

Висновком комісії лікарів психіатрів №444 від 02 квітня 2015 року ОСОБА_7

поставлено діагноз:хронічне психічне захворювання - шизофренію, параноїдна форма безперервний прогредієнтний тип перебігу, параноїчний синдром, помірно-виражений тип дефекту, етап формування ремісії. На теперішній час у нього зберігалась симптоматика, яка була викладена у висновку комісії лікарів психіатрів №444, характерна для встановленого у нього психічного захворювання: маячення впливу, чаклунства, шкоди, подружньої невірності, що детермінувало скоєне. Враховуючи клінічну картину захворювання, соціально небезпечні тенденції, експертами було рекомендовано застосування до нього примусових заходів медичного характеру, в умовах психіатричної лікарні саме з суворим наглядом.

Таким чином, враховуючи законодавчо встановлені обмеження, висновок комісії лікарів психіатрів №444, підстави для призначення ОСОБА_7 подальшого продовження реабілітаційних заходів умовах загального нагляду, відсутні.

Колегією судів не встановлено порушень районним судом вимог ст.95 КПК України, або проведення дослідження хворого з порушенням вимог Закону України «Про психіатричну допомогу».

На підставі зазначеного, перевіривши відповідні матеріали, у колегії судів не має підстав вважати, що районний суд неналежно дослідив наявні матеріали та не має підстав також вважати, що даний акт обстеження, проведений комісією лікарів психіатрів є необ`єктивним, або він складений не професійно, і тому суд правильно поклав його в основу свого рішення.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, вважає постановлену ним ухвалу обґрунтованою, та не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 514 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді