Єдиний унікальний номер 3
Номер провадження 11-сс/775/63/2015

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 липня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

технічному секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2015 року, якою у кримінальному провадженні № 0000197 задоволено клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області, українця, громадянина України, розлученого, який працював супервайзером в ТОВ «Донецькпродгруп», раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Органами досудового слідства ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України, а саме у тому, що він 26 травня 2009 року, за попередньою змовою зі своїми знайомими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , скоїв напад з метою заволодіння майном громадян ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що супроводжувався застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням до житла, спрямований на заволодіння майном в особливо великих розмірах.

17 червня 2015 року слідчий СВ Костянтинівського МВ ГУ МВСУ України у Донецькій області ОСОБА_14 за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту ОСОБА_9 , посилаючись на те, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3 ч .1 ст. 177 КПК України: 1) ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового розслідування і суду, що підтверджується тим, що суворість покарання за інкримінований злочин може бути ним визнано більш небезпечним, ніж втеча, у зв`язку з чим запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі може вплинути на повне та всебічне розслідування кримінального правопорушення; 2) незаконно впливати на потерпілих і свідків в кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_9 не визнає свою вину, а тому, перебуваючи на свободі, може змушувати або будь-яким іншим чином незаконно впивати на потерпілих та свідків.

Ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду від 19.06.2015 року клопотання слідчого задоволено, до ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 19 червня по 17 серпня 2015 року. Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.4 КК України, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання, передбаченого законом, його можливість незаконного впливу на свідків, які ще недопитані, дані про особу підозрюваного, який не має зареєстрованого місця проживання. Ці обставини, на думку слідчого судді, свідчать про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать його належної поведінки

На зазначену ухвалу слідчого судді підозрюваний подав апеляцію, в якій просить ухвалу скасувати, обрати запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. На обґрунтування апеляції зазначає, що кримінальне провадження стосовно нього було порушено в червні 2009 року. На цей час кримінальне провадження апеляційним судом Запорізької області повернуто прокурору Донецької області для проведення додаткового розслідування, а вирок Дружківського міського суду Донецької області від 20.03.2014 року скасовано. Посилаючись на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ряд інших міжнародних актів, рішення ЄСПЛ по заявам громадян Харченка, ОСОБА_15 , Свершова проти України, звертає увагу на порушення розумного строку як його утримання під вартою, так і розгляду справи. Вказує, що він сьомий рік знаходиться під вартою і подальшої необхідності в цьому не вбачає, так як він має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, має стійкі соціальні зв`язки, і подальше його утримання під вартою є доказом піддання катуванню.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- прокурори заперечували проти задоволення апеляції, пояснили також, що вони не мають відомостей про намагання ОСОБА_16 якимось чином здійснювати тиск на потерпілих, свідків до цього часу;

- захисник підтримав доводи апеляції;

- підозрюваний наполягав на її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали судового провадження та додатково надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляція підозрюваного ОСОБА_16 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду апеляції колегією суддів встановлено наступне:

-27.05.2009року СВ Костянтинівського МВ ГУМВСУ в Донецькій області порушено кримінальну справу № 38-28917 за ознаками злочину, передбаченого ст. 115 ч.2, п.1,6,12 КК України за фактом умисного протиправного спричинення смерті двох і більше осіб, із корисливих мотивів, скоєне за попередньою змовою групою осіб;

- 10.06.2009 року за підозрою у скоєнні злочину, передбаченого ст. 115 ч.2 п.1,6,12 КК України було затримано ОСОБА_9 ;

-13.06.2009 року Костянтинівським міжрайонним судом ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід тримання під вартою, строк якого неодноразово продовжувався судом;

-10.12.2009 року кримінальна справа направлена на розгляд апеляційного суду Донецької області;

- 17.02.2012 року ухвалою апеляційного суду Донецької області кримінальна справа направлена прокурору Донецької області для проведення додаткового розслідування;

- 12.07.2012 року ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ ухвалу суду від 17.02.2012 року скасовано, кримінальна справа направлена на новий судовий розгляд;

- 09.08.2012 року постановою апеляційного суду Донецької області кримінальна справа направлена за підсудністю у Костянтинівський міськрайонний суд;

- 17.01.2013р. ухвалою апеляційного суду Донецької області підсудність кримінальної справи визначено за Дружківським міським судом;

- вироком Дружківського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_9 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.187 ч.4 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності, у скоєнні злочину, передбаченого ст.115 ч.2 п.п.1,6,12 КК України, ОСОБА_16 виправдано;

- 26.03.2015 року ухвалою апеляційного суду Запорізької області вирок суду було скасовано та справа направлена прокурору Донецької області для проведення додаткового розслідування;

- 29.04.2015р. кримінальна справа надійшла до Донецької обласної прокуратури;

-05.05.2015 року кримінальне провадження надійшло до Костянтинівської міської прокуратури та передано до СВ Костянтинівського МВ ГУМВСУ в Донецькій області;

-17.06.2015р. ОСОБА_9 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ст. 187 ч.4 КК України;

Колегія суддів апеляційного суду Запорізької області, скасовуючи вирок місцевого суду та направляючи справу прокурору для додаткового розслідування, міру запобіжного заходу ОСОБА_16 залишила в виді тримання під вартою, але зазначила, що органу досудового розслідування після отримання кримінальної справи необхідно мотивовано вирішити питання про вид запобіжного заходу стосовно підозрюваних та, залежно від цього виду, встановити його тривалість відповідно до положень Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ.

Відповідно до ч.9 ст. 156 КПК в ред.1960 року «При поверненні судом справи прокуророві на додаткове розслідування строк тримання обвинуваченого під вартою обчислюється з моменту надходження справи прокурору і не може перевищувати двох місяців. Подальше продовження зазначеного строку проводиться з урахуванням часу перебування обвинуваченого під вартою до направлення справи до суду в порядку і в межах , встановлених частиною другою цієї статті».

Відповідно до п. 9 Перехідних положень до Кримінального процесуального кодексу України запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, на підставі зазначеної норми закону, слідчий звернувся з клопотанням до слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту ОСОБА_9 .

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним застерегти, що фактично, з урахуванням того, що ОСОБА_16 уже знаходився під вартою з 10 червня 2009року за тим же обвинуваченням, з-під варти не звільнявся, таке застосування запобіжного заходу э фактичним його продовженням .

На думку слідчого, вина ОСОБА_9 в інкримінованому правопорушенні підтверджується доказами:

- Протоколом огляду місця події від 27.05.2009 року. З доданого проколу вбачається, що місцем огляду є домоволодіння АДРЕСА_2 , де виявлені труп чоловіка, інші сліди злочину;

- Протоколом відтворення обстановки та обставин події від 11.06.2009 року з участю підозрюваного ОСОБА_11 , відповідно до якого ОСОБА_17 показав будинок АДРЕСА_3 , куди його та ОСОБА_18 привіз ОСОБА_16 , після чого зразу поїхав. Після цього ОСОБА_17 показав місце, де він та ОСОБА_18 заховали знаряддя злочину та цінності, добуті в результаті нападу;

- Протоколом відтворення обстановки та обставин події від 12.06.2009 року з участю підозрюваного ОСОБА_11 , під час якого він показав місце недалеко від будинку потерпілих, куди 26 травня 2009 року його привіз ОСОБА_16 . Після скоєння злочину він та ОСОБА_18 вийшли з будинку та направились по вул. Островського, де в обумовленому місці їх чекав ОСОБА_16 , який їх провіз на дачу до ОСОБА_18 . По дорозі вони розповіли ОСОБА_16 , що їм довелося вбити ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . На території дачі ОСОБА_18 він, ОСОБА_16 та ОСОБА_20 заховали здобуті в результаті нападу цінності, пістолет, наручники. Після цього ОСОБА_16 поїхав додому;

- ОСОБА_21 з повинною ОСОБА_9 від 10.06.2009 року в якій він заявив, що в кінці травня 2009 року він відвіз ОСОБА_17 в м. Костянтинівку, а сам повернувся в Краматорськ. Біля 16-ої год. йому зателефонував ОСОБА_18 , попросив відвезти його в Костянтинівку, де той вийшов в районі приватних будівель, попросив його зачекати пів години. Через пів години, так як ОСОБА_18 не вийшов, він поїхав в м. Краматорськ. Біля 21-ої год. ОСОБА_18 зателефонував та попросив забрати його в ОСОБА_22 . Він забрав його та ОСОБА_17 в місці, на яке вказав ОСОБА_18 . Після цього він повіз їх на дачу ОСОБА_18 , по дорозі вони сказали, що вбили людей, дали йому значну суму грошей, щоб він мовчав. Але він гроші викинув, так як зрозумів, що вони здобуті в результаті злочину;

- Протоколом відтворення обстановки та обставин події від 11.06.2009 року з участю підозрюваного ОСОБА_9 , під час якого він підтвердив свої пояснення.

Аналіз долучених до клопотання матеріалів, які, на думку слідчого, підтверджують обґрунтованість висунутої ОСОБА_16 підозри, викликає розумний сумнів в наявності попередньої змови між ОСОБА_16 , з однієї сторони та ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , з іншої, саме на скоєння розбійного нападу. Разом з цим, цей висновок зроблено лише тільки на підставі долучених до клопотання матеріалів.

Обираючи ОСОБА_16 міру запобіжного заходу в виді тримання під вартою, слідчий суддя прийняв до уваги обґрунтованість висунутої підозри, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_16 в разі визнання його винуватим, дані про особу відсутність судимості, зареєстрованого місця проживання, наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1ст. 177 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя, не дивлячись на те, що в клопотанні слідчого зазначено тільки два ризики, передбачені п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК, за власною ініціативою, безпідставно виходячи за межі клопотання, значно розширив коло цих ризиків до п`яти, при цьому зовсім не виклав свої міркування щодо цього та чим він обґрунтовує наявність цих ризиків.

Обговорюючи доводи клопотання слідчого, колегія суддів виходить також з наступного. Вироком Дзержинського міського суду від 20 березня 2014 року ОСОБА_16 засуджений за ст. 187 ч.4 КК України до 9 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26.032015 року вирок скасовано, але не за обставинами, що погіршують становище ОСОБА_16 . Таким чином, навіть в разі визнання ОСОБА_16 винним за висунутою підозрою, він не може бути засуджений до покарання більше ніж 9 років позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується, що існує ризик, передбачений п.1 ч.1ст.177 КПК України, тобто можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, зважаючи на суворість покарання, яке може бути призначене підозрюваному в разі визнання його винним.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає можливості незаконного впливу ОСОБА_16 на потерпілих та свідків після того, як він більше 6 років знаходився під вартою, свідки та потерпілі були неодноразово допитані як органом досудового розслідування, так і судом.

Обговорюючи доводи апеляції, колегія суддів також керується положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободи:

«Право на свободу та особисту недоторканність.

1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом;

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення;

ОСОБА_23 ) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу;

e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг;

f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

2. Кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього.

3. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

4. Кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

5. Кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування».

Реалізуючи положення цієї статті, Європейський суд з прав людини в п.62 рішення «Свершов проти України» від 27.11.2008року зазначив: «Суд повторює, що, вирішуючи питання про те, чи було дотримано пункт 3 статті 5, необхідно розглянути і оцінити достатність підстав, які спонукали судові органи у справі, що їх розглядає Суд, ухвалювати рішення із суттєвим відхиленням від принципу особистої свободи і від презумпції невинуватості, яка має враховуватися при будь-якому ув`язненні особи без відповідного вироку суду (див. рішення у справі «Стогмюллер проти Австрії від10.11.1969 року).

Свої висновки суд підтвердив і у справі «Шалімов проти України» від 4 березня 2010 року: П.50 «Суд нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, неможна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватись в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших, справу «Лабіта проти Італії»).

Враховуючи всі викладені в ухвалі обставини в сукупності, колегія суддів вважає, що по справі не встановлені такі специфічні ознаки істинних вимог публічного інтересу, які, з урахуванням презумпції невинуватості, переважили би правило поваги до особистої свободи.

З урахуванням цього колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного для досягнення мети кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 199, 404, 407, 412, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2015 року, якою у кримінальному провадженні № 0000197 задоволено клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України запобіжного заходу у виді взяття під варту скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ Костянтинівського МВ ГУМВС України у Донецькій області про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.

На підставі ч.4 ст.194 КПК України застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_9 терміном до 15 серпня 2015 року.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_9 залишати житло за адресою: АДРЕСА_4 цілодобово, окрім часу з 09.00год. до 11.00 год.

Підозрюваний ОСОБА_9 зобов`язується: - прибувати до прокурора, слідчого за кожною вимогою;

- не відлучатися з м. Добропілля Донецької області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та /або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими по справі;

- носити електронний засіб контролю.

Це зобов`язання застосовується до підозрюваного з дати винесення цієї ухвали до 15 серпня 2015року.

Ухвала підлягає негайному виконанню Добропільським МВ ГУМВС України в Донецькій області.

Ухвала є остаточною і підлягає негайному виконанню.

Судді: