У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого

Пивовара В.Ф.,

суддів

Пошви Б.М. і Шевченко Т.В.,

за участю прокурора потерпілої

Саленка І.В., ОСОБА_1

розглянула в судовому засіданні 14
лютого 2008 року в м. Києві
кримінальну справу за касаційними поданнями прокурорів, які брали участь
у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій та касаційною скаргою
потерпілої ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30
січня 2007 року щодо ОСОБА_2

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від
13 листопада 2006 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 186 КК
України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_2 від призначеного
покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням
на нього відповідних обов'язків.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь
потерпілої ОСОБА_1 224грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

За вироком суду
ОСОБА_2 визнано винуватим і засуджено за те, що він 22.05.2005р.,
приблизно о 11 год. 30 хв., на пішохідній
доріжці між вулицями Залізничній та Садовниченка у м. Павло­граді, поряд із
залізобетонною огорожею підприємства „Заготзерно", користуючись тим, що
потерпіла ОСОБА_1 відійшла у бік та залишила свою сумку без нагляду,
проїжджаючи по вказаній доріжці на велосипеді, відкрито викрав сумку потерпілої і зник з місця події, заподівши останній
матеріальну шкоду на суму 224 грн.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від
30 січня 2007 року вирок щодо ОСОБА_2 скасовано, кримінальну справу на підставі п. 2
ст. 6 КПК України закрито за відсутністю у діях засудженого ОСОБА_2 складу
злочину.

У касаційних поданнях прокурори порушують питання про скасування
ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_2 та направлення справи на новий апеляційний розгляд,
посилаючись при цьому на істотні порушення вимог кримінально-процесуального
закону, в зв'язку з чим суд необґрунтовано скасував вирок і закрив справу.

Потерпіла ОСОБА_1 у касаційній скарзі порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду, посилаючись на істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону, що апеляційним судом справу було розглянуто
у її відсутність, не було взято до ували обставини справи, які встановлено
судом першої інстанції, а переоцінено докази без їх безпосереднього
дослідження.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, пояснення потерпілої
ОСОБА_1 на підтримання касаційної скарги та касаційних подань, думку прокурора,
який підтримав касаційні подання та касаційну скаргу потерпілої, перевіривши
матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи касаційних подань та
скаргу, колегія суддів вважає, що подання та скаргу слід задовольнити, виходячи
з такого.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК України підставами для скасування або зміни
вироку, ухвали чи постанови є, зокрема, істотне порушення кримінально-процесуального
закону, чи неправильне застосування кримінального закону.

Згідно зі ст. 365 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється
апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто
відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним
обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Для цього згідно з ст. ст. 358, 362 КПК України апеляційний суд може
провести судове слідство у повному обсязі чи частково, дати суду першої
інстанції доручення про виконання окремих процесуальних дій в залежності від
оцінки доказів у їх сукупності прийняти одне із рішень, передбачених ст. 366
КПК України.

Відповідно до вимог ст. 377 КПК України в ухвалі апеляційного суду, окрім
інших обов'язкових даних, повинна бути зазначена суть апеляцій, коротко
викладені пояснення осіб, які брали участь у засіданні, і докладно - мотиви
прийнятого судом рішення; усі доводи, що містяться в апеляціях, мають бути
ретельно вивчені, проаналізовані й зіставлені з наявними у справі і додатково
поданими матеріалами, із тим, щоб жоден довід не залишився без відповіді в
ухвалі. У ч. 3 названої статті визначено, що при скасуванні чи зміні вироку в
ухвалі повинно бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме
полягають ці порушення або необґрунтованість вироку.

Як убачається зі змісту ухвали
апеляційного суду, ці вимоги закону апеляційним судом не виконано.

Відповідно до ухвали, апеляційний суд констатує, що обвинувачення ОСОБА_2 у
відкритому викраденні майна потерпілої ОСОБА_1 ґрунтується лише на показаннях
самої потерпілої, яка вказала на засудженого, як на особу, яка проїжджаючи по
доріжці на велосипеді “України” викрала її сумку. Детальний опис ОСОБА_2 і його
велосипеда потерпіла дала лише 25.05.2005р. після його затримання. Крім того,
суд в ухвалі зазначив, що не є прямими доказами показання свідків ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, оскільки вони не були свідками вчиненого злочину, але з таким
висновком суду погодитися неможливо.

Апеляційний суд прийшов до такого висновку без проведення судового
слідства, фактично переоцінивши висновки суду першої інстанції, які той зробив,
безпосередньо дослідивши докази у справі.

Висновок апеляційного суду про недоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України є необґрунтованим. Так потерпіла
ОСОБА_1, як на досудовому, так і в судовому засіданні давала чіткі та
послідовні показання про те, що вона чітко бачила особу, яка викрала у неї
сумку, і ця особа знаходилася від неї у декількох метрах і вона її роздивилася,
а також запам'ятала прикмети злочинця, які ж відразу повідомила співробітникам
лінійного відділу міліції на ст. Павлоград - 1 у м. Павлограді, котрі взявши до
уваги прикмети особи, що вчинила злочин, затримали фактично десь через 15
хвилин ОСОБА_2, якого потерпіла впізнала, як особу, яка викрала у неї сумку. До
того ж її показання підтверджуються показаннями працівників міліції, які є
чіткими та послідовними, як на досудовому слідстві, так і суді. Із цих показань
убачається, що потерпіла їм повідомила прикмети особи, яка викрала у неї сумку,
ще до затримання особи, які співпадали із даними ОСОБА_2 Посилання апеляційного
суду на те, що вина ОСОБА_2 не підтверджується письмовими доказами, нічим не
мотивовано.

У порушення вимог ст. 334 КПК України апеляційний суд у мотивувальній
частині ухвали фактично зробив висновок про недоведеність вини ОСОБА_2 у
вчиненні злочину, а закрив справу на підставі п. 2 ст. 6 КПК України за
відсутністю в його діях складу злочину.

За таких обставин, коли апеляційний суд без проведення судового слідства
переоцінив одні докази, які було розглянуто в суді першої інстанції, і не дав
оцінки іншим доказам, ухвала апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а
кримінальна справа - направленню на новий апеляційний розгляд.

Крім того, апеляційний суд допустився ще однієї помилки. Як убачається з
матеріалів справи ОСОБА_2 засуджено вироком Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 13 листопада 2006 року, тоді як предметом
розгляду апеляційного суду, виходячи з описово-мотивувальної та резолютивної
частини ухвали, було скасовано неіснуючий вирок щодо ОСОБА_2 від 11 листопада
2006 року, який судом першої інстанції - не постановлявся.

При новому апеляційному розгляді справи суд має ретельно перевірити зібрані
у справі докази, дати їм та висновкам суду першої інстанції належну оцінку,
ухваливши, при необхідності, рішення про проведення судового слідства,
перевірити всі доводи апеляцій й з урахуванням усіх обставин справи, прийняти
одне з рішень, передбачених ст. 366 КПК України, та викласти його у
відповідному процесуальному документі згідно з вимогами закону.

Керуючись ст.ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційні подання прокурорів та касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_1
задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2007 року
щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд у той
же суд в іншому складі суддів.

С у д д і :

Пивовар В.Ф. Пошва Б.М. Шевченко Т.В.