Ухвала іменем україни 30 червня 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1,
суддів: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 21 квітня 2015 року у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та жителя АДРЕСА_1,

засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК,

у с т а н о в и в:

Зазначеним вироком ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК - на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК - на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 190 КК - на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 263 КК - на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 листопада 2014 року остаточно визначено покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 4 роки 9 місяців.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду вирок районного суду залишено без змін.

Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за те , що він протягом квітня - червня 2014 року в м. Кременчуці Полтавської області повторно викрав майно, а саме:

- в квітні по АДРЕСА_2 - ОСОБА_5 на загальну суму 7270 грн;

- 18 квітня приблизно о 17.00 год. по АДРЕСА_3 - ОСОБА_6 на суму 1300 грн;

- 19 квітня з кіоску по АДРЕСА_4 - ОСОБА_7 вартістю 650 грн;

- 25 квітня біля магазину «Продукти» по АДРЕСА_5 - ОСОБА_8 вартістю 650 грн;

- 28 квітня приблизно о 02.00 год. із автомобіля біля будинку АДРЕСА_6 - ОСОБА_9 на загальну суму 400 грн;

- 03 травня біля кафе-бару АДРЕСА_7 - ОСОБА_10 вартістю 850 грн;

- 04 травня у приміщенні магазину АДРЕСА_8 - ОСОБА_11 кошти у сумі 800 грн;

- 06 травня приблизно о 19.00 год. з квартири АДРЕСА_9 - ОСОБА_12 вартістю 1400 грн;

- 08 травня приблизно о 01.00 год. з території домоволодіння АДРЕСА_10 - ОСОБА_13 вартістю 2000 грн;

- 15 травня у приміщенні бібліотеки по АДРЕСА_11 - ОСОБА_14 вартістю 450 грн;

- 20 травня з території домоволодіння по АДРЕСА_12 - ОСОБА_15 вартістю 2650 грн та з домоволодіння по АДРЕСА_13 - ОСОБА_16 на суму 350 грн;

- 22 травня з будинку АДРЕСА_14 - ОСОБА_17 вартістю 1400 грн;

- 26 травня з кімнати прибудови до будинку АДРЕСА_15 - ОСОБА_18 вартістю 1270 грн;

- 07 червня з аптеки АДРЕСА_8 - ОСОБА_19 вартістю 600 грн, із роздягальні по АДРЕСА_11 - ОСОБА_20 на суму 650 грн, ОСОБА_21 - вартістю 550 грн та з дитячого садка АДРЕСА_8, НОМЕР_2 - ОСОБА_22 на суму 400 грн;

- 10 червня приблизно о 17.00 год. із кабінету НОМЕР_1 по АДРЕСА_17 - ОСОБА_23 вартістю 800 грн;

- 14 червня в обідній час із приміщення цеху по АДРЕСА_16 - ОСОБА_24 на загальну суму 5880 грн. та біля магазину АДРЕСА_8 - ОСОБА_25 вартістю 800 грн;

- 15 червня з квартири АДРЕСА_18 - ОСОБА_26 на загальну суму 2100 грн та з сараю домоволодіння АДРЕСА_19 - ОСОБА_5 вартістю 940 грн;

- 16 червня з будинку АДРЕСА_19 - ОСОБА_5 вартістю 5205 грн, у магазині «МТС» по АДРЕСА_20 - ОСОБА_27 вартістю 360 грн та біля магазину АДРЕСА_8 - ОСОБА_28 вартістю 1200 грн;

- 17 червня з квартири АДРЕСА_21 - ОСОБА_29 вартістю 470 грн та біля магазину АДРЕСА_22 - ОСОБА_30 на суму 1700 грн.

Також 05 травня 2014 року ОСОБА_4 на території домоволодіння АДРЕСА_23, шляхом зловживання довірою, повторно заволодів майном ОСОБА_31 на суму 300 грн.

Крім цього, 16 травня 2014 року приблизно о 11.00 год. біля коледжу по АДРЕСА_11 працівники міліції виявили та вилучили у ОСОБА_4 бойові припаси - патрони калібру 9 мм та 5 мм, які він придбав, зберігав та носив без встановленого законом дозволу.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений ставить питання про зміну постановлених щодо нього судових рішень у зв'язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та даним про його особу через суворість. Зазначає, що суд не повною мірою врахував обставини, які пом'якшують покарання. Просить призначити більш м'яке остаточне покарання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Що ж стосується доводів засудженого про порушення щодо нього загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання урахував ті дані й обставини, на які є посилання в касаційній скарзі, зокрема визнав пом'якшуючими покарання обставинами: щире каяття засудженого, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих збитків.

Разом із тим, суд взяв до уваги підвищену суспільну небезпечність дій засудженого, на що вказують не тільки наявність обтяжуючої покарання обставини - рецидиву злочину, а й те, що ОСОБА_4, будучи неодноразово судимим за скоєння аналогічних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став і протягом нетривалого часу (менше ніж три місяці) вчинив значну кількість (понад 30) крадіжок чужого майна. З огляду на це суд призначив покарання засудженому у межах санкції закону, за яким його засуджено.

Таким чином, призначивши засудженому за сукупністю злочинів остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 9 місяців, суд не порушив вимог статей 65-67 КК, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. Стосовно доводів, викладених в апеляції засудженого, аналогічних доводам у його касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 21 квітня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3