Справа № 11-96/11 Головуючий у І інстанції Олійник
Категорія - ст. 185 ч.2 КК України Доповідач Шахова О. Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1
суддів Демченка О.В., Борисенка І.П.

з участю прокурора Надточій О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 листопада 2010 року.

Цим вироком :

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючий, не одружений, перебуває в цивільному шлюбі, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимий:

-Ніжинським міським судом Чернігівської області 11 липня 2000 року за ст.ст. 140 ч.2, 143 ч.2, 140 ч.3, 42, 46-1 КК України(1960 року) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна з відстрочкою виконання вироку на 2 роки та штрафу 680 гривень;

-Рівненським міським судом Рівненської області 01 листопада 2001 року за ст.ст. 140 ч.2, 42 КК України (1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

-Деснянським районним судом м.Києва 26 травня 2003 року за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, постановою Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2005 року умовно-достроково звільнений від відбування покарання на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 25 днів;

-Шевченківським районним судом м.Києва 28 грудня 2006 року за ст.ст. 185 ч.2, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

-Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області 19 липня 2010 року за ст. 185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі;

засуджений:

- за ст. 185 ч. 2 КК України до 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.4 КК України в строк покарання зараховано частково не відбуте покарання за попереднім вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 липня 2010 року у вигляді 6 місяців позбавлення волі і остаточно ОСОБА_2 призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст.81 КПК України.

Вироком суду ОСОБА_2 визнаний винним та засуджений за наступне.

29 червня 2010 року о 15 годині він, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1, умисно, з корисливим мотивом, здійснив таємне викрадення мобільного телефону марки „Samsung D-9001, вартістю 569 гривень 25 копійок, із сім-картою оператора мобільного звязку „Київстар, вартістю 25 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_3, після чого з місця вчинення злочину зник, чим заподіяв матеріальну шкоду потерпілій на суму 594 гривні 25 копійок.

В апеляції засуджений ОСОБА_2, не погоджуючись з вироком суду, просить змінити його та помякшити призначену судом міру покарання. Вказує на те, що при розгляді справи суд невірно розцінив його позицію щодо невизнання вини, оскільки він не визнає лише факту таємного викрадення телефону, так як перебував з потерпілою у фактичних шлюбних відносинах, мав вільний доступ до її речей, неодноразово користувався її телефоном та мав намір його повернути. Посилається на те, що обираючи міру покарання суд першої інстанції призначив надто суворе покарання, не в повній мірі врахувавши обставини, що його помякшують, а саме те, що телефон був повернутий потерпілій і вона не понесла ні матеріальної, ні моральної шкоди, він вибачився за свій вчинок, потерпіла у судовому засіданні не мала до нього претензій та просила суворо не карати.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а призначену судом міру покарання необхідною та достатньою для виправлення засудженого, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом ґрунтується на допустимих і достатніх, ретельно досліджених у судовому засіданні доказах, детально викладених у вироку, які узгоджуються між собою та яким суд дав належну юридичну оцінку.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_2 вину в предявленому обвинуваченні не визнав посилаючись на те, що умислу на викрадення телефону не мав, оскільки перебував у шлюбних відносинах із потерпілою, та в його діях вбачається злочин за ч. 1 ст. 192 КК України, оскільки телефон взяв для користування та збирався повернути, але дозволу користування телефоном не просив.

Твердження ОСОБА_2 про те, що він не мав наміру на таємне викрадення мобільного телефону спростовується зібраними по справі доказами, показаннями самого засудженого, які він давав під час досудового слідства, показаннями потерпілої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд, мотивуючи у вироку про доведеність вини засудженого в скоєнні даного злочину, обґрунтовано послався як на один із доказів на первинні показання ОСОБА_2, які ним були дані на досудовому слідстві в якості підозрюваного (а.с. 45) та обвинуваченого (а. с 59, 70), з яких вбачається, що ОСОБА_2 не заперечував проти факту таємного викрадення у потерпілої з корисливих мотивів мобільного телефону.

Дані показання об'єктивно узгоджуються з іншими матеріалами справи, а саме: протоколом прийняття заяви про злочин від 08 липня 2010 року (а. с. 4) згідно якого потерпіла повідомляє про викрадення у неї мобільного телефону ОСОБА_2, протоколом виявлення, огляду та вилучення від 08 липня 2010 року мобільного телефону (а. с. 7), відповідно до якого мобільний телефон «Samsung D-900I» вилучений у ОСОБА_4 наданий їй ОСОБА_2 для подальшої реалізації, товарним чеком на суму 212 грн. 06 коп. отриманого ОСОБА_4 в ломбарді (а.с.15), висновком експерта від 16 серпня 2010 року, згідно якого залишкова вартість мобільного телефону «Samsung D-900I» складає 569 грн. 25 коп. (а. с. 19).

Також, обставини викрадення мобільного телефону підтвердила в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3, яка показала, що шлюбні відносини із ОСОБА_2 на період скоєння ним даного злочину були припинені і вони разом не проживали, спільного господарства не вели. 29.06.2010 року він прийшов до неї в її квартиру попрощатись, так як його мали судити за крадіжку наступного дня. Перебував він у неї десь хвилин 20. Після того, як пішов, вона виявила, що зник її телефон, зрозуміла, що викрав його ОСОБА_2. Намагалася самостійно повернути свій телефон, але на її вимогу засуджений не реагував, запевняючи, що телефону не брав. Вона вимушена була звернутися до міліції.

Винність ОСОБА_2 підтверджується дослідженими судом показаннями свідка ОСОБА_4, яка на прохання засудженого здала телефон до ломбарду і який за її свідченнями ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_3

Таким чином, увесь комплекс наявних в справі доказів беззаперечно свідчить про скоєння засудженим ОСОБА_2 злочину, за який він був визнаний винним судом. А тому, твердження засудженого про те, що умислу на скоєння даного злочину у нього не було, суд правильно розцінив, як позицію захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинення зазначеного діяння.

Злочинні дії ОСОБА_2, які виразились у таємному викраданні чужого майна, повторно, правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України.

Міру покарання засудженому суд обрав у відповідності до вимог ст. 65 КК України у межах санкції інкримінуємої статті, з урахуванням суспільної небезпеки скоєного злочину, особи винного, який раніше судимий, відсутність обставин, що помякшують та обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину.

Суд правильно призначив засудженому остаточне покарання, за правилами ст. 70 ч.4 КК України шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком.

Всі обставини, на які посилається засуджений в своїй апеляції, судом першої інстанції при призначенні покарання, враховані, тому призначене ОСОБА_2 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а доводи засудженого про надмірну суворість покарання колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання апелянта на те, що викрадений мобільний телефон, був повернутий потерпілій і це є помякшуючою обставиною - не може бути прийнято до уваги, оскільки телефон потерпілій був повернутий працівниками міліції в результаті проведення оперативно-розшукових заходів.

Підстав для помякшення покарання засудженому ОСОБА_2, як про це йдеться у апеляції, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального законодавства, що б притягло за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засуджено ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 листопада 2010 року відносно ОСОБА_2 без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_6