Справа № 524/60/15-к
У Х В А Л А
14.01.2015 року. Слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю: представника потерпілої - адвоката ОСОБА_3 , слідчого СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 , розглянувши у закритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо не вирішення клопотання, -
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність слідчого СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 , що полягає у не вирішенні клопотання представника потерпілої у строк, передбачений ст. 220 КПК України.
У скарзі ОСОБА_3 просить визнати незаконною бездіяльність слідчого СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 та зобов`язати його вирішити клопотання по суті.
Заслухавши представника потерпілої, яка підтримала скаргу і просила задовольнити, пояснення слідчого, який підтвердив факт отримання ним клопотання представника потерпілої, прихожу до наступного.
В судовому засіданні встановлено, що слідчим отримано клопотання представника потерпілої 22.12.2014 року та не вирішено дане клопотання до цього часу.
Відповідно до положень частини 1 статті 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
За таких обставин, вимоги про зобов`язання слідчого СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 розглянути клопотання представника потерпілої від 18.12.2014 року підлягають до задоволення.
Що стосується вимог про визнання незаконною бездіяльності слідчого СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 , то при їх вирішенні суд виходить з наступного.
У рішенні Конституційного суду України від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 (абз. 4-5 п. 4.3.) викладена правова позиція Конституційного суду України про те, що здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. До того ж імперативний припис пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.
Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.
Таким чином, Конституційний Суд України висловив правову позицію про те, що скарги щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини повинні розглядатися судом, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.
Разом з тим, вказане рішення Конституційного Суду України, не зобов`язуєсуд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ визнавати обґрунтованими та задовольняти вимоги про визнання незаконною бездіяльності слідчого або прокурора.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, визнання незаконною бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб віднесено до способів захисту цивільних прав та інтересів.
Пунктом 18 ч. 1 ст. 3 КПК України встановлено, що слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Згідно ч. 2 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Отже, до повноважень слідчого судді не віднесено функцію захисту цивільних прав та інтересів, а судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні повинен здійснюватися способами, визначеними п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 307 КПК України.
Крім того, зі змісту ст. 40 КПК України, якою визначено статус та права слідчого органу досудового розслідування у кримінальному судочинстві, вбачається, що слідчому як учаснику процесу діючим КПК України надані права щодо провадження досудового розслідування і не надано прав, які б забезпечили можливість слідчому захищатися або оскаржити рішення про визнання незаконною його бездіяльності.
Статтею 20 КПК України визначено зміст такої загальної засади кримінального судочинства, як забезпечення права на захист учасникам процесу та встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Отже, зважаючи на те, що діючим КПК України не передбачено процесуальний порядок реалізації права слідчого на захист від звинувачень у незаконній бездіяльності та не надано право слідчому подавати докази чи заперечення проти цих звинувачень, а ч. 2 ст. 307 КПК України не надано право слідчому судді приймати рішення про визнання незаконною бездіяльності слідчого чи прокурора, вважаю, що в задоволенні скарги ОСОБА_3 в частині визнання незаконною бездіяльності слідчого необхідно відмовити з тих підстав, що така вимога не ґрунтується на законі, а задоволення цієї вимоги порушувало б принцип змагальності сторін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 20, 26, 110, 303-307 КПК України, слідчий судя, -
Скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.
Зобов`язати слідчого СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 розглянути клопотання представника потерпілої адвоката ОСОБА_3 від 18 грудня 2014 року протягом 3 днів з дати постановлення даної ухвали.
В іншій частині відмовити в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: