Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8.,
суддів ОСОБА_9 ОСОБА_10.,
за участю прокурора представника потерпілого захисника ОСОБА_11, ОСОБА_4,ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні у м. Києві 30 квітня 2015 року кримінальну справу за касаційними скаргами захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2015 року щодо останнього.

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2012 року

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1, такого, що судимостей не мав,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Згідно з цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він ІНФОРМАЦІЯ_2 року о 21.30 год., керуючи автомобілем марки

«ВАЗ-21099», державний номерний знак НОМЕР_1, у темний час доби, рухаючись автодорогою «М-06» сполученням «Київ-Чоп» у напрямку

м. Ужгорода, проїжджаючи перехрестя вулиць Дзержинського

та Лавківської у м. Мукачевому, ігноруючи дорожній знак «5.35-1-5.35.2-Пішохідний перехід», порушив вимоги пунктів 1.3, 1.4, 1.5, 1.10, 2.3 «б», 4.7, 4.16, 12.3, 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху України, унаслідок чого допустив виїзд на зустрічну смугу руху та наїзд на пішохода

ОСОБА_7, яка рухалась пішохідним переходом.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці події.

Вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня

2015 року цей вирок районного суду в частині призначеного покарання скасовано та призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

У касаційних скаргах засуджений та захисник просять змінити оскаржуваний вирок апеляційного суду і застосувати до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України, тобто звільнити його від відбування покарання з випробуванням, стверджуючи, що застосування цього положення при визначенні покарання для засудженого буде справедливим та сприятиме його виправленню і перевихованню. При цьому особи, які подали касаційні скарги, акцентують увагу суду на даних, що позитивно характеризують ОСОБА_6 та його поведінку після дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав касаційні скарги, представника потерпілого та прокурора, які заперечували проти задоволення касаційних скарг і просили залишити без зміни оскаржуваний вирок, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що

у задоволенні касаційних скарг слід відмовити з таких підстав.

Доведеність винуватості у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України

ні засудженим, ні його захисником не оспорюються.

Їх же доводи про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, що стало результатом незастосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, є безпідставними.

Так, мотивуючи своє рішення щодо справедливого виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6, апеляційний суд урахував дані про його особу (позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, є особою молодого віку, вперше притягається

до кримінальної відповідальності), а також обставини, що пом'якшують покарання винного (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину).

Крім того, оцінивши правильність та законність звільнення засудженого від відбування покарання, апеляційний суд взяв до уваги те,

що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, а також конкретні обставини,

які стали передумовами дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої померла людина, а саме: засуджений, будучи обізнаним про несправності свого автомобіля, у темний час доби за поганих погодних умов

виїхав із дому і, рухаючись з великою швидкістю, здійснив наїзд

на ОСОБА_7, яка перебувала у цей час на пішохідному переході.

Також апеляційний суд урахував тяжкі наслідки, що настали через протиправне діяння ОСОБА_6 та носять характер невиправних, та думку потерпілих, які наполягали на призначенні винному покарання у виді позбавлення волі.

Взявши до уваги наведені факти, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання

з випробуванням, однак, визначаючи справедливий вид та міру покарання, прийняв рішення про призначення такого покарання у виді позбавлення волі але у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією частини статті, інкримінованої ОСОБА_6

З огляду на конкретні обставини справи, виключно позитивну характеристику винного, його поведінку одразу після вчинення після наїзду на пішохода та протягом досудового і судового слідства, позиції потерпілих щодо необхідного виду покарання для винного та незворотні наслідки дорожньо-транспортної пригоди колегія суддів вважає призначене

ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України без застосування інституту звільнення від його відбування, справедливим та таким, що відповідає вимогам ст. 65 зазначеного Кодексу.

При цьому, враховуючи доводи засудженого та його захисника, наведені у їх касаційних скаргах, підстав вважати покарання, призначене ОСОБА_6, несправедливим унаслідок суворості, а також для його пом'якшення чи застосування положень ст. 75 згаданого Кодексу

і звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах справи не встановлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та п. 15

розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10