У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.,

суддів

Кривенди О.В., Мороза М.А.

розглянула
у судовому засіданні 21 серпня 2008 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на постановлені щодо ОСОБА_2 судові
рішення.

Вироком Заставнівського
районного суду Чернівецької області від 28 листопада 2006 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
уродженця с. Магала

Новоселицького району Чернівецької області,

двічі судимого, останній раз 13 травня 1999 року

звільненого 8 серпня 2001 року згідно

Закону України «Про амністію» від 5 липня 2001 року,

засуджено
за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки
позбавлення волі, за ч. 4 ст. 296 КК України на 3 роки позбавлення волі, а на
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено 4 роки позбавлення
волі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Чернівецької області від 6 лютого 2007 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він
5 травня 2002 року у с. Василів Заставнівського району, перебуваючи у стані
алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок із мотивів явної
неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, із ножем у
руці безпричинно пристав до ОСОБА_3, не реагуючи на намагання жителів села припинити
його хуліганські дії, підбіг до ОСОБА_4, та умисно вдарив потерпілого ножем у спину, спричинивши йому тяжке
тілесне ушкодження.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 зазначає, що у справі ОСОБА_2 неправильно
застосовано кримінальний закон. Посилається
на те, що засудженому не призначено остаточне покарання на підставі ст. 70 КК України. Стверджує, що суд визнав
ОСОБА_2 винним за ч. 4 ст. 196 КК України, яка Кримінальним кодексом не
передбачена, а засудив за ч. 4 ст. 296 КК України. Указує, що суд не звернув
увагу на підстави для звільнення засудженого від відбування покарання з
випробуванням. Просить скасувати судові рішення та направити справу на новий
судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Захисник ОСОБА_1., звертаючись
до Верховного Суду України з касаційною скаргою,
долучив до нього копію вироку, підписану суддею
Спіжавкою Г.Г.
та завірену печаткою суду. У цій копії вироку двічі зазначено, що суд
кваліфікує дії засудженого за ч. 4 ст. 196 КК України замість ч. 4 ст. 296 КК
України, не викладені показання свідків (речення обірвані), остаточне покарання
на підставі ст. 70 КК України призначено взагалі не ОСОБА_2, а ОСОБА_5. Крім
того, вирок написаний з великою кількістю орфографічних помилок.

Проте у вироку суду, який міститься у матеріалах справи, зазначені помилки
відсутні.

З метою з'ясування причини зазначеної розбіжності й встановлення, яке саме
рішення дійсно було прийнято судом першої інстанції та яким чином захиснику
була вручена зазначена завірена копія вироку, Верховним Судом України справу
було знято з касаційного розгляду та направлено голові апеляційного суду
Чернівецької області для проведення службової перевірки.

За результатами службової перевірки встановлено, що суддею постановлено та
оголошено вирок, який міститься у матеріалах справи. Що стосується копії
вироку, долученої захисником до касаційної скарги, то згідно рішення ради
суддів Чернівецької області від 27 червня 2008 року секретарем судового
засідання було помилково надано захиснику копію проекту вироку, яка не може
бути прийнята до уваги.

З вироку, що міститься у матеріалах справи, убачається, що суд виконав
передбачені законом правила призначення покарання. Зокрема, у вироку правильно
зазначено прізвище, ім'я, по-батькові ОСОБА_2, статті кримінального кодексу, за
якими його засуджено, призначено покарання за сукупністю злочинів, відсутні
орфографічні помилки.

Тому твердження у скарзі захисника ОСОБА_1 про неправильне застосування
судом кримінального закону є безпідставними.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень
кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування постановлених у
справі судових рішень.

Покарання ОСОБА_2 призначено
відповідно до вимог ст. 65 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, та є
необхідним і достатнім для виправлення засудженого й попередження нових
злочинів.

Отже, підстав для задоволення
касаційної скарги захисника ОСОБА_1 та призначення справи до касаційного
розгляду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а
:

у задоволенні касаційної скарги захисника ОСОБА_1 відмовити.

С у д д і :

Кравченко К.Т. Кривенда О.В. Мороз М.А.