АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/280/15 Справа № 708/245/14-к Категорія: ч. 2 ст. 186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддів секретаря судового засідання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 08 квітня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, не працює, раніше судимий Чигиринським районним судом:

1) 03.08.2005 року за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст.186 КК України до семи років позбавлення волі; 10.03.2010 року постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси звільнений умовно-достроково, невідбутий строк 2 роки 1 місяць;

2) 19.09.2012 року за ч. 3 ст.186 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на три роки; згідно з ст. 89 КК України судимість не знята і не погашена,

засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Чигиринського районного суду від 19.09.2012 року у виді п`яти років позбавлення волі, і остаточно визначено до відбування 6 (шість) років позбавлення волі; запобіжний захід змінено на взяття під варту із зали суду, а строк відбування покарання визначено з 08.04.2014 року; вирішена доля речових доказів в порядку ст. 100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, будучи раніше неодноразово судимим, останній раз 19.09.2012 року Чигиринським районним судом за ч. 3 ст.186 КК України, на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно 22.11.2013 року о 18 год., перебуваючи на автодорозі сполученням "Чигирин-Галаганівка", неподалік автобусної зупинки, що розташована напроти колишньої шкіргалантерейної фабрики, відкрито по відношенню до ОСОБА_10 із застосуванням насильства до останньої, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, з корисливих мотивів, незаконно заволодів її жіночою сумочкою вартістю 300 грн., в якій знаходились мобільний телефон «Нокіа 1280» вартістю 350 грн. з сім-картою мобільного оператора "Київстар" вартістю 10 грн., цифровий фотоапарат "Nіkоn Сооlріх S6200м вартістю 2 000 грн. з флеш-картою місткістю 8 GВ вартістю 80 грн., який знаходився у чохлі вартістю 30 грн., а всього завдав ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 2 770 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з доповненнями та додатками до неї (а.м.к.п. 54, 70-70, 91), в яких просив вирок скасувати, призначити новий судовий розгляд справи, звільнити його від відбування покарання за злочин, якого він не скоював; змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на інший, більш м`який та направити матеріали кримінального провадження на новий судовий розгляд через однобічність, неповноту досудового розслідування та судового слідства. Вказував, що суд взяв до уваги лише покази потерпілої ОСОБА_10 , не взявши до уваги покази інших свідків, в тому числі тих, які взагалі не були допитані у судовому засіданні, але могли підтвердити його алібі щодо інкримінованого йому злочину, а саме свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Апелянт також зазначив, що ні під час досудового розслідування, ні в судовому засіданні він не мав захисника, якого ніхто йому не забезпечив, і, користуючись цим, працівники міліції з застосуванням обману, погроз та тиску примушували його зізнатися у вчиненні злочину, якого він не скоював, а перебував на території свого маєтку, що можуть підтвердити свідки.

Але суд не провів належної судової оцінки фактичних обставин кримінального провадження. Під час розгляду справи суд керувався лише показаннями потерпілої, які, крім її слів, нічим не підтверджуються. В той же час його покази та доводи суд до уваги не брав. Апелянт просив викликати до суду та допитати в якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які повністю підтверджують його невинуватість у скоєнні цього злочину.

Ухвалою Апеляційного суду від 03.07.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 було залишено без задоволення, вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 08.04.2014 року відносно ОСОБА_8 було змінено, а саме виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду як на докази вини обвинуваченого на покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які не допитувалися безпосередньо в суді першої інстанції. У решті вирок суду було залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 03 липня 2014 року щодо ОСОБА_8 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд у суді апеляційної інстанції з причини формального підходу апеляційного суду до розгляду апеляції обвинуваченого, недостатньої перевірки доводів апеляційної скарги та невідповідності змісту ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, які в ній указані.

Захисник ОСОБА_9 також просив задовольнити апеляцію обвинуваченого.

Прокурор заперечив проти задоволення скарги обвинуваченого, просив її відхилити.

Потерпіла ОСОБА_10 підтримала позицію прокурора, просила відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_8 .

За згодою учасників кримінального провадження, враховуючи зміст ухвали ВССУ, у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції було вирішено провести часткове судове слідство в частині допиту обвинуваченого, потерпілої, окремих свідків, дослідження окремих матеріалів кримінального провадження, в тому числі щодо даних, які характеризують особу обвинуваченого.

ОСОБА_8 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції показав, що злочину відносно потерпілої ОСОБА_10 він не вчиняв, й не знає нічого про обставини його вчинення 22 листопада 2013 року. Втім, 27 листопада 2013 року він, йдучи до магазину повз автобусну зупинку, знайшов пакет чорного кольору, у якому були мобільний телефон і фотоапарат. Він не знав, кому ці речі належать, і забрав їх собі. Зокрема, фотоапарат він поклав дома в сервант, а телефон дав покористуватися своєму братові, оскільки його телефон зламався. Через деякий час за цим телефоном через брата до нього приїхали працівники міліції, яким він все розповів. Вказав, що 22 листопада 2013 року вечором він не міг вчинити злочину щодо ОСОБА_15 , оскільки вечором цього дня він постійно перебував разом із своєю знайомою ОСОБА_12 спочатку в аптеці, де вона працює, а потім до 23 години - у себе вдома. До цього він перебував на роботі, оскільки неофіційно працював у ОСОБА_11 , що останній може підтвердити. Про злочин щодо потерпілої він сам дізнався лише наступного дня (23 листопада 2013 року) від свого начальника ОСОБА_11 на роботі, який розказав, що вчора біля зупинки пограбували якусь дівчину.

Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції показала, що 22 листопада 2013 року вона поверталася додому й говорила по телефону, тримаючи його в лівій руці, а сумку в праві руці. Неподалік від автобусної зупинки на неї ззаду несподівано підійшов один чоловік, закрив рукою рота, завалив на землю і відібрав сумку з речами. Було темно, й вона бачила лише загальні риси фігури нападника. Втім, вона запам`ятала його голос, оскільки в ході нападу він грубо відреагував на її крики фразою на кшталт «Чого ти кричиш?!» Під час впізнання в ході досудового розслідування за голосом вона впевнено впізнала ОСОБА_8 як особу, яка її пограбувала. Також його статура повністю відповідає статурі грабіжника, якого вона бачила. Абсолютно впевнена, що саме ОСОБА_8 і є тим грабіжником, який її пограбував. З речей, які у неї викрали, їй повернули лише телефон і фотоапарат, знайдені у ОСОБА_8 . Інші речі зникли.

За клопотанням апелянта суд апеляційної інстанції також здійснив виклики тих двох свідків, на допиті яких він наполягав.

Зокрема, свідок ОСОБА_11 телефонограмою повідомив, що він не являється свідком у цьому кримінальному провадженні, а тому нічого не може повідомити суду й не бачить доцільності свого прибуття у судове засідання. Враховуючи, що обвинувачений у своїх показах вказав на те, що цей свідок може підтвердити лише факт його ( ОСОБА_8 ) перебування 22 листопада 2013 року на роботі до 15 години дня, тоді як подія інкримінованого обвинуваченому злочину мала місце о 18 годині того ж дня, обвинувачений та його захисник відкликали своє клопотання щодо необхідності виклику цього свідка. Тому колегія суддів не визнала доцільним повторно запрошувати цього свідка до суду, оскільки те, що він навіть зі слів обвинуваченого міг би підтвердити, не має істотного значення для перевірки обґрунтованості доводів обвинуваченого щодо власної невинуватості.

Свідок ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції показала, що вона знайома з ОСОБА_8 , й у 2013 році вони підтримували дружні стосунки. Зокрема, він завжди зустрічав її з роботи, коли вона працювала прибиральницею в аптеці в центрі м. Чигирин. Оскільки вона прибирала в аптеці по вівторках, середах і п`ятницях, вона може з упевненістю сказати, що і в п`ятницю 22 листопада 2013 року ОСОБА_8 забирав її з роботи, й вони далі проводили час разом. Однак, вона показала, що завжди закінчувала роботу близько 19 години 00 хвилин, й ОСОБА_8 приходив по неї незадовго до закінчення роботи, приблизно о 18 годині 30 хвилин.

У зв`язку з цим, було поставлене питання присутній у судовому засіданні потерпілій, а саме: Як далеко розташоване місце, де її пограбували, від центру м. Чигирин?». Потерпіла відповіла, що на відстані близько трьох кілометрів або близько 40 хвилин пішої ходи. При цьому ще раз сказала, що абсолютно впевнена в тому, що саме ОСОБА_8 її пограбував.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого, захисника вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню за відсутністю обґрунтованих підстав для цього, однак вирок суду першої інстанції необхідно змінити, оскільки суд під час його постановлення послався на покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , надані в ході досудового розслідування, тоді як ці свідки не були безпосередньо допитані у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в цілому дотримався указаних вимог, обґрунтовано встановивши обставини вчиненого обвинуваченим діяння, надавши їм правильну кваліфікацію; обґрунтовано встановивши винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та призначивши йому необхідне і достатнє для виправлення покарання. На думку колегії суддів, при призначенні покарання суд першої інстанції належно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, аспекти наявності чи відсутності обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю позиції суду першої інстанції в частині достатності дослідженої судом сукупності доказів для визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні поставленого йому у вину злочину, враховуючи, що потерпіла ОСОБА_10 абсолютно впевнено впізнає його як особу, яка вчинила відносно неї злочин, що вона чітко підтвердила в суді апеляційної інстанції, а також враховуючи факт виявлення у ОСОБА_8 викрадених у потерпілої речей.

Версію обвинуваченого про те, що він нібито знайшов належні потерпілій телефон і фотоапарат через кілька днів після події злочину на дорозі біля автобусної зупинки, на думку колегії суддів, є вигаданим обвинуваченим способом уведення суду в оману з метою уникнення справедливої відповідальності за вчинене. Наявне у нього нібито алібі про те, що на час вчинення злочину відносно потерпілої він перебував у себе вдома в компанії знайомої ОСОБА_12 , показами останньої не підтверджується. За змістом її показів, ОСОБА_8 прийшов 22 листопада 2013 року забирати її з роботи близько 18 години 30 хвилин у центр м. Чигирин, де вона працювала, тоді як пограбування потерпілої відбулося близько 18 години 00 хвилин у місці, яке розташоване на відстані близько трьох кілометрів від центру м. Чигирин. Тобто обвинувачений цілком міг, пограбувавши потерпілу, встигнути дійти до місця роботи своєї подруги ОСОБА_12 , щоб забрати її з роботи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого в тій частині, що в ході досудового розслідування працівники міліції, застосовуючи недозволені методи розслідування, змусили його давати неправдиві визнавальні покази, колегія суддів вбачає їх такими, які не можуть мати істотного впливу на зміст ухваленого судом вироку, оскільки в суді першої інстанції він свою вину не визнавав і його визнавальні покази в ході досудового розслідування не бралися судом до уваги при ухваленні вироку. Визнаючи ОСОБА_8 винуватим, суд виходив з сукупності інших доказів. Щодо самого факту застосування недозволених методів розслідування, про що вказує обвинувачений, колегія суддів вбачає, що він та його захисник не позбавлені права звернутися з цього приводу з відповідною заявою до органів прокуратури.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності у нього в ході досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції захисника, колегія суддів вбачає, що інкримінований ОСОБА_8 злочин, а також дані про його особу, не вказують на те, що йому в обов`язковому порядку мав бути забезпечений захисник відповідно до вимог ст. 52 КПК України. Даних про те, що він звертався з клопотаннями про надання йому захисника в ході досудового розслідування чи судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції у матеріалах кримінального провадження немає. Натомість йому неодноразово роз`яснювався зміст його права на захист, про що він розписувався у відповідних процесуальних документах, зокрема в повідомленні про підозру, протоколі допиту у якості підозрюваного (а.м.к.п., сформованих в ході досудового розслідування, 56-59). Тому ці доводи колегія суддів відхиляє.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 08 квітня 2014 року щодо ОСОБА_8 змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання суду як на докази винуватості обвинуваченого на покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. Для особи, яка перебуває під вартою, строк на оскарження обчислюється з часу отримання копії ухвали суду.

Головуючий :

Судді :