Номер провадження: 11-кп/785/651/15
Номер справи місцевого суду: 523/1325/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 05.03.2015 р., яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Чок-Майдан, Комратського району, Молдови, громадянин України, з вищою освітою, вдовець, пенсіонер, не судимий, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч.1 ст.286 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) грн.

Стягнуто з ПАТ Страхова компанія РІТЕЙЛ-СТРАХУВАННЯ на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн.

Стягнуто з ПАТ Страхова компанія РІТЕЙЛ-СТРАХУВАННЯ на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3564 (три тисячі п`ятсот шістдесят чотири) грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на суму 3390 (три тисячі триста дев`яносто) грн. 66 коп.,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_7 засуджений за те, що близько 8 години 30 хвилин 20 грудня 2014 року він, керуючи технічно справним автомобілем Toyota Carina, р.н. НОМЕР_1 , рухаючись із швидкістю близько 40 км/год навпроти будинку №100 по крайньому лівому другому ряду проїжджої частини пр-ту Добровольського в м. Одесі з боку вул. Затонського в напрямку вул. Академіка Заболотного, в порушення Правил безпеки дорожнього руху, передбачених п.п. 2.3б, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР), будучи неуважним та, не стежачи за дорожньою обстановкою, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким у першому правому ряду призупинився інший транспортний засіб, не переконався у відсутності на вказаному переході пішоходів, вчасно не зупинив керований ним автомобіль та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка в темпі кроку перетинала проїжджу частину справа наліво по ходу руху транспортного засобу.

Наслідком даної дорожньо-транспортної пригоди також стало отримання ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень у виді закритого крайового переламу медіального виростку плечової кістки лівого передпліччя із зміщенням кісткових уламків, закритого вбитого переламу променевої кістки правого передпліччя в нижній третині, закритого внутрішньо-суглобового переламу великогомілкової кістки лівої гомілки в області латерального виростку із зміщенням кісткових уламків назовні, забитої рани і синця обличчя, садна шиї, які засвідчені висновком судово-медичної експертизи від 16 січня 2015 року №83.

На вирок суду подав апеляційну скаргу прокурор та, не оскаржуючи кваліфікацію скоєного і вину обвинуваченого, просить вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати та винести новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян та застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Прокурор вважає, що суд першої інстанції при постановлені вироку, невірно призначив міру основного покарання, так як відповідно до ч.3 ст.61 КК України покарання до осіб, які досягли пенсійного віку, а ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонером, не застосовується покарання у вигляді обмеження волі. Окрім того, відмовляючи в призначені додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд, на думку прокурора, призначив покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу в яких зазначає, що санкція ч.1 ст. 286 КК України не передбачає обов`язкового призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами. В цій частині вважає вирок суду законним та справедливим. Просить врахувати, що він хворіє і йому важко на транспорті загального користування постійно добиратись до лікарні. З доводами прокурора про застосування до нього покарання у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, він погоджується частково, вважає, що розмір штрафу, зазначений прокурором, для нього дуже великий, враховуючи його мізерну пенсію та ті обставини, що вироком суду з нього стягнуто грошову суму в розмірі 13390 грн. Просить колегію судів призначити штраф із застосуванням ст.69 КК України в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та вважає, що суд невірно призначив основне покарання та безпідставно не призначив додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами; обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свої заперечення; дослідивши матеріали справи, доводи скарги та заперечення до неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог КПК України.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України за обставин, вказаних у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та ніким не оскаржується.

Врахувавши обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, суд першої інстанції обрав обвинуваченому ОСОБА_7 основну міру покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, не врахувавши вимоги ч.3 ст.61 КК України, відповідно якої покарання у вигляді обмеження волі не застосовується до осіб, які досягли пенсійного віку. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та на час винесення вироку йому виповнилось 67 років. Відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове пенсійне страхування він є пенсіонером.

Доводи прокурора про призначення ОСОБА_7 основної міри покарання у вигляді штрафу відповідають вимогам ст.65 КК України. Однак, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, колегія суддів вважає за можливе призначити основне покарання нижче від найнижчої межі , встановленої в санкції статті, застосувавши ст. 69 КК України. Так колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, думку потерпілої, щодо призначення покарання, часткове відшкодування шкоди, похилий вік, мізерну пенсію, як єдине джерело доходів, та вважає можливим призначити штраф у розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачене додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами або без такого.

Доводи прокурора про необхідність застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія вважає не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, на думку колегії, враховуючи наявність потреби ОСОБА_7 в постійному лікуванні в онкологічному медичному закладі, куди з його захворюванням вкрай важко добиратись на транспорті загального користування, приймаючи до уваги всі обставини справи, наслідки скоєного злочину, дійшов вірного висновку та не призначив додаткове покарання, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

З урахуванням вищевказаного, керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХ В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 05.03.2015 р. відносно ОСОБА_7 змінити та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, з дня вручення йому копії вироку суду.

Колегія суддів апеляційного
суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4