Справа № 1-31/07
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2007
року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого
- судді Савченка
А.Г.

при
секретарях Федорченко
Л.В., Кучарській Т.Є.,

за
участю прокурорів Січиокно Т.О., Ольшанської Н.Д., захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2,
потерпілих ОСОБА_3. і ОСОБА_4, представників потерпілих ОСОБА_5. і ОСОБА_6,
підсудної ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
суду в м. Полтаві кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженки с
Драбинівка Новосанжарського району Полтавської області, мешканки АДРЕСА_1,
українки, громадянки України, освіта вища, заміжньої, має на утриманні
малолітню дитину 2006 року народження, слідчої СВ ПМУ УМВС України в
Полтавській області, не судимої

у вчиненні
злочинів, передбачених ч.3 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України,

встановив:

ОСОБА_7,
являючись працівником правоохоронного органу, перебуваючи на службі в міліції
на підставі наказу № 55 о/с від 25 червня 2002 року, займаючи посаду слідчого
СВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, маючи звання старшого лейтенанта
міліції, вчинила службове підроблення за таких обставин.

Згідно
Закону України „Про міліцію" слідчий є представником державного органу
виконавчої влади. Відповідно до п.п.5.1,5.6 наказу Міністерства внутрішніх
справ України № 1600 від 25 грудня 2003 року має статус службової особи, яка
займає відповідальне становище в системі правоохоронних органів і наділена
спеціальними, лише їй притаманними (владними) повноваженнями необхідними для здійснення
досудового слідства.

24
листопада 2003 року нею порушена кримінальна справа № 03236131 за ознаками
злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, в подальшому перекваліфікованої
на ст.286 ч.3 КК України за фактом ДТП,
яке мало місце 21 листопада 2003 року на вул. Сінній в м. Полтаві за участю
автомобілів „Ford Fiesta" під керуванням ОСОБА_8. та «ВАЗ 21053», яким
керував водій Полтавської аудиторської фірми „Січень" ОСОБА_9Внаслідок
даного зіткнення пішоходи ОСОБА_10. та ОСОБА_11 отримали несумісні із життям
тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть останніх.

28
травня 2004 року в ПМУ УМВС України в Полтавській області в ході розслідування
вказаної кримінальної справи ОСОБА_7 склала завідомо неправдивий протокол опису
майна від 18 травня 2004 року - автомобіля «ВАЗ 21053» д.н.з. ІНФОРМАЦІЯ_2, в
який внесла завідомо неправдиві відомості про проведення такої слідчої дії та
участь у ній в якості понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13., а також власноручно
підробила підписи замість понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13. в указаному протоколі.
Опис автомобіля «ВАЗ-21053» д.н.з. ІНФОРМАЦІЯ_2 ні 18, ні 28 травня 2004 року
не проводився, а ОСОБА_12, ОСОБА_13. протокол опису не підписували.

Допитана
в ході судового слідства по справі ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого їй
злочину визнала та відмовилась давати показання в силу статті 63 Конституції
України. Зазначила, що строки давності на притягнення її до кримінальної
відповідальності спливли, а тому просить закрити кримінальну справу щодо неї з
цих підстав.

Її винуватість
у вчиненні інкримінованого злочину підтвердив в ході судового слідства по
справі свідок ОСОБА_12, який показав, що зазначений протокол опису майна він не
підписував, підпис виконано не ним і хто його виконав йому невідомо.

Аналогічні
показання в ході досудового слідства по справі дала також свідок ОСОБА_13.,
протокол допиту якої був досліджений в ході судового слідства по справі (т. З
а. с. 23-24).

Згідно
висновку судово-почеркознавчої експертизи № 5974 (т.4 а.с.78-81) підписи від
імені ОСОБА_13. та ОСОБА_12 в протоколі опису майна від 18 травня 2004 року
розташовані на лицевій і зворотній стороні документа внизу виконані не ними, а
іншою особою з наслідуванням їх справжнього підпису.

Висновком
судово-почеркознавчої експертизи № 7041 (т. 4 а.с.105-120) встановлено, що
підписи від імені ОСОБА_13. та ОСОБА_12 в протоколі опису майна від 18 травня
2004 року розташовані на лицевій і зворотній стороні документа виконані ОСОБА_7

Аналізуючи
наведені докази, суд вважає, що визнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні злочину
підтверджується сукупністю інших доказів по справі, а тому приймає це до уваги
як встановлений зібраними у визначеному законом порядку доказами по справі
факт.

Органами
досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що будучи працівником правоохоронного
органу, перебуваючи на службі в міліції на підставі наказу № 55 о/с від 25
червня 2002 року, займаючи посаду слідчого СВ ПМУ УМВС України в Полтавській
області, маючи звання старшого лейтенанта міліції, вчинила ряд умисних злочинів
за наступних обставин:

24
листопада 2003 року слідчим СВ ПМУ УМВС України в Полтавській області (далі
-слідчий) ОСОБА_7 порушена кримінальна справа № 03236131 за ознаками злочину,
передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, в подальшому перекваліфікованої на ст.286
ч.3 КК України за фактом ДТП,
яке мало місце 21 листопада 2003 року на вул. Сінній у м. Полтаві за участю
автомобілів „Ford Fiesta" під керуванням
ОСОБА_8. та «ВАЗ 21053», яким керував водій Полтавської аудиторської фірми
„Січень" ОСОБА_9Внаслідок даного зіткнення пішоходи ОСОБА_10. та ОСОБА_11
отримали несумісні із життям тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть
останніх.

В ході
всього досудового слідства по кримінальній справі № 03236131 ОСОБА_7, маючи
достатні дані про заподіяння потерпілим злочинними діями учасників
дорожньо-транспортної пригоди матеріальних та моральних збитків, не вжила
належних заходів по забезпеченню їх відшкодування та збереження майна, на яке
накладено арешт.

Так, 10
та 15 грудня 2003 року слідча ОСОБА_7 визнала в якості потерпілих ОСОБА_11,
ОСОБА_3., ОСОБА_14.

Ігноруючи
обов"язкові вимоги ст.ст. 29, 125, 126 КПК України, вона при провадженні
досудового слідства, маючи в розпорядженні достатні дані щодо осіб, які вчинили
злочин, в порушення ст. 43-1 КПК України потерпілими їх не визнала та
самостійно не вжила заходів, спрямованих на відшкодування спричинених збитків.

Таке
відношення до виконання службових обов"язків призвело до того, що 28
жовтня 2003 року керівництвом Полтавської аудиторської фірми „Січень" було
прийнято рішення продати автомобіль «ВАЗ 21053» д.н.з. ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_7,
підриваючи авторитет правоохоронних органів, свідомо порушуючи права
потерпілої, власноручно винесла та надала для ознайомлення ОСОБА_3. постанову
про накладення арешту на майно гр. ОСОБА_8. від 02 березня 2004 року, в яку
внесла завідомо неправдиві відомості про те, що нею накладений арешт на майно
ОСОБА_8., коли насправді така дія не проводилась.

12
травня 2004 року ОСОБА_7 відповідно до зібраних по кримінальній справі доказів
пред"явила ОСОБА_9 обвинувачення у скоєні злочину, передбаченому ст. 286
ч.3 КК України.

В
подальшому, ОСОБА_7 без проведення оцінки вартості автомобіля ВАЗ 21053, що
належить ПАФ „Січень", цього ж дня винесла формальну постанову про
накладення арешту на даний автомобіль. Після цього, продовжуючи порушувати
права потерпілих, ОСОБА_7 своєчасно не повідомила керівництво ПАФ „Січень"
про те, що на належний їм на праві власності автомобіль накладений арешт та про
їх обов"язок забезпечити його збереження, не відібрала розписку про передачу
його на відповідальне зберігання, не направила до Полтавського МРЕВ ДАІ УМВС
України в Полтавській області, як органу, який покликаний забезпечити виконання
рішень про накладення арешту на транспортні засоби постанову від 12 травня 2004
року про накладення арешту на автомобіль «ВАЗ 21053» д.н.з. ІНФОРМАЦІЯ_2, тим
самим створила безперешкодні умови щодо реалізації рішення керівництва ПАФ
„Січень" про продаж автомобіля.

Крім
того, ОСОБА_7, зловживаючи службовим становищем, умисно внесла завідомо неправдиві
відомості до кримінальної справи № 03236131 шляхом долучення до неї офіційного
повідомлення директору ПАФ „Січень" від 12 травня 2004 року про те, що на
автомобіль «ВАЗ 21053» д.н.з. ІНФОРМАЦІЯ_2 накладений арешт та
зобов"язання його зберігати до рішення суду, із присвоєнням повідомленню
вигаданого номеру 5/1039-а, тоді як в дійсності таке повідомлення не направила.
Скориставшись неповним заповненням графи раніше відправленої кореспонденції за
№ 5/1039, внесла шляхом дописки в журнал реєстрації вихідних документів СВ ПМУ
УМВС України в Полтавській області завідомо неправдиві відомості про
відправлення повідомлення на адресу директора ПАФ „Січень" від 12 травня
2004 року за № 5/103 9-а.

14
травня 2004 року ОСОБА_7 пред'явила ОСОБА_8. обвинувачення у скоєнні злочину,
передбаченого ст. 286 ч.3 КК України. Постановою від цієї ж дати на майно

обвинуваченого
ОСОБА_8. накладений арешт. В подальшому відповідно до даної постанови ОСОБА_7
не провела опису даного автомобіля, на який накладений арешт. Для приховання
своїх протиправних дій ОСОБА_7 склала фіктивний протокол опису автомобіля
ОСОБА_8. від 14 травня 2004 року, в який внесла завідомо неправдиві відомості
про виконання нею вимог ст. 126 КПК України, а також щодо участі в даній
слідчій дії понятих ОСОБА_13. та ОСОБА_12

18
травня 2004 року потерпілими ОСОБА_3. та ОСОБА_4. заявлений цивільний позов про
відшкодування спричинених злочином збитків на суму 50000 грн. солідарно із
кожного обвинуваченого, а також клопотання про вжиття заходів із відшкодування
збитків в ході досудового слідства. Того ж числа ОСОБА_7 в порушення вимог
ст.ст. 217-220 КПК України оголосила потерпілим та обвинуваченим про закінчення
досудового слідства, пообіцявши потерпілим виконати викладені в позовній заяві
вимоги. При цьому ОСОБА_7 надала одночасно потерпілому та обвинуваченому для
ознайомлення матеріали кримінальної справи.

Підриваючи
авторитет правоохоронних органів, ОСОБА_7 після оголошення про закінчення
досудового слідства, 28 травня 2004 року залучила в якості представника цивільного
позивача по даній кримінальній справі працівника ПАФ „Січень" ОСОБА_15
Після допиту ОСОБА_15 в якості свідка, ознайомлення його з постановою про
накладення арешту на автомобіль «ВАЗ 21053» д.н.з. ІНФОРМАЦІЯ_2, який належить
ПАФ „Січень", ОСОБА_7 того ж числа склала завідомо неправдивий протокол
опису майна від 18 травня 2004 року. В дійсності ОСОБА_7 вимоги ст.ст. 125, 126
КПК України не виконала, опис автомобіля «ВАЗ 21053» д.н.з. ІНФОРМАЦІЯ_2, на
який накладений арешт не проводила та внесла до протоколу завідомо неправдиві
відомості про проведення такої слідчої дії та власноручно підробила підписи
замість понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13., які не приймали участі в указаних
слідчих діях, виправила дату одержання ОСОБА_15 протоколу про опис майна з 28 на
18 травня 2004 року, не відібрала від ОСОБА_15 розписки про прийняття даного
автомобіля на відповідальне зберігання, не направила до Полтавського МРЕВ ДАІ
відповідних документів для забезпечення збереження даного майна для
відшкодування шкоди потерпілим.

Внаслідок
зловживання ОСОБА_7 своїми службовими повноваженнями, накладений на автомобіль
«ВАЗ 21053» д.н.з. ІНФОРМАЦІЯ_2 арешт не був виконаний, а сам автомобіль ПАФ
„Січень" був реалізований, через що потерпілі по кримінальній справі №
03236131 були позбавлені права на відшкодування спричинених злочином збитків.

Крім
того, усвідомлюючи, що вартість оцінених нею автомобілів не є достатньою для
відшкодування збитків, ОСОБА_7, зловживаючи службовим становищем, в порушення
вимог ст.ст. 125,126 КПК України не вжила заходів із відшукання іншого майна
ПАФ „Січень" як цивільного відповідача, не наклала на нього арешт, тим
самим порушила права потерпілих та вчинила підрив авторитету правоохоронних
органів.

В
подальшому, продовжуючи фальсифікацію матеріалів кримінальної справи №
03236131, ОСОБА_7 внесла завідомо неправдиві відомості до процесуальних
документів. Так, шляхом виправлення вона змінила дату складення процесуальних
документів з 28 на 18 травня 2004 року в протоколі допиту в якості свідка
ОСОБА_15, в постанові про визнання ОСОБА_15 законним представником, постанові
про притягнення ОСОБА_15 в якості цивільного відповідача, постанові про
накладення арешту на майно від 12 травня 2004 року, дорученні від ПАФ
„Січень" на представництво ОСОБА_15 інтересів фірми на досудовому
слідстві, в протоколі про оголошення ОСОБА_15. про закінчення досудового
слідства. Власноручно внесла невірні дати в протоколи про

оголошення про
закінчення досудового слідства та ознайомлення з матеріалами кримінальної
справи від 23 травня 2004 року потерпілих ОСОБА_3. та ОСОБА_14., тоді як в
дійсності дані слідчі дії були проведені 18 травня 2004 року, а також в
протоколи в порядку ст. ст.218-220 КПК України від 24 травня 2004 року
обвинуваченого ОСОБА_9, хоча в дійсності дана слідча дія проводилась 28 травня
2004 року. Після цього, в порушення вимог ст.221 КПК України постанову про
відмову в задоволенні клопотання обвинуваченому не оголосила, долучила до
матеріалів кримінальної справи офіційне повідомлення обвинуваченому ОСОБА_9. та
його захиснику про направлення їм постанови про відмову в задоволенні
клопотання. В подальшому слідча ОСОБА_7, скориставшись неповним заповненням
графи раніше відправленої кореспонденції за № 5/1158, внесла шляхом дописки в
журнал реєстрації вихідних документів СВ ПМУ УМВС України в Полтавській області
завідомо неправдиві відомості про відправлення постанови про відмову в
задоволенні клопотання обвинуваченому ОСОБА_9. та його захиснику.

Крім
того, займаючи посаду слідчої, протягом 2004-2005 років ОСОБА_7, в порушення
вимог КПК України, Закону України „Про міліцію", підриваючи авторитет
правоохоронних органів, тим самим завдаючи тяжкої шкоди інтересам держави,
здійснюючи слідство по кримінальних справах, які перебували в її провадженні,
систематично вчиняла підроблення процесуальних документів.

29
березня 2004 року ОСОБА_7 порушила кримінальну справу № 04236043 щодо ОСОБА_9. за ст. 309 ч.1
КК України. В ході проведення досудового слідства по кримінальній справі
ОСОБА_7, діючи умисно, 02 квітня 2004 року склала протокол допиту в якості
свідка ОСОБА_17., а 06 квітня 2004 року - протокол допиту в якості свідка
ОСОБА_16., яких фактично не викликала та не допитувала, поставила в протоколах
підписи замість ОСОБА_17. та ОСОБА_16., тим самим внесла до матеріалів
кримінальної справи завідомо неправдиві документи про слідчі дії, які фактично
не проводилась.

21 травня 2004 року вона ж
порушила кримінальну справу № 04236064 щодо ОСОБА_18

М.В. за ст. 309 ч.1 КК України. Наступного дня ОСОБА_7 по вказаній
кримінальній

справі склала та підписала протокол допиту в якості свідка ОСОБА_19, якого

фактично не викликала та не допитувала, тим самим внесла до матеріалів
кримінальної

справи завідомо неправдивий документ про слідчу дію, яка фактично не
проводилась.

14
червня 2004 року ОСОБА_7 порушила кримінальну справу № 04236082 щодо ОСОБА_20. за ознаками
злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України.

22 червня 2004 року для
доведення вини обвинуваченого, закріплення доказів по

справі, в порушення ст.ст. 22, 175 КПК України, склала завідомо неправдивий
протокол

впізнання громадянином ОСОБА_21. телефонної картки, яка є речовим доказом
по

справі, тоді як в дійсності такої слідчої дії не проводила. Внесла завідомо
неправдиві

відомості про участь в даній слідчій дії в якості понятого ОСОБА_22, замість
якої

поставила підписи в даному документі.

25
червня 2004 року склала завідомо неправдивий протокол впізнання громадянином
ОСОБА_23. телефонної картки, яка є речовим доказом по справі, тоді як в
дійсності такої слідчої дії не проводила, внесла завідомо неправдиві відомості
про участь в даній слідчій дії в якості понятих ОСОБА_22 та ОСОБА_24., замість
яких поставила підписи в даному документі.

3 липня
2004 року ОСОБА_7 склала завідомо неправдивий протокол про відсутність у ОСОБА_20. майна, що
підлягає опису для забезпечення відшкодування спричинених злочином збитків,
тоді як в дійсності дану слідчу дію не проводила. Для надання протоколу про
відсутність майна, що підлягає опису ознак правдоподібності внесла завідомо
неправдиві відомості про участь в даній слідчій дії в якості понятої ОСОБА_24
замість якої поставила підпис в даному документі.

8 квітня
2005 року вона ж порушила кримінальну справу № 05230233 щодо ОСОБА_25. за ознаками,
злочину, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України. 14 квітня 2005 року склала
завідомо неправдивий протокол огляду медичного шприца за участю в якості
понятих ОСОБА_26. та
ОСОБА_27., замість яких поставила підписи в даному документі.

29
квітня 2005 року ОСОБА_7 порушила кримінальну справу № 05230286 щодо ОСОБА_28.
за ознаками злочину, передбаченого ст. 309 ч.2 КК України.

5 травня
2004 року вона склала протокол допиту в якості свідка ОСОБА_29., якого фактично
не викликала та не допитувала, та поставила замість нього підписи в документі,
тим самим внесла до матеріалів кримінальної справи завідомо неправдивий
документ про слідчу дію, яка фактично не проводилась.

Крім
того, враховуючи систематичність суспільно-небезпечних дій, з якою ОСОБА_7
вносила завідомо неправдиві відомості до процесуальних документів, складала
фіктивні документи про проведення слідчих дій, які фактично не проводила,
матеріали кримінальної справи несли в собі неприпустимі викривлення доказів, не
додержання та ігнорування принципів кримінального судочинства, внаслідок чого
інтересам держави була заподіяна шкода у вигляді підриву престижу та авторитету
правоохоронних органів.

Ці дії
ОСОБА_7 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.3 ст. 364 КК України,
як зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне з корисливих
мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб,
використання службовою особою влади чи службових повноважень всупереч інтересам
служби, що спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та
інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або
інтересам юридичних осіб, вчинені працівником правоохоронного органу, а також
за ч. 2 ст. 366 КК України, як службове підроблення, тобто внесення службовою
особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше
підроблення документів, а також складання і видача неправдивих документів, що
спричинило тяжкі наслідки.

Однак, в
ході досудового та судового слідства не здобуто достатньо доказів, які б з
безперечністю свідчили про вчинення нею цих злочинів.

Суд
вважає не доведеною вину ОСОБА_7 в тому, що вона внесла завідомо неправдиві
відомості до протоколів допитів свідків ОСОБА_17. та ОСОБА_16. по кримінальній
справі № 04236043, свідка ОСОБА_19 по кримінальній справі № 04236064, свідка
ОСОБА_29. по кримінальній справі № 05230286, до протоколів впізнання за участю
понятої ОСОБА_22., до протоколу про відсутність у ОСОБА_20. майна, що
підлягає опису за участю понятої ОСОБА_24. по кримінальній справі № 04236082,
до протоколу огляду медичного шприца за участю понятих ОСОБА_26. та ОСОБА_27. по
кримінальній справі № 05230233. Почеркознавчі експертизи за цими документами не
проводились, а тому достовірно встановити, ким саме виконані підписи від імені
вищевказаних осіб по зазначених кримінальних справах неможливо.

Крім
того, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження і факти складання
завідомо неправдивих постанови про накладення арешту на майно громадянина
ОСОБА_8. від 2 березня 2004 року, офіційного повідомлення за №5/1039-а
директору ПАФ „Січень" від 12 травня 2004 року про накладення арешту на
автомобіль «ВАЗ 21053», фіктивного протоколу опису автомобіля ОСОБА_8. від 14
травня 2004 року за участю понятих ОСОБА_13. та ОСОБА_12, складання завідомо
неправдивого офіційного повідомлення обвинуваченому ОСОБА_9. та його захиснику
про направлення їм постанови про відмову в задоволенні клопотання №5/1158.

В
судовому засідання встановлено, що постанова про накладення арешту на майно
ОСОБА_8. від 2 березня 2004 року офіційним документом не являється, а є
проектом процесуального документу, та використовувалась як чернетка.
Повідомлення №5/103 9-а та № 11/1158 зареєстровані в журналі вихідної
кореспонденції, але достовірно визначити, що ці повідомлення не були направлені
адресатам в ході судового розгляду справи, не вдалось. В ході судового слідства
також не здобуто доказів того, що протокол опису автомобіля ОСОБА_8. від 14
травня 2004 року є фіктивним. Згідно висновку експерта підписи від імені
понятих на протоколі від 14 травня 2004 року виконані ОСОБА_12. та ОСОБА_13.

Не
знайшли свого підтвердження і факти виправлення ОСОБА_7 дати одержання ОСОБА_15
протоколу про опис майна з 28 на 18 травня 2004 року, підроблення дати
складення процесуальних документів з 28 на 18 травня 2004 року в протоколі
допиту в якості свідка ОСОБА_15, в постанові про визнання ОСОБА_15 законним
представником, постанові про притягнення ОСОБА_15 в якості цивільного
відповідача, постанові про накладення арешту на майно від 12 травня 2004 року,
дорученні від ПАФ „Січень" на представництво ОСОБА_15 інтересів фірми на
досудовому слідстві, в протоколі про оголошення ОСОБА_15. про закінчення
досудового слідства, внесення неправдивих відомостей в протоколи про оголошення
про закінчення досудового слідства та ознайомлення з матеріалами кримінальної
справи від 23 травня 2004 року потерпілих ОСОБА_3. та ОСОБА_14., тоді як в
дійсності дані слідчі дії були проведені 18 травня 2004 року, а також в
протоколи в порядку ст.
ст. 218-220 КПК України від 24 травня 2004 року обвинуваченого ОСОБА_9, тоді як
в дійсності дана слідча дія проводилась 28 травня 2004 року. В ході судового
слідства не встановлено, ким саме внесені зміни в зазначені документи,
достатніх доказів того, що зазначені виправлення зроблені самою ОСОБА_7 не
здобуто, а тому суд не вважає її вину в цьому доведеною.

Не
знайшла свого підтвердження також і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.364 КК
України. Суд вважає, що в даному випадку відсутня ідеальна сукупність злочинів,
а має місце конкуренція загальної та спеціальної кримінальних норм. Така
позиція суду ґрунтується на тому, що стаття 366 КК України встановлює
відповідальність за службове підроблення, в тому числі і в разі, коли
спричинюються тяжкі наслідки. Кваліфікуючи дії ОСОБА_7 за вказаною статтею КК,
органи досудового слідства вказали на наявність в її діях також тяжких
наслідків, зазначивши в подальшому, що цими діями вона вчинила і зловживання
службовим становищем. Оскільки за одні й ті ж діяння органи досудового слідства
кваліфікували дії ОСОБА_7 за двома різними нормами, одна з яких являється
загальною, а інша спеціальною, то суд вважає зайвою кваліфікацію її діянь за
ч.3 ст. 364 КК України і вважає за необхідне виключити її з обвинувачення
підсудної. Суд не вважає, що її діями була завдана істотна шкода охоронюваним
законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи
громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Оскільки
в ході судового розгляду справи обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні службового
підроблення по інших епізодах, крім епізоду складення завідомо неправдивого
протоколу опису майна від 18 травня 2004 року не знайшло свого підтвердження,
то вони також підлягають виключенню з обвинувачення, що було зроблено і
прокурором в ході судового слідства, який змінив обвинувачення,
перекваліфікувавши дії підсудної з ч.3 ст. 364 і ч. 2 ст. 366 КК України на ч.
1 ст. 366 КК України.

Суд
кваліфікує дії ОСОБА_7, які вразилися у службовому підробленні, тобто внесенні
службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а
також складанні неправдивих документів, за ч. 1 ст.366 КК України.

Обставинами,
які пом"якшують покарання підсудної, суд визнає щире каяття та активне
сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які
обтяжують покарання підсудної, суд не знаходить.

Виходячи
з загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд
враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу підсудної та обставини, що
впливають на призначення покарання.

Суд
враховує обставини, за яких нею було вчинено злочин, те, що до кримінальної
відповідальності вона притягується вперше, вчинений нею злочин являється
злочином невеликої тяжкості, що у вчиненому вона щиро розкаялася, позитивно
характеризується, має на утриманні малолітню дитину, обставини, що пом»якшують
покарання та відсутність тих, які його обтяжують, і приходить до висновку про
необхідність призначення їй покарання у виді штрафу, яке в повній мірі
відповідатиме його меті.

В
судовому засіданні ОСОБА_7 заявила клопотання про звільнення її від
кримінальної відповідальності у зв»язку із закінченням строків давності.

Відповідно
до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної
відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості минули три
роки.

В ході
судового розгляду справи встановлено, що такий строк з часу вчинення нею
злочину минув, а тому вона підлягає звільненню від покарання.

Потерпілими
ОСОБА_3. та ОСОБА_4. по справі заявлений позов до УМВС України в Полтавській
області та ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди в сумі 200 (двісті) тисяч
гривень.

Обґрунтовуючи
позовні вимоги, потерпілі посилались на те, що ОСОБА_7 вчинила службове
підроблення та зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки
охоронюваним законом їх правам та інтересам. В ході судового розгляду справи
обвинувачення у вчиненні цих злочинів підсудною не знайшло свого підтвердження
і ці вчинення цих діянь з обвинувачення було виключено. Ніяких інших
обґрунтувань заподіяння моральної шкоди потерпілими не наведено.

Відповідно
до ч. 2 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року № 4 (далі - Постанови) «моральна шкода може полягати, зокрема: у
приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних
переживаннях у

зв»язку з
ушкодженням здоров»я, у порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв»язку з
незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих
зв»язків через неможливість продовження активного громадського життя порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків».

П. 4
цієї Постанови встановлено що «відповідно до статті 137 ЦПК у позовній заяві
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується».

Згідно
ч. 2 п. 5 Постанови «обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв»язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні».

Ці
вимоги закону потерпілими не були дотримані, ними не були не тільки надані
докази, а й не наведені обґрунтування заподіяння їм моральної шкоди
відповідачами. В ході судового розгляду справи не встановлено причинного
зв»язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, а тому суд вважає за
необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог потерпілих.

Керуючись
статтями 321, 323 та 324 КПК України, статтями 49 та 80 КК України, суд,

засудив:

ОСОБА_7
за ч. 1 ст. 366 КК України до штрафу в сумі 510 (п»ятсот десять) гривень з
позбавленням права обіймати посади, пов»язані з слідчою діяльністю в органах
внутрішніх справ на один рік.

На
підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 КК України звільнити засуджену від основного і
додаткового кримінального покарання у зв»язку із закінченням строків давності.

Запобіжний
захід до набрання вироком законної сили щодо засудженої в виді підписки про
невиїзд скасувати.

В
задоволенні позовних вимог потерпілих про стягнення моральної шкоди відмовити
за безпідставністю.

Речові
докази, які приєднані до матеріалів справи (т. 4 а. с. 157), зберігати при
матеріалах справи.

Вирок
може бути оскаржено в апеляційний суд Полтавської області через районний суд
протягом п"ятнадцяти діб з моменту його проголошення.