Провадження № 11-кп/780/206/15 Доповідач у 2 інстанції Загоруйко
Категорія 20 24.02.2015

УХВАЛА
Іменем України
«24» лютого 2015 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги прокурора прокуратури м. Біла Церква ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , потерпілого ОСОБА_17 на вирок Білоцерківського міського суду Київської області від 27 листопада 2014 року, за яким

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Токмак Запорізької області, неодружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 28.02.2008 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі і на підставі ст. 104 КК України звільненого від відбуття призначеного покарання з випробувальним та іспитовим строком 2 роки; 09.03.2011 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 16.05.2014 р. від відбуття покарання умовно-достроково з невідбутим строком 9 місяців 4 дні,

визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.

На підставі ст. 71 КК України, по сукупності вироків, шляхом часткового приєднання покарання по вироку Білоцерківського міськрайонного суду від 09.03.2011 р. та остаточно призначено йому покарання 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Фастів Київської області, неодружений, працює на посаді інспектора СБ «Інтеркабель Київ», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.

Колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком, 05.09.2014 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_13 з ОСОБА_14 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою між собою, перебуваючи на мосту в напрямку масиву Леваневського в м. Біла Церква Київської області, умисно, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, з корисливих мотивів, застосували насильство, небезпечне для здоров`я потерпілого ОСОБА_17 , а саме підійшовши до останнього, де ОСОБА_14 почав тримати потерпілого, а ОСОБА_13 наніс три удари рукою в область голови та обличчя, спричинивши ОСОБА_17 фізичного болю. Після чого, схопивши потерпілого за одяг, ривком штовхнули його на східці, які ведуть з моста до приватних будинків, який втративши рівновагу, скотився до низу по сходах. Потім вони підійшли до потерпілого, який намагався піднятися на ноги із землі і ОСОБА_14 умисно за попередньою змовою з ОСОБА_13 , з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, наніс три удари в область голови та обличчя потерпілого ногою та відкрито заволодів, а саме: дістав з правої кишені штанів потерпілого мобільний телефон марки: «Lenovo 3961» вартістю 1000 грн., в якому знаходилися дві сім карти операторів мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 10 грн., на рахунку якого коштів не було, та «Лайф», вартістю 10 грн., на рахунку якого перебували кошти в сумі 15 грн., а ОСОБА_13 з цією ж метою наніс два удари по спині потерпілого. Після чого, потерпілий піднявся на ноги, та ОСОБА_13 схопив його за шию зі сторони спини, а ОСОБА_14 перевіряв вміст кишень куртки під час чого, порвав передню частину куртки та із застосуванням сили стягнув її з потерпілого через голову.

Після цього, потерпілий ОСОБА_17 , намагався втекти в сторону приватних будинків, але ОСОБА_13 з метою утримання останнього, відразу наздогнав його, збивши з ніг, та наніс декілька ударів в область голови та обличчя.

Так, ОСОБА_13 за попередньою змовою з ОСОБА_14 , застосовуючи насильство небезпечне для здоров`я потерпілого, з корисливих мотивів, умисно, спричинили потерпілому ОСОБА_17 тілесні ушкодження, а саме: закритий перелом кісток носа, який відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та синці на голові, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

З місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зникли, але через деякий час були затримані. Вказаним злочином потерпілому ОСОБА_17 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 5035 грн.

Не погоджуючись з даним вироком, прокурором прокуратури м. Біла Церква ОСОБА_12 , обвинуваченими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , захисником ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 та захисником ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , потерпілим ОСОБА_17 , подано окремі апеляційні скарги в яких вони просить:

· Прокурор вирок в частині засудження ОСОБА_14 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість; вирок в частині засудження ОСОБА_13 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_14 засудити за ч. 2 ст. 187 КК України та призначити покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, належного йому на праві власності, ОСОБА_13 засудити за ч. 2 ст. 187 КК України та призначити покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, належного йому на праві власності, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточно призначити ОСОБА_13 покарання у вигляді 8 років 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, належного йому на праві власності; в іншій частині вирок залишити без змін. Не оспорюючи вирок в частині доведеності вини обвинувачених та правильності кваліфікації їх дій, апелянт вважає, що вирок є незаконним та підлягає скасуванню. Апелянт вказує, що добровільне відшкодування завданого збитку, що визнана судом як пом`якшуюча обставина, може впливати лише на рівень небезпечності особи винного, проте жодним чином вона не знижує ступеню тяжкості вчиненого злочину, а тому вважає, що застосування судом до ОСОБА_14 положень ч. 1 ст. 69 КК України є необґрунтованим. Крім цього, визнання судом для ОСОБА_13 щирого каяття та відшкодування завданих збитків обставинами, що пом`якшують покарання, безпідставними.

· Обвинувачений ОСОБА_13 змінити вирок в частині кваліфікації його дій з ч. 2 ст. 187 КК України на ст. 186 КК України. Апелянт вказує, що вчинив грабіж, однак фізичного впливу до потерпілого не застосовував.

· Обвинувачений ОСОБА_14 змінити вирок та перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України; пом`якшити призначене покарання, звільнивши від відбування покарання в місцях позбавлення волі. Апелянт вказує, що визнає свою вину у вчиненні нападу на потерпілого, однак удари в ніс не наносили, і його було побито вже біля під`їзду будинку.

· Захисник ОСОБА_15 вирок змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому мінімально можливе покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, згідно ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 09.03.2011 р.; повторно дослідити докази та обставини, встановлені під час кримінального провадження, у зв`язку з їх неповною та поверхневою оцінкою і дослідженням судом 1-ї інстанції. Апелянт вказує, що тілесні ушкодження були спричинені потерпілому не в момент нападу на нього, а через значний проміжок часу після цього і на великій відстані від місця першої сутички, та не з метою заволодіння його майном, а тому спричинення легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я утворюють окремий самостійний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

· Захисник ОСОБА_16 вирок змінити, перекваліфікувати дії його підзахисного з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України; звільнити ОСОБА_14 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України; звільнити ОСОБА_14 з-під варти. Апелянт вказує, що нанесення потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я не був пов`язаний з нападом та відбулося в іншому місці без будь-якої домовленості між ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , дані дії слід кваліфікувати окремо за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Крім цього, апелянт посилається на те, що судом, при призначенні покарання, не було враховано пом`якшуючих його вину обставин.

· Потерпілий ОСОБА_17 вирок щодо ОСОБА_13 змінити перекваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, щодо ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 125 КК України; пом`якшити покарання ОСОБА_14 , звільнивши його від відбування, пов`язаного з позбавленням волі. Апелянт вказує, що активним учасником правопорушення був саме ОСОБА_13 , який першим створив конфліктну ситуацію з метою привласнення його майна, вказує, що тілесні ушкодження у виді закритого перелому кісток носу не пов`язані з нападом та з метою заволодіння майном.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу прокурора лише в частині необхідності скасування вироку, при цьому він наполягав на перекваліфікації дій винних на ч. 2 ст. 186 КК України, а ОСОБА_13 , крім того, на ч. 2 ст. 125 КК України, та призначення остаточного покарання ОСОБА_13 - 5 років 6 місяців позбавлення волі, а ОСОБА_14 5 років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України звільнивши його від покарання з іспитовим строком 3 роки, потерпілого, захисників і обвинувачених в підтримку поданих ними апеляційних скарг, звернення обвинувачених до суду в судових дебатах та з останнім словом, апеляційний суд, обговоривши доводи скарг, та вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Висновки суду 1-ї інстанції про доведеність вини обвинувачених ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, які достатньо викладені у вироку та їм дана належна оцінка.

До того ж, фактичні обставини справи учасниками процесу не оспорюються, а лише в скаргах ставиться питання щодо юридичної кваліфікації скоєного ними.

Судом 1-ї інстанції дії обвинувачених кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України, тобто суд вірно визнав обвинувачених у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Доводи обвинувачених та їх захисників, що перелом носу потерпілому було спричинено на значній відстані та вже після пограбування, а їх дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 125 КК України є необґрунтованими. Так, застосування насильства у процесі заволодіння майном, а також безпосередньо після заволодіння ним охоплюється складом злочину, передбаченого ст. 187 КК України, а з матеріалів провадження чітко вбачається, що насильство, небезпечне для здоров`я потерпілого, вчинялося хоча і вже після заволодіння його майном, однак воно було направлене на утримання майна, яким заволоділи ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Крім цього, доводи потерпілого в цій частині колегія суддів розцінює як прагнення зменшити відповідальність обвинувачених за вчинений ними тяжкий умисний злочин, та його особисте ставлення до скоєного ними.

У зв`язку з викладеним колегія суддів не вбачає підстав для зміни кваліфікації злочину, а тому апеляційні скарги обвинувачених, їх захисників та потерпілого залишає без задоволення.

Приймаючи до уваги те, що покарання повинно бути необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, суд 1-ї інстанції дійшов до висновку про призначення покарання обвинуваченим з врахуванням обтяжуючої обставини (вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння) та пом`якшуючих обставин (щире каяття, добровільне відшкодування спричинених потерпілому матеріальних та моральних збитків), врахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винних, та призначив покарання ОСОБА_13 в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України, а обвинуваченому ОСОБА_14 , окрім вказаного, його позитивні характеристики, відсутність судимостей та думку потерпілого, у вигляді позбавлення волі з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування вироку в частині призначеного покарання обвинуваченим, а тому приходить до переконання про необхідність залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Київської області,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора прокуратури м. Біла Церква ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , потерпілого ОСОБА_17 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міського суду Київської області від 27 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_20 та ОСОБА_21 за ч. 2 ст. 187 КК України без зміни.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ