Справа № 1-375/11
Провадження №11/772/861/2013
Головуючий у суді 1-ї інстанції: Воронюк
Доповідач: Ковальська І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного
суду Вінницької області в складі:

головуючого-судді: Ковальської І.А.,

суддів: Зайцева В.А., Слободяна К.Б.,

за участю прокурора Клімова Б.В.,

засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

виправданого ОСОБА_5,

розглянула 25 грудня 2013 року у
відкритому судовому засіданні у м.
Вінниці кримінальну справу за
апеляцією потерпілого ОСОБА_6 та
апеляцією (зі змінами) прокурора
Кузьмінського П.В., який брав участь у
розгляді справи судом першої
інстанції, на вирок Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 12 серпня 2013 року, яким

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, українець,
громадянин України, уродженець м.
Козятин Вінницької області, проживає
по АДРЕСА_1 освіта вища, приватний
підприємець, раніше не судимий,

виправданий за ст. 27 ч. 3, ст. 185 ч. 3,
304 ч. 1, 185 ч. 3 КК України за недоведеністю
вини.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набранням
вироком чинності залишено у виді
застави. Вирішено після набрання
вироком чинності, кошти в розмірі
25500 (двадцять п'ять тисяч п'ятсот) грн.
сплачені в рахунок застави по
квитанції № 14LE56758 від 01.06.2012 року на
депозитний рахунок Територіального
Управління державної судової
адміністрації України у Вінницькій
області повернути заставодавцю ОСОБА_7

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, українець,
громадянин України, уродженець
м. Києва, проживає по АДРЕСА_2 освіта
середня, непрацюючий, раніше не
судимий,

засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України
до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2
звільнений від відбування покарання з
випробування з іспитовим строком 3 роки
та покладенням обов'язків,
передбачених п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

В строк відбування покарання
зараховано строк перебування під
вартою з 5 лютого 2011 року по 01 березня 2013
року, всього 2 роки 24 дні.

По епізоду викрадення майна у ОСОБА_8
ОСОБА_2 виправдано за недоведеністю
вини.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, українець,
громадянин України, уродженець м.
Козятин Вінницької області, проживає
по АДРЕСА_8 освіта середня, непрацюючий,
раніше не судимий,

засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України
до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 104 КК України ОСОБА_4
звільнений від відбування покарання з
випробування з іспитовим строком 1 рік
та покладенням обов'язків,
передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_9,

ІНФОРМАЦІЯ_11, українець, громадянин
України, уродженець м. Козятин
Вінницької області, проживає по
АДРЕСА_3, освіта середня, непрацюючий,
раніше судимий 15 квітня 2010 року
Козятинським міськрайонним судом
Вінницької області за ст. 309, ч. 1, 315 ч. 2,
317 ч. 1 КК України до п'яти років
позбавлення волі з іспитовим строком
один рік,

засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України
до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 104 КК України ОСОБА_3
звільнений від відбування покарання з
випробування з іспитовим строком 1 рік
та покладенням обов'язків,
передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_3
визначено остаточне покарання за
сукупністю злочинів з врахуванням
вироку Козятинського міськрайонного
суду від 15.04.2010 року шляхом часткового
складання призначених покарань у виді
п'яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 104 КК України ОСОБА_3
звільнений від відбування покарання з
випробування з іспитовим строком 1 рік
та покладенням обов'язків,
передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 до вступу вироку в закону силу
залишено підписку про невиїзд.

В цивільному позові ОСОБА_8 про
стягнення матеріальних та моральних
збитків в сумі 5362 грн. з ОСОБА_5В та
ОСОБА_2 відмовлено.

В цивільному позові ОСОБА_10 про
стягнення матеріальних та моральних
збитків з ОСОБА_5 в розмірі 66408 грн.
відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_6 задоволено
частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
у відшкодування моральної шкоди по
1000 грн. з кожного.

Цивільний позов ОСОБА_6 в частині
позовних вимог до
ОСОБА_11 залишено без розгляду.

Питання про речові докази вирішено в
порядку ст. 81 КПК України.

та

апеляціями прокурора Кузьмінського
П.В. і слідчого СВ Козятинського РВ УМВС
України у Вінницькій області старшого
лейтенанта міліції Міщук (Стецюк) Н.В.
на окрему постанову Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 12 серпня 2013 року про
звернення уваги Козятинського
міжрайпрокурора та начальника
Козятинського РВ на виявлені факти та
недоліки при розслідуванні даної
кримінальної справи.

Судом першої інстанції засуджено
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за
скоєння злочинів при наступних
обставинах.

3 лютого 2011 року біля 22 год. в с. Сигнал
Козятинського району ОСОБА_2, маючи
умисел на таємне викрадення чужого
майна з метою особистого збагачення,
прийшов до будинку ОСОБА_13 в АДРЕСА_7
попередньо заклеївши липкою стрічкою
вікно, що поряд з дверима з тильної
сторони, вибив у ньому скло та проник
всередину, після чого відчинив двері та
викрав майно, а саме: газовий котел
марки «Вайлант» вартістю 3 325 грн.,
комп'ютер, що складався з монітора
марки «Самсунг» Syne Master 753 DFX вартістю 275
грн. та системного блоку, вартість
комплектуючих частин якого становить
557,95 грн. та корпусу системного блоку
згідно довідки вартості 200 грн.,
автомагнітолу марки « Кенвуд» вартістю
1 478,40 грн.; два набори торцевих ключів в
пластмасових футлярах марки «Рогсе
professional та «Sigma» загальною вартістю 1478,40
грн., після чого з викраденим з місця
скоєння злочину зник, завдавши
власнику матеріальної шкоди на
загальну суму 3713 грн.

10 червня 2006 року біля 3 години в м.
Козятині Вінницької області, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 за попередньою змовою між собою
та ОСОБА_11 (кримінальна справа відносно
якого закрита у зв'язку зі смертю,
проникли до гаражного приміщення
ОСОБА_14, який розташований в АДРЕСА_6
звідки викрали моторолер «Ямаха»
вартістю 2 700 грн., що належить ОСОБА_14
після чого викраденим розпорядились на
власний розсуд.

Крім того, продовжуючи злочинну
діяльність, ОСОБА_3 за попередньою
змовою зі ОСОБА_4 та ОСОБА_15, 13 червня 2006
року біля 1 години, проникли до
гаражного приміщення ОСОБА_16, який
розташований в АДРЕСА_4 звідки вчинили
крадіжку моторолера моделі « БТ-125Т»
вартістю 6 700 грн., який належав
ОСОБА_6 Викрадений моторолер ОСОБА_3,
ОСОБА_15 та ОСОБА_4 цієї ж ночі збули
невстановленій судом особі. Пізніше
зазначений моторолер був виявлений у
громадянина ОСОБА_17, який придбав його
у ОСОБА_13 за 700 доларів США.

По епізоду таємного викрадення майна з
будинку ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_5
виправдано за недоведеністю вини у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.
185 КК України.

Також ОСОБА_5 виправдано за
недоведеністю вини по епізодах
схиляння до викрадення чужого майна в
ОСОБА_14 та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 185
КК України, по епізоду втягнення
неповнолітніх у злочинну діяльність за
ч. 1 ст. 304 КК України та по епізодах
крадіжки майна в ОСОБА_18 та ОСОБА_10 за ч.
3 ст. 185 КК України.

Не погодившись з вироком суду, прокурор
Кузьмінський П.В. подав апеляцію (зі
змінами), в якій вказує на однобічність
судового слідства, невідповідність
висновків суду, викладених у вироку,
фактичним обставинам справи та
неправильне застосування
кримінального закону, що призвело до
безпідставного виправдання ОСОБА_5 за
всіма статтями обвинувачення, а ОСОБА_2
по епізоду викрадення майна у ОСОБА_8 за
недоведеністю їх вини у вчиненні
злочинів. Судом необґрунтовано взято
до уваги одні докази та не спростовано
інші, які повністю доводять вину
вказаних осіб у вчиненні
інкримінованих їм злочинів. Вважає
вирок суду незаконним та
необґрунтованим, вказує на
суперечності та невідповідності
матеріалам справи, а тому просить вирок
суду скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд.

Також прокурор подав апеляцію на
окрему постанову про звернення уваги
Козятинського міжрайпрокурора на
виявлені факти та недоліки при
розслідуванні даної кримінальної
справи, вважає її безпідставною та
незаконною, просить скасувати у зв'язку
з невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи та
істотного порушення вимог
кримінально-процесуального закону.

Потерпілий ОСОБА_6 подав апеляцію, в
якій просив скасувати вирок, справу
повернути на новий судовий розгляд,
оскільки судом при розгляді справи
було допущено неповноту та порушені
норми матеріального права щодо
розгляду його позову. Вважає, що йому
безпідставно відмовлено в задоволенні
його вимог про відшкодування
матеріальної шкоди, оскільки
викрадений у нього скутер хоча і
повернули, але він знаходиться в
непридатному до експлуатації стані.

Слідчий Міщук (Стецюк) Н.В. подала
апеляцію на окрему постанову, яку
просить скасувати у зв'язку з істотними
порушеннями
кримінально-процесуального закону,
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи,
однобічністю та неповнотою судового
слідства. Вважає, що слідство було
проведено з дотриманням закону,
зібрано належну доказову базу, яка в
повній мірі підтверджує вину ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні
інкримінованих їм злочинів.

Заслухавши доповідь головуючого судді,
виступ прокурора Клімова Б.В., на
підтримку своєї апеляції (зі змінами)
на вирок та апеляції на окрему
постанову, заперечення засуджених
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проти
задоволення апеляцій, колегія суддів
вважає, що апеляція (зі змінами)
прокурора на вирок та апеляції
прокурора та слідчого на окрему
постанову підлягають задоволенню,
апеляція потерпілого ОСОБА_6 на вирок
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 323 КПК України вирок
суду повинен бути законним та
обґрунтованим. За змістом закону
обґрунтованість вироку передбачає
відповідність висновків і рішень суду
фактичним обставинам справи.

Зазначених вимог закону при
постановленні вироку суд першої
інстанції не дотримався.

Як вірно зазначив прокурор в апеляції
(зі змінами), виправдовуючи ОСОБА_5 по
епізоду таємного викрадення чужого
майна у ОСОБА_19, суд безпідставно не
взяв до уваги покази ОСОБА_3, ОСОБА_11 та
ОСОБА_4, дані ними в судовому засіданні,
які викривають ОСОБА_5

Разом з тим, під час досудового і
судового слідства ОСОБА_3, ОСОБА_11 та
ОСОБА_4, які визнали свою вину у
вчиненні інкримінованих їм злочинах та
щиро розкаялись у вчиненому,
категорично стверджували, що злочини
вчиняли за переконанням ОСОБА_5, при
цьому перед вчиненням злочинів ОСОБА_3
телефонував до ОСОБА_5 та
попередньо погоджував питання щодо
реалізації викраденого майна. Крім
того, на досудовому і судовому слідстві
ОСОБА_3, ОСОБА_11 та ОСОБА_4 також,
розповідали про обставини та місце
реалізації викраденого майна ОСОБА_5

Судом в обґрунтування невинуватості
ОСОБА_5 по вказаному епізоду покладено
пояснення ОСОБА_20 (т. 2 а.с. 60), ОСОБА_21 (т. 2
а.с. 65), ОСОБА_21 (т. 2 а.с. 64), ОСОБА_46 (т. 2
а.с. 63), ОСОБА_22 (т. 2 а.с. 61), ОСОБА_23 (т. 2 а.с.
59) та ОСОБА_24 (т. 2 а.с. 58), які
у судовому засідання всупереч вимог ст.
323 КПК України не перевірялись та їх
взагалі не можна розцінювати як докази,
оскільки перед їх відібранням
неповнолітнім особам не роз'яснювався
обов'язок говорити правду та не
повідомлялось про кримінальну
відповідальність за завідомо
неправдиві показання.

Також судом невірно оцінено як доказ
постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи від 12.05.2011 (т. 4 а.с.
274), оскільки згідно вказаної постанови
у порушення кримінальної справи
відмовлено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК
України, зокрема у зв'язку з
відсутністю в діянні складу злочину, а
тому зазначена постанова навпаки
підтверджує непричетність ОСОБА_25 до
вчинення злочину, а суд зазначену
обставину оцінює як доказ причетності
ОСОБА_25 до вчинення злочину та
обґрунтовує виправдання ОСОБА_5 за ч. 3
ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України по епізоду
таємного викрадення чужого майна у
ОСОБА_19

Під час очної ставки між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 18.03.2011 року (т. 3 а.с. 87), яка
проведена з дотриманням вимог ст. 172 та
ст. 173 КПК України, ОСОБА_3 підтвердив, що
злочини передбачені ч. 3 ст. 185 КК
України йому запропонував вчиняти саме
ОСОБА_5, викрадене майно він
реалізовував останньому, а також
розповів при яких обставинах
відбувались вказані події.

Суд визнав неналежними доказами
результати відтворення обстановки та
обставин події від 14.02.2011 року з
підозрюваним ОСОБА_11 (т.2 а.с. 174) з
підозрюваними ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 180) та
ОСОБА_3.(т. 2 а.с. 168), обґрунтовуючи це
невиконанням вимог ст. 195, 84, 85 КПК
України, а саме вказав на те, що не
зазначено розміщення учасників перед
початком проведення відтворення,
початок маршруту, а також вказано на
необхідність наявності на фотографіях
до протоколу слідчої дії понятих.

Закон не містить прямої вимоги про
обов'язковість зазначення вказаних
обставин в протоколі відтворення, а
тому підстав для визнання протоколів
нікчемними у суду не було.

Також суд зробив висновок про
фіктивність вказаних протоколів
відтворення обстановки та обставин
події мотивуючи тим, що з
фотографій-додатків до протоколів
відтворення з ОСОБА_11 та ОСОБА_4
вбачається, що вони зроблені у денний
час, проте зважаючи на час проведення
відтворення - провести фотографування
при денному освітлення є неможливим.

При цьому, не зрозуміло на підставі
яких даних суд зробив такий висновок,
оскільки в матеріалах кримінальної
справи жодні дані, які б вказували у
якій годині у день проведення
відтворення обстановки та обставин
подій, зокрема 14.02.2011 року закінчився
світловий день відсутні.

В обґрунтування алібі ОСОБА_5 покладено
пояснення свідків ОСОБА_26,
ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, однак
судом не дано оцінку тій обставині, що
всі ці особи являються його родичами та
повністю спростовуються показами
ОСОБА_3, ОСОБА_11 та ОСОБА_4, у яких
відсутні будь-які причини оговорювати
ОСОБА_5

Виправдовуючи ОСОБА_5 по епізоду
таємного викрадення чужого майна
ОСОБА_31, суд знову ж таки визнав покази
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_11
суперечливими та на підставі цього
вказав на їх неправдивість.

Як вбачається із вироку, покази
останніх різняться лише у частині
місця передачі викраденого скутера
ОСОБА_5, при цьому судом не враховано, що
з моменту вчинення злочину у 2006 році та
проведення більшості слідчих дій
пройшов великий проміжок часу.

ОСОБА_3 під час відтворення обстановки
та обставин подій від 14.02.2011 року, під
час очної ставки з ОСОБА_5 18.03.2011 року (т.
3 а.с. 87) та під час судового слідства,
вказував, що злочин вчинено за
підбурювання ОСОБА_5 та перед його
вчиненням він телефонував йому, однак
суд не дав оцінки цим доказам.

В обґрунтування невинуватості ОСОБА_5
суд вказує на неоднакове зазначення у
процесуальних документах способу
проникнення засудженими до гаражу
ОСОБА_32

Відповідно до ст. 132, 223 КПК України, у
постанові про притягнення
обвинуваченого повинно бути зазначено
обставини вчинення злочину, наскільки
вони відомі слідчому. В описовій
частині обвинувального висновку
зазначаються обставини справи як їх
встановлено на досудовому слідстві.

На виконання зазначених вимог
кримінально-процесуального
законодавства у постановах про
пред'явлення обвинувачення ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_11 та обвинувальному
висновку зазначено, що до приміщення
гаражу ОСОБА_33 вони проникли шляхом
відгинання брами.

Зазначений спосіб проникнення до
гаража підтвердився і в судовому
засідання згідно показів ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_11

При цьому, не зрозуміло яким чином
зазначені факти взагалі мали значення
для визнання винним чи невинним ОСОБА_5
у вчиненні інкримінованого йому
злочині, оскільки вказують лише на
спосіб проникнення до приміщення
безпосередньо виконавців, крім того
при постановленні обвинувального
вироку відносно ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 судом вказані докази прийняті
до уваги, як такі, що підтверджують їх
вину.

Виправдовуючи ОСОБА_5, суд вказав на
порушення органами досудового
слідства вимог ст. 127 КПК України при
проведенні огляду місця події від
13.06.2006 року (т. 2 а.с 94), оскільки у якості
понятих приймали участь ОСОБА_33 та
ОСОБА_32

В даному випадку суд дійшов помилкової
позиції, оскільки як вбачається з
матеріалів кримінальної справи, ні
ОСОБА_33, ні ОСОБА_32 потерпілими у
результаті вчинених злочинів не
визнавались, родичами підозрюваних чи
обвинувачених, працівниками
правоохоронних органів не являються, а
отже понятими залученні до проведення
слідчої дії правомірно.

В обґрунтування алібі ОСОБА_5 суд
поклав покази ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_29,
ОСОБА_36, при цьому не врахував ту
обставину, що ці особи є його близькими
родичами та друзями, які повністю
спростовуються поясненнями ОСОБА_3,
який розповів всі обставини справи, у
тому числі, те, що злочини вони
вчинювали за вказівкою ОСОБА_5

Також, судом належним чином не надано
оцінку показам свідка ОСОБА_13, який
пояснював, що скутер «Аполло» він для
свого родича придбав у ОСОБА_5 (т. 2 а.с.
191). Не прийняті до уваги покази ОСОБА_3
та ОСОБА_4, які пояснили, що викравши
скутер з гаража ОСОБА_32, вони продали
його ОСОБА_5 Даний скутер виявлений та
вилучений працівниками міліції 11.02.2011
року у домоволодінні ОСОБА_37 в АДРЕСА_5
(т. 2 а.с. 127).

Виправдовуючи ОСОБА_5 по епізоду
таємного викрадення чужого майна з
будинку ОСОБА_10, суд послався на те, що
постанова про притягнення особи в
якості обвинуваченого від 06.05.2011 року
(т. 4 а.с. 168) не відповідає вимогам ст. 132
КПК України, оскільки в ній не
встановлено особу, яка фактично
вчиняла злочин. Також, зроблено
посилання на ст. 223 КПК України та
зазначено, що обвинувальний висновок
повинен відповідати постанові про
притягнення особи в якості
обвинуваченого. На підставі зазначених
даних, суд помилково дійшов до висновку
про безпідставність пред'явленого
ОСОБА_5 обвинувачення.

Разом з тим, у постанові про
притягнення особи в якості
обвинуваченого від 06.05.2011 року прямо
вказано, що обвинувачення у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК
України пред'явлено ОСОБА_5, а тому
твердження суду, що особу, яка фактично
вчиняла злочин не встановлено є
безпідставним.

У положеннях ст. 223 КПК України відсутня
обов'язкова вимога щодо відповідності
обвинувального висновку постанові про
притягнення особи в якості
обвинуваченого, при цьому зазначено, що
у описовій частині зазначаються
обставини справи як їх встановлено на
досудовому слідстві.

Суд безпідставно прийшов до висновку
про фіктивність протоколу огляду місця
події від 06.01.2011 року (т. 2 а.с. 3-8), з тих
підстав, що дописано сторінку № 6 з
текстом, в якому зазначено, що під час
огляду виявлено сліди від автомобіля.
Разом з тим, на вказаній сторінці
наявні підписи понятих, залучених до
проведення слідчої дії та слідчого, що
вказує на те, що сторінка № 6 написана
при понятих та слідчий фактично не міг
сфальсифікувати вказаний доказ, а
висновок суду щодо його фіктивності є
надуманим.

При цьому, на підставі вищезазначених
тверджень суд без належного
обґрунтування зробив висновок про
надуманість версії слідства, що ОСОБА_5
приїхав до дому ОСОБА_38 на автомобілі
ОСОБА_39

Згідно показів потерпілої ОСОБА_10,
06.01.2011 року біля 18 год. вони поїхали з
сім'єю до батьків на святу вечерю, а
коли повернулися біля 21 год., то в
будинку побачили вибите вікно, в
кімнатах все було розкидано та
викрадено два мобільних телефони, які
належали дітям, на кришці одного з яких
був надпис букви «М», ноутбук,
телевізор «Самсунг», 100 грн. та 100
доларів США. Пізніше по номеру ІМЕІ
мобільні телефони були виявлені
працівниками міліції аж у Криму. За
телефонами їздив її чоловік з
працівниками міліції в Крим.

Свідок ОСОБА_38 пояснив, що працівники
міліцій по номерах ІМЕІ виявили
мобільні телефони у Криму та
запропонували йому поїхати з ними та
забрати. На що він погодився. Поїхали на
його автомобілі до села, де він залишив
свій автомобіль і з товаришем на його
автомобілі поїхали в м. Саки, де
працівники міліції відібрали у хлопця,
в якого були мобільні телефони,
пояснення та вилучили один мобільний
телефон.

Свідок ОСОБА_40 вказав, що працював у
ОСОБА_5 Той був винен йому гроші і в
рахунок погашення заборгованості дав
йому два мобільних телефони. Один
телефон був з кришкою, а один без
кришки. В січні 2011 року він поїхав в
Крим, а в лютому йому зателефонували з
міліції та повідомили, що його телефони
крадені. До нього в Крим приїжджав
ОСОБА_38 та два працівники міліції. На
телефонній кришці він не бачив ніякої
надряпаної букви. Приїхав назад в м.
Козятин в квітні 2011 року. Тоді ж, у
квітні місяці він видав слідчому
другий мобільний телефон, оскільки
08.02.2011 року у нього вилучили лише один
телефон, а інший він вже встиг продати
своєму знайомому.

Вказаним доказам суд не дав належної
оцінки.

В обґрунтування виправдання ОСОБА_5 за
даним епізодом, судом вказано, що огляд
місця події від 06.01.2011 року (т. 2 а.с. 3)
проведено без участі власника будинку,
а у вступній частині протоколу огляду
не зазначена адреса будинку, огляд
якого проводився.

Разом з тим, у ст. 190 КПК України
відсутня обов'язкова вимога проведення
огляду за обов'язкової участі власника
будинку.

В описовій частині протоколу прямо
зазначається, що місцем події
являється будинок АДРЕСА_9, що також не
являється порушенням вимог
кримінально-процесуального
законодавства, а отже вищезазначені
твердження суду є безпідставними та
жодними процесуальними нормами не
обґрунтовані.

Виправдовуючи ОСОБА_5 за епізодом
таємного викрадення майна з будинку
ОСОБА_10, суд вказав на порушення вимог
ст. 191 КПК України при огляді речових
доказів (мобільних телефонів) від 24.03.2011
року (т.3 а.с. 130), оскільки його проведено
майже через півтора місяці після
проведення виїмки.

Проте, згідно вимог ч. 3 ст. 191 КПК
України, допускається проведення
огляду вилучених предметів за місцем
провадження у справі, при цьому чіткі
терміни проведення вказаного огляду не
врегульовано.

В обґрунтування виправдання ОСОБА_5 суд
вказав, що протокол виїмки мобільних
телефонів від 08.02.2011 року існує в двох
примірниках.

При цьому, якщо дослідити вказаний
доказ у сукупності з іншими, а саме
показами ОСОБА_40 та ОСОБА_38, то
зрозуміло, що 08.02.2011 року працівниками
органів внутрішніх справ у ОСОБА_40
вилучено 1 мобільний телефон, а саме з
ІМЕІ НОМЕР_1 який був викрадений з
домоволодіння ОСОБА_10 та переданий
ОСОБА_5 у рахунок боргу ОСОБА_40

Також, судом звернуто увагу на той факт,
що у протоколі огляду речового доказу
від 24.03.2011 року (т. 3 а.с 130) зазначено не
той ІМЕІ телефону, який було вилучено
08.02.2011 року, зокрема в протоколі огляду
зазначено ІМЕІ - НОМЕР_2 а в протоколі
виїмки від 08.02.2011 року - НОМЕР_3

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що предметом злочину був
телефон з ІМЕІ - НОМЕР_2 крім того даний
номер зазначено безпосередньо і в
описовій частині протоколу виїмки від
08.02.2011 року (т. 3 а.с. 45), а тому зазначене
вказує, що слідчим у резолютивній
частині допущено лише технічну
помилку. Суд вказані факти не
перевірив.

Суд обґрунтовує фіктивність протоколу
виїмки від 08.02.2011 року, тим, що він
складений в один день з прийняттям
заяви від ОСОБА_10 Заяву зареєстровано
08.01.2011 року і між вказаними датами
минуло 1 місяць, а тому вказане судом
твердження є взагалі необґрунтованим.

Не відповідає дійсності твердження
суду, що понятим при проведенні виїмки
мобільних телефонів від 08.02.2011 року не
роз'яснено їх права та обов'язки,
оскільки у протоколі виїмки чітко
зазначено про роз'яснення їм прав
передбачених ст. 127 КПК України та на
цьому ж аркуші наявні підписи понятих.

Висновок суду щодо порушення слідчим
вимог ст. 174 КПК України при
пред'явленні кришок мобільних
телефонів для впізнання від 26.02.2011 року
(т. 3 а.с. 40) безпідставний, оскільки
зазначена стаття КПК України
регламентує порядок пред'явлення особи
для впізнання, а не предметів.

Стаття 175 КПК України не містить
обов'язкової умови нумерації предметів
та зазначення їх кольору у протоколі
пред'явлення предметів для впізнання,
тим більше, що у вказаному протоколі
чітко зазначено у якій послідовності
їх розміщено та по яких ознаках ОСОБА_38
впізнав предмет.

Наведене свідчить, що вказана слідча
дія проведена у повній відповідності
до вимог ст. 175 КПК України.

В обґрунтування виправдання ОСОБА_5
судом вказано на порушення ст. 181, 183 КПК
України при проведенні виїмки
автомобіля «Опеля-Омега» від 19.03.2011 (т. 3
а.с. 106), оскільки її проведено без
власника.

Однак в описовій частині протоколу
виїмки від 19.03.2011 року зазначена
інформація, що ОСОБА_39 запропоновано
видати вказаний автомобіль, що
підтверджує його присутність під час
проведення слідчої дії.

Крім того, на протоколі міститься
підпис, однак судом, за наявності
сумнівів щодо належності вказаного
підпису ОСОБА_39, відповідну перевірку
щодо підроблення підпису перед
правоохоронними органами не
ініційовано та без будь-яких доказів
самостійно зроблено висновок про
фіктивність процесуальних документів.

Судом, як обґрунтування неналежності
доказів вказано, що в експертному
висновку №15 від 04.05.2011 року (т. 4 а.с 40)
зазначено, що при огляді аркушу
фотографічного паперу зафіксовано
автомобіль фіолетового кольору марки
«Опель Омега», у той час як у протоколі
вилучення - зазначено автомобіль
«Опель Омега» коричневого кольору.

Вказане твердження суду не відповідає
дійсності, оскільки у протоколі про
проведення виїмки автомобіля
«Опеля-Омега» від 19.03.2011 року (т. 3 а.с. 106)
його колір взагалі не зазначено.

Крім того, при наявності певних
сумнівів у кольорі вказаного
автомобіля суд мав можливість
безпосередньо дослідити вказаний
речовий доказ та пересвідчитись в його
обґрунтованості.

При виправданні ОСОБА_5 та ОСОБА_2 по
епізоду таємного викрадення майна з
будинку ОСОБА_8, суд вказує на
недопустимість протоколу огляду місця
події від 05.02.2011 року, у той час як
потерпіла та поняті стверджували, що
такий огляд проводився відразу як
потерпіла повідомила про злочин,
наявний протокол ними підписаний, а
додані знімки з місця події
відповідають дійсності (т. 1 а.с. 81-88).

Даний протокол складено відповідно до
вимог ст. 190, 191 КПК України.

Судом у вироку зазначено, що у
протоколі огляду місця події не
зазначено, що при його проведені
приймала участь ОСОБА_8

Даний факт не відповідає дійсності,
оскільки у протоколі огляду місця
події вказано учасником потерпілу (т. 1
а.с. 84), а також є її підпис.

Усі фотозображення додані до протоколу
огляду місця події повністю
узгоджуються зі змістом самого
протоколу, тому доводять законність
огляду і дійсність відображених у
ньому фактичних обставин.

Згідно пояснень ОСОБА_2 (т. 1 а.с 103-104),
він, будучи ознайомлений з положеннями
ст. 63 Конституції України, повідомив
слідству ті ж обставини, які виклав у
явці з повинною, що підтверджує
послідовність показань виправданого,
які він неодноразово підтверджував під
час досудового слідства, вже будучи
обвинуваченим, і на початку судового
слідства.

Дані покази повністю узгоджуються з
достовірно встановленими обставинами
вчинення злочину, проте залишилися
поза увагою суду.

За фактом здійснення тиску на ОСОБА_2 з
боку працівників міліції
Козятинського РВ УМВС України у
Вінницькій області, Козятинською
міжрайпрокуратурою проводилась
перевірки, за результатами якої
наведені факти не підтвердились та
слідчим прокуратури винесено
постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи. Постанова
слідчого міжрайпрокуратури на даний
час є чинною.

Доводи суду про те, що на огляд
автомийки не було згоди власника
спростовуються матеріалами справи, у
яких є заява ОСОБА_5, в якій він дозволяє
провести огляд (т. 1 а.с. 17).

У вироку взагалі відсутній виклад
обвинувачення ОСОБА_2 по епізоду
крадіжки майна ОСОБА_41, відсутні мотиви
у зв'язку з якими суд прийшов до
висновку про необхідність його
виправдання за даним епізодом.

При виправданні ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК
України по епізоду таємного викрадення
майна з будинку ОСОБА_13, суд належним
чином не оцінив докази по справі,
зокрема покази ОСОБА_2, потерпілого
ОСОБА_13, свідків ОСОБА_42, ОСОБА_43,
ОСОБА_44, ОСОБА_45

З наведеного вбачається, що зібрані на
досудовому та під час судового
слідства докази судом належним чином
не оцінені, наявні суперечності в
доводах суду щодо непричетності
виправданих осіб до скоєння злочинів.

За таких обставин вирок суду підлягає
до скасування з направленням справи на
новий судовий розгляд під час якого
необхідно всебічно, повно і об'єктивно
дослідити всі обставини справи в їх
сукупності та в залежності від
встановленого прийняти законне та
обґрунтоване рішення.

В зв'язку із скасуванням вироку суду
підлягає скасуванню окрема постанова
суду.

Керуючись ст. 365, 366 КПК України 1960 р., п. 11
Перехідних положень КПК України,

у х в а л и л а:

Апеляцію (зі змінами) прокурора
Кузьмінського П.В., який брав участь у
розгляді справи судом першої
інстанції, задовольнити.

Апеляцію потерпілого ОСОБА_6
задовольнити частково.

Вирок Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 12 серпня 2013
року скасувати, а справу щодо ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 направити на
новий судовий розгляд.

Окрему постанову суду щодо недоліків
слідства скасувати.

Судді: (підписи)

Згідно оригіналу.

Суддя:

.