У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого, судді

Коновалова В.М.,

суддів

Кузьменко О.Т., Мороза М.А.

розглянула
у судовому засіданні 24 січня 2008 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова
від 28 березня 2007 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Харкова,

неодноразово судимого, останній раз 6 березня 2006
року за ч. 3 ст. 185 КК
України на 3 роки позбавлення волі,
звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з
випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

засуджено
за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки позбавлення волі, а на
підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за попереднім
вироком від 6 березня 2006 року й остаточно визначено 2 роки 6 місяців позбавлення
волі.

В апеляційному порядку справа не
розглядалася.

ОСОБА_1 визнано
винним у тому, що він, будучи особою, раніше судимою за вчинення крадіжок, 10
квітня 2006 року біля станції метро “Госпром” у м Харкові, не звертаючи увагу
на заперечення потерпілого
ОСОБА_2, відкрито заволодів його мобільним телефоном та іншим
майном вартістю 830 грн.

У касаційному поданні прокурор, не оспорюючи доведеність винності ОСОБА_1
у вчиненні зазначеного злочину й правильності кваліфікації його дій, ставить
питання про скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд у
зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону при призначенні
засудженому покарання на підставі ч. 4 ст. 71 КК України за сукупністю вироків.
Зазначає, що підстав для призначення ОСОБА_1
покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 2 ст. 186 КК
України, також не вбачається.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що у
її задоволенні слід відмовити.

Як видно з вироку, при призначенні ОСОБА_1
покарання суд, згідно вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпечності вчинених злочинів, обставини справи, що
пом'якшують та обтяжують покарання, дані про
особу засудженого, зокрема, щире каяття, сприяння розкриттю злочину,
позитивну характеристику, відшкодування заподіяної шкоди, а також стан здоров'я
засудженого, який страждає на відсутність мовлення.

Тому суд, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов до обґрунтованого
висновку про можливість призначення ОСОБА_1
покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 2 ст. 186 КК
України, яке є обґрунтованим, необхідним й достатнім для виправлення
засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 71 КК України, роз'яснень ч. 2 п.
25, п. 26 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року “Про практику призначення судами
кримінального покарання”, якщо засуджений після постановлення вироку, але до
повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного
за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за
попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим
від покарання, призначеного за
новий злочин, а
також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Невідбутою
частиною вважається увесь строк покарання, від відбування якого особу було
звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, за винятком часу
тримання під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання, перебування в
медичному закладі.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 6 березня 2006 року
ОСОБА_1 було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення
волі, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування цього покарання
з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Не відбувши зазначеного покарання,
він 10 квітня 2006 року під час іспитового строку вчинив новий злочин. Проте, суд
у вироку зазначив, що ОСОБА_1 був звільнений з-під варти у залі суду у день проголошення вироку, під
вартою знаходився з 19 листопада 2004 року по 6 березня 2006 року, тобто 1 рік 3 місяця 17 днів, тому
невідбута частина покарання за попереднім вироком складає 1 рік 8 місяців 348 днів.

Виходячи з наведеного, обране ОСОБА_1 судом остаточне покарання за сукупністю вироків
відповідає вимогам закону.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень кримінального та
кримінально-процесуального закону, які б тягнули скасування постановлених у
справі судових рішень.

Отже, передбачені ст. 398 ч. 1 КПК
України підстави для призначення справи щодо ОСОБА_1 до касаційного розгляду відсутні.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

у задоволенні касаційного подання прокурора відмовити.

С у д д і :

Коновалов В.М. Кузьменко О.Т. Мороз М.А.