Справа № 1-кп/463/245/14 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/15/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м.Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 12 вересня 2014 року відносно ОСОБА_7 по кримінальному провадженню № 0001188 про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Поднище Прилуцького району Чернігівської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України не судима,

за ч.1 ст.185, ст.128 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :
Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2014 року ОСОБА_7 засуджена за ч.1 ст.185 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі, за ст. 128 КК України 2 (два) роки обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань обрано ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення волі у кримінально виконавчій установі.

Строк покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту затримання 20.05.2014 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено без зміни.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнана винною у тому, що 22 квітня 2014 року в період часу з 17.00 год. до 17.50 год., знаходячись у помешканні потерпілого ОСОБА_6 на АДРЕСА_2 , скориставшись його відсутністю, з корисливих мотивів для власного безпідставного збагачення умисно таємно викрала належну йому пенсійну банківську карту ПАТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , з якої того ж дня шляхом зняття коштів у касовому банкоматі на вул. Пасічній, 102 у м. Львові викрала грошові кошти потерпілого ОСОБА_6 у розмірі 450 грн.

Крім того, ОСОБА_7 11 травня 2014 року близько 12.00 год., знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , з необережності завдала потерпілому ОСОБА_6 один удар кухонним ножем у грудну клітку з правої сторони, в результаті чого спричинила йому одне проникаюче поранення правої половини грудної клітки з поступленням крові та повітря у плевральну порожнину та повітря під шкіру, що було небезпечним для життя на момент заподіяння та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить пом`якшити призначене покарання, призначивши покарання з випробуванням із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, в апеляційній скарзі від 29 жовтня 2014 року просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення. В обґрунтування апеляційних вимог окликається на те, що судом не було взято до уваги її стан здоров`я: хворіє на дифузний зоб, гіпоплазію правої нирки, тахікардію, мастопатію, за час перебування в Львівському слідчому ізоляторі стан здоров`я значно погіршився, що стверджується долученими довідками; розкаюється у вчиненому злочині; має на утриманні неповнолітню дитину, батьків пенсійного віку, які потребують допомоги.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2014 року скасувати та постановити новий, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 121 КК України та обрати покарання в межах санкцій цих статей. Вважає вирок незаконним, необґрунтованим, а викладені в ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи, дії ОСОБА_7 невірно перекваліфіковані судом з ч.1 ст.121 КК України на ст. 128 КК України, призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку. Зазначає, що судом не взято до уваги його показання про те, що ОСОБА_7 під час конфлікту умисно завдала удар ножем в грудну клітку, свідомо бажаючи завдати йому тяжке тілесне ушкодження про що свідчить механізм заподіяння. Показання ОСОБА_7 про те, що він нібито наткнувся на виставлений нею ніж є нелогічними та неправдивими, дані з метою уникнути відповідальності.

Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_7 , яка підтримує першу апеляційну скаргу, просить пом`якшити покарання, адвоката ОСОБА_9 , який просить пом`якшити обвинуваченій покарання, потерпілого ОСОБА_6 , який просить призначити обвинуваченій суворішу міру покарання, думку прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до переконання, що такі не підлягають до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції правильно оцінив отримані, у передбаченому КПК України порядку, докази в даному кримінальному провадженні, оцінивши їх в сукупності, вірно зробив висновок, що вина ОСОБА_7 у вчиненому повністю доведена і правильно кваліфікував її дії за ч.1 ст.185, ст.128 КК України.

Доводи апеляційної скарги потерпілогоОСОБА_6 про те, що судом не взято до уваги його показання, що ОСОБА_7 під час конфлікту умисно завдала удар ножем в грудну клітку, свідомо бажаючи завдати йому тяжке тілесне ушкодження про що свідчить механізм заподіяння спростовується висновками суду, оскільки таким досліджено всі докази по справі, надано їм оцінку, враховано показання потерпілого та обвинуваченої, висновок судово-медичної експертизи, показання судового експерта.

Висновок суду про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України є обґрунтований. Судом вірно взято до уваги неглибоку довжину ранового каналу й мінімальний ступінь прикладання сили при заподіянні потерпілому тілесного ушкодження, а також дії обвинуваченої одразу після вчинення злочину, достовірність чого підтверджується показаннями потерпілого.

Твердження обвинуваченої, що судом не було взято до уваги її стан здоров`я, те, що розкаюється у вчиненому злочині, має на утриманні неповнолітню дитину, батьків пенсійного віку, які потребують допомоги спростовується висновками суду, викладеними у вироку, суд, обираючи ОСОБА_7 покарання, врахував дані про її особу, зокрема те, що вона, згідно ст.89 КК України не судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, має на утриманні неповнолітню дитину, наявність у неї захворювання правої нирки. Крім того, судом враховано, що обвинувачена із потерпілим не примирилася. Розкаяння ОСОБА_7 у вчиненому судом не було взято до уваги, оскільки обвинувачена в судовому засіданні винність у вчиненні інкримінованих їй злочинів заперечила.
Також суперечать висновкам суду твердження потерпілого, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину, оскільки суд, обираючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання врахував тяжкість вчинених злочинів, які відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості.
Покарання призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого; обране з врахуванням особи засудженої.

Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі та своє рішення мотивував у вироку.

Колегія суддів прийшла до переконання, що для досягнення встановленої у ч.2 ст. 50 КК України мети виправлення засудженої та запобігання вчиненню нею нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції, а тому підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого покарання колегія суддів не вбачає.

Ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликаються потерпілий та обвинувачена як на підставу зміни чи скасування вироку, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів при перевірці справи не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою зміну чи скасування вироку.

Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Личаківського районного суду м.Львова від 12 вересня 2014 року по кримінальному провадженні № 0001188 відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою протягом такого ж строку з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:
Судді: