Справа № 1-155/11 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/81/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:
Головуючого - ОСОБА_2 ;

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

адвоката - ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляціями прокурора прокуратури Кам`янка-Бузького району Львівської області ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 26.11.2014 року,-

в с т а н о в и л а:
Ц и м в и р о к о м: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, з загальною середньою освітою, раніше не судимого в порядку ст. 89 КК України,-
визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.289 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 20 400 (двадцяти тисяч чотирьохсот) грн.
Запобіжний захід ОСОБА_9 залишено підписку про невиїзд до вступу вироку в законну силу.
Стягнуто з ОСОБА_9 в користь держави 412 (чотириста дванадцять ) грн. 80 коп. на р/р 0042, код 25575150, ГУДК у Львівській області, МФО 825014 за експертизу № 9/18 від 27.01.2011р.
Речові докази по справі - автомобіль марки "Volkswagen", моделі " Golf 3 1.9 D", 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , з робочим об`ємом - 1896 куб. см - залишено у власності потерпілого ОСОБА_7 .
Закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_9 - повернуто ОСОБА_9 .
Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він 04.01.2011 року біля 10 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, незаконно заволодів транспортним засобом - автомобілем марки "Volkswagen" моделі "Golf 3 1.9 D", 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , з робочим об`ємом 1896 куб. см, ринковою вартістю 33635 грн., належного ОСОБА_11 , який знаходився біля приміщення ВДАІ по вул. Зеленій, 4 в м. Кам`янка-Бузька.
Прокурором подано апеляцію, в якій просить змінити резолютивну частину вироку суду першої інстанції та обрати ОСОБА_9 покарання замість штрафу в розмірі 20400 грн. обмеження волі стоком на 5 років.
Зазначає, що судом правильно кваліфіковано дії засудженого за ч. 1 ст. 289 КК України, однак призначено покарання, що не відповідає тяжкості злочину і особі засудженого.
Так за словами апелянта, судом при призначенні покарання засудженому, не враховано та не надано належної оцінки фактам протиправного тиску, вчиненого засудженим ОСОБА_9 щодо потерпілого ОСОБА_7 в ході проведення досудового слідства та судового розгляду, в результаті чого останній неодноразово змінював свої показання, що було причиною протиправного зволікання з прийняттям законного рішення у справі.
Крім цього, вказує, що судом першої інстанції залишено без уваги факти невизнання засудженим ОСОБА_9 своєї причетності до вчиненого ним злочину, перешкоджання ним проведенню досудового слідства, відсутності пом`якшуючих кримінальну відповідальність обставин та наявність обтяжуючої кримінальну відповідальність обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Адвокат ОСОБА_6 у своїй апеляції просить скасувати вирок суду першої інстанції, виправдати ОСОБА_9 та закрити кримінальну справу відносно останнього на підставі п.1,2 ст. 6 КПК України 1960 року, за відсутністю події злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та складу злочину.
Вважає даний вирок незаконним і необґрунтованим, таким, що суперечить вимогам ст. ст. 323, 324 КПК України 1960 року, положеннями Постанови Пленуму Верхового Суду України №6 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верхового Суду України з питань розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та підлягає скасуванню з підстав однобічності досудового і судового слідства, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотного порушення кримінально-процесуального закону і неправильного застосування кримінального закону.
Вказує, що інкримінованих дій ОСОБА_9 не вчиняв, а факту незаконного заволодіння ОСОБА_9 транспортним засобом ОСОБА_7 тобто умисного заволодіння належним потерпілому автомобілем проти його волі, не було.
Досудове слідство і суд, обґрунтували винуватість ОСОБА_9 рапортом від 04.01.2011 року про телефонне повідомлення ОСОБА_7 по телефону «102», стосовно незаконного заволодіння його автомобілем, відповідною заявою ОСОБА_7 в правоохоронні органи, протоколом огляду та затримання транспортного засобу, протоколом відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_9 , показами допитаних в якості свідків працівників міліції ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .
Разом з тим, апелянт зазначає, що заволодіння ОСОБА_9 транспортним засобом, не було, оскільки сам потерпілий ОСОБА_7 надав йому ключі від спірного транспортного засобу і виявив бажання, що б останній придбав спиртні напої.
На думку апелянта повідомлення ОСОБА_7 в правоохоронні органи, про викрадення його автомобіля було викликане алкогольним сп`янінням.
В подальшому потерпілий ОСОБА_7 визнав свою помилкову заяву про викрадення автомобіля і зазначив, що його дії були продиктовані його алкогольним сп`янінням та подальшим тиском на нього працівників міліції.
Загалом апелянт ОСОБА_16 вважає, що хибна практика забезпечення в правоохоронних органах показників розкриття злочинів, призвела до використання правоохоронцями помилки нетверезого громадянина для безпідставного породження кримінальної справи і незаконного притягнення особи до кримінальної відповідальності.
А суд в свою чергу сприйняв звинувачувальну версію слідчих органів, не наважившись в силу застарілих хибних традицій взаємовиручки і взаємопокриття міліції, прокуратури, визнати обвинувачення безпідставним та постановити виправдальний вирок.
Заслухавши доповідача, апелянта адвоката ОСОБА_6 та його довірителя ОСОБА_9 , які підтримали подану свою апеляцію і просять відхилити апеляцію прокурора, думку прокурора, який вважає, що справу слід скерувати органу досудового слідства для проведення додаткового розслідування, потерпілого ОСОБА_7 , обговоривши доводи апеляцій та перевіривши матеріали справи, колегія суддів визнала, що апеляції не підлягають до задоволення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується зібраними у справі та перевіреними у судовому засіданні доказами.
З долучених до матеріалів справи рапорту оперативного чергового Кам`янка-Бузького РВ ГУМВСУ у Львівській області від 04.01.2011 року ОСОБА_13 скерованого на ім`я начальника Кам`янка-Бузького РВ ГУМВСУ у Львівській області вбачається, що в чергову частину РВ поступило повідомлення від громадянина ОСОБА_7 , жителя с.Колодно, Кам`янка-Бузького району про те, що невідомі особи 04.01.2011 року біля 10 год. у м.Кам`янка-Бузька заволоділи його транспортним засобом, автомобілем марки «Фольксваген-Гольф» д.н. НОМЕР_3 , 1992 р.в. (а.с. 3 Т.1).
Допитаний в суді першої інстанції в якості свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 підтвердили вище вказане.
Разом із тим, із заяви поданої 04.02.2011 року ОСОБА_7 на ім`я начальника Кам`янка-Бузького РВ ГУМВСУ у Львівській області вбачається, що останній просить вжити заходів до розшуку невідомої особи, яка 04.01.2011 року незаконно заволоділа його транспортним засобом. Дана заява зареєстрована у журналі реєстрації і повідомлень про злочини, що вчинені … 04.01.2011 року (а.с. 4 Т.1). Крім того заявника ОСОБА_7 попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 не заперечив, що саме він телефонував у чергову частину райвідділу міліції, повідомив про крадіжку автомобіля та звернувся із письмовою заявою.
З протоколу огляду та затримання транспортного засобу від 04.01.2011 року вбачається, що в присутності ОСОБА_7 та двох понятих оглянуто та затримано автомобіль «Фольксваген-Гольф» д.н. НОМЕР_3 , даний автомобіль має ушкодження, розбита передня права фара, вм`ятина переднього лівого крила спереді (а.с. 9).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що 04.01.2011 року біля 10 год. до нього зателефонував ОСОБА_18 та повідомив, що ОСОБА_9 взяв автомобіль ОСОБА_7 і поїхав у невідомому напрямку.
Через деякий час до нього додому приїхав ОСОБА_19 на автомобілі ОСОБА_7 , який в подальшому автомобіль був залишений ним на подвір`ї і виявлений працівниками міліції.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 підтримав показання, подані ним на досудовому слідстві та зазначив, що 04.01.2011 року вранці в приміщення ДАІ у справах зайшов ОСОБА_19 та розпитував про номерні знаки від автомобіля товариша. Через декілька хвилин у будівлю забіг потерпілий ОСОБА_7 та кричав, що ОСОБА_19 незаконно заволодів його транспортним засобом. В подальшому ОСОБА_15 вчинив дії, щодо розшуку автомобіля.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надано належну оцінку показам підсудного ОСОБА_9 , який неодноразово змінював свої покази і розцінив їх як спосіб уникнути від відповідальності та спосіб захисту своїх прав.
Крім того, судом надано належну оцінку показам потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 в тій частині, що останні є між собою знайомі, проживають в одному районі і мали намір допомогти ОСОБА_9 у спосіб зміни показань убезпечити останнього від настання покарання за інкримінований йому злочин.
Колегія суддів вважає, що в суді першої інстанції, не знайшло свого підтвердження, що органами досудового слідства чинився тиск або застосовувались незаконні методи слідства як до підсудного так і до інших учасників процесу.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 згідно постанови слідчого від 06.01.2011 року визнано потерпілим у даній справі, у відповідності до вимог ст. 49, 50-52 КПК України (в редакції 1960 р.) роз`яснено його права.
В подальшому 06.01.2011 року його допитали в якості потерпілого, де останній показав, що саме ОСОБА_9 незаконно заволодів його автомобілем, про що останній ( ОСОБА_7 ) звернувся із письмовою заявою о правоохоронні органи.
Покликання апелянта ОСОБА_6 на те, що покази ОСОБА_7 не можуть братися до уваги, оскільки останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, колегією суддів не приймаються, оскільки від часу події, яка інкримінується ОСОБА_9 пройшло фактично дві доби.
І дані про те, що 06 січня 2011 року при допиті ОСОБА_7 останній перебував у стані алкогольного сп`яніння у матеріалах справи відсутні.
Згідно постанови слідчого від 13.01.2011 року, ОСОБА_9 притягнуто в якості обвинуваченого та пред`явлено звинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, згідно ст. 142 КПК України роз`яснено процесуальні права (а.с. 50-51), про що свідчать його підписи.
З протоколу допиту від 13.01.2011 року, обвинуваченого ОСОБА_9 , вбачається, що останній фактично визнає, що 04 січня 2011 року без дозволу ОСОБА_7 заволодів транспортним засобом останнього (а.с. 53-55).
Отже враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_9 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.
При обранні міри покарання ОСОБА_9 судом враховано суспільну небезпеку вчиненого злочину, а також особу підсудного, який згідно ст. 89 КК України раніше не є судимий, не працює, вчинив інкримінований злочин у стані алкогольного сп`яніння, разом із тим суд враховує і позицію потерпілого ОСОБА_7 , який просить не карати ОСОБА_9 .
При обранні міри покарання ОСОБА_9 , судом дотримано вимоги ст. 65-67 КК України і підстав для обрання іншого покарання, колегія суддів, не вбачає.
Керуючись ст. 362, 366 КПК України (в редакції 1960 р.), колегія суддів, -
Ухвалила:
вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 26.11.2014 року, щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги прокуратури Кам`янка-Бузького району Львівської області ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 без задоволення.

Головуючий:
Судді: