АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, раніше судимий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 27 січня 2015 року, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя вказав, що слідчим та прокурором не надано достатніх доказів, які б підтверджували наявність ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, оскільки підозрюваний має постійне місце проживання, де проживає разом із родичами, зобов`язався виконувати обов`язки та не ухилятись від органів досудового розслідування, тому відмовив у задоволенні клопотання слідчого та застосував щодо підозрюваного ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В скарзі прокурор зазначив, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки судом не враховано тих обставин, що ОСОБА_8 вчинив тяжке кримінальне правопорушення з корисливих мотивів, не має міцних соціальних зв`язків, утриманців, постійного місця роботи та наявність судимостей за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим існують ризики того, що він зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що дає підставу для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Як вбачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, 26 листопада 2014 року відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002574 відповідно до вимог ст. 214 КПК України.
26 листопада 2014 року о 21 годині 22 хвилин ОСОБА_8 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
27 листопада 2014 року слідчий СВ Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім обставин, зазначених в ст. 177 КК України, враховуються в сукупності всі обставини в кримінальному провадженні, зокрема, міцність соціальних зв`язків, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Положеннями ч. 2 ст. 194 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що підтверджується вагомими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні та відмовив у його задоволенні, обравши щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 27 січня 2015 року, , який буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, з чим також погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_8 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, не має міцних соціальних зв`язків, утриманців та постійного місця роботи, у зв`язку з чим він зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду, колегія суддів вважає такими, які не можуть слугувати єдиною підставою обрання щодо підозрюваного виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а мають враховуватися у сукупності з іншими обставинами у даному кримінальному провадженні.
Разом з тим, самі по собі припущення наявності ризиків, які визначають необхідність в застосуванні виняткового виду запобіжного заходу за відсутності достатніх для цього доказів їх наявності за своїм характером порушують принцип презумпції невинуватості й за жодної підстави не можуть слугувати за правомірну обставину для позбавлення особи волі.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на тяжкість вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення, суспільно небезпечні наслідки, які настали та можливу міру покарання у виді позбавлення волі у випадку визнання його винуватості мають місце, однак хоч суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризиків, визначених ст.177 КПК України, потребу позбавлення особи волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (правові позиції ЄСПЛ, викладені в п.74 рішення у справі «Мамедова проти Росії).
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, тому колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та справедливою і такою що не підлягає скасуванню, та в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровська ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 листопада 2014 рок, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін.

Судді: