Справа №678/123/14-к
Провадження №1-кп-678-5/15
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 року смт. Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

прокурорів: ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

потерпілих: ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Летичів матеріали кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000317 від 31 липня 2014 року, №0000010 від 08 січня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

31 липня 2014 року Волочиським районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 850 грн. (епізод таємного викрадення чужого майна (крадіжка) від 05 червня 2013 року),

11 серпня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. (епізод закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) від 06 серпня 2013 року),

- за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В середині червня 2014 року ОСОБА_9 , перебуваючи з дозволу ОСОБА_7 у гостевій кімнаті належного їй житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів таємно викрав із гаманця, який знаходився на середній полиці шафи, грошові кошти в сумі 9000 грн. чим потерпілій завдав матеріальної шкоди на вказану суму.

На початку другої декади липня 2014 року ОСОБА_9 , спільно проживаючи із ОСОБА_8 по АДРЕСА_4 , з метою заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою звернувся до неї з проханням, щоб надала йому свою кредитну картку для того, щоб на неї переслали гроші його батьки. ОСОБА_8 , будучи впевненою в правдивості намірів ОСОБА_9 , погодилась на його прохання та передала йому належну їй картку ПАТ КБ ПриватБанк № НОМЕР_1 . В подальшому по вул. 50 років Жовтня в смт. Летичів Хмельницької області 16 липня 2014 року з вказаної картки ОСОБА_9 зняв гроші в сумі 480 грн., а 17 липня 2014 року гроші в сумі 988 грн. чим потерпілій завдав матеріальної шкоди на загальну суму 1468 грн.

Обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні обох інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю і показав, що жодним чином не оспорює фактичні обставини вказані в обвинуваченні, щиро кається, просить суворо не карати, усвідомлює суспільну-небезпечність вчиненого, подібних дій в майбутньому обіцяє не вчиняти.

При цьому показав, що в кінці червня 2014 року був у житловому будинку ОСОБА_7 , яка є бабусею на той час його нареченої ОСОБА_8 і яка його добре знала та пускала до будинку, де у вітальній кімнаті з гаманця, що знаходився на одній з полиць шафи під одягом, викрав 9000 грн., при цьому його ніхто не бачив. Гроші викрав, оскільки у вересні 2014 року з ОСОБА_8 мало відбутись весілля, гроші витратив на весільне плаття, костюм тощо.

Від дачі показів по обвинуваченню у вчиненні шахрайства відносно потерпілої ОСОБА_8 відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

Дослідивши докази по справі суд вважає, що вина обвинуваченого є доведеною.

1. По епізоду в середині червня 2014 року

Так, потерпіла ОСОБА_7 показала, що 19-20 червня 2014 року виявила відсутність коштів в сумі 9000 грн., які знаходились в гаманці на середній полиці під одягом в шафі її будинку по АДРЕСА_3 . Момент викрадення грошей не бачила, проте підозрює нареченого своєї онуки ОСОБА_8 - ОСОБА_9 якого пускала до себе додому, бо вважала за майбутнього родича, при цьому у кімнату, де знаходився гаманець із грішми, до цього ніхто не заходив. При призначенні покарання ОСОБА_9 покладається на думку суду, проте вважає, що його не потрібно утримувати під вартою, оскільки повинен заробити кошти, щоб відшкодувати для неї завдану матеріальну шкоду.

Вина обвинуваченого також підтверджується даними протоколу огляду місця події від 31 липня 2014 року, фототаблицями до протоколу, згідно якого за адресою АДРЕСА_3 розташоване домогосподарство ОСОБА_7 , в кутовій північно-західній кімнаті житлового будинку знаходиться трьохдверна шафа в лівому крайньому відділенні якої розташовані три полиці зверху і три шухляди знизу на яких складений різний одяг, на середній полиці під одягом збоку лежить гаманець, кошти у ньому відсутні (т. 2 а.с. 9-14).

2. По епізоду другої декади липня 2014 року

Потерпіла ОСОБА_8 показала, що на початку або в середині липня 2014 року надала на прохання ОСОБА_9 , з яким мало відбутись весілля у вересні 2014 року і з яким спільно проживала по АДРЕСА_4 , свою кредитну картку ПАТ КБ ПриватБанк, щоб він погасив її кредит за рахунок коштів, що для нього мала вислати його мати. Через кілька днів намагалась поповнити рахунок свого мобільного телефону за допомогою своєї банківської картки однак виявила, що там недостатньо коштів, хоча перед тим, як надавати ОСОБА_9 банківську картку, кошти там були в сумі 1468 грн. Зателефонувавши на номер ПАТ КБ ПриватБанк 3700 виявила, що стан рахунку складає 0,27 коп. На її запитання ОСОБА_9 зізнався, що саме він зняв кошти, які витратив на свої потреби. На даний час кошти їй не повернуті, оскільки це були кредитні кошти, тому банком нараховуються штрафні санкції за несвоєчасне їх погашення і вона несе додаткові витрати. На її думку ОСОБА_9 заволодів коштами з кредитної картки шляхом обману та зловживання її довірою до нього. Вважає, що обвинуваченому не слід призначати покарання, пов`язане із реальним позбавленням волі, погоджується з думкою прокурора в судових дебатах про можливість виправлення ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства.

Вина обвинуваченого також підтверджується даними копії виписки ПАТ КБ ПриватБанк за період з 01 січня 2014 року по 13 січня 2015 року, згідно якої мало місце зняття готівки 16 липня 2014 року та 17 липня 2014 року по АДРЕСА_5 з картки НОМЕР_1 на суму 480 грн. та 988 грн. відповідно. До даної виписки додано фото світлини на яких зображено обвинуваченого в момент зняття готівки у банкоматі, при цьому ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердив, що саме він зображений на фото, саме він у вказані дні знімав готівку із вказаної картки (т. 3 а.с. 22-26).

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи зазначену норму Закону суд визнає недопустимим доказ на підтвердження вини обвинуваченого протокол проведення слідчого експерименту від 15 серпня 2014 року, що проведений за участю ОСОБА_9 , який на той час був в статусі свідка (т. 2 а.с. 26-32).

Таким чином суд вважає, що вина ОСОБА_9 у: таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно; заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно - доведена повністю і його дії органами досудового розслідування вірно кваліфіковані відповідно за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України злочини, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, є злочинами середньої тяжкості.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, про що свідчить повне визнання своєї вини і готовність нести передбачену законом відповідальність, усвідомлення суспільної небезпечності вчиненого, бажання стати на шлях виправлення, запевнення в неповторенні неправомірної поведінки в майбутньому.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9 не встановлено.

ОСОБА_9 на обліках у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, на засіданнях виконкому та адмінкомісії Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області справи щодо адмінпорушень відносно ОСОБА_9 не розглядались (т. 1 а.с. 30, 31, 32, т. 2 а.с. 47).

Частиною 2 статті 185 КК України передбачено покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Частиною 2 статті 190 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

У абзаці 3 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання від 24 жовтня 2003 року вказано, що коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути вмотивовано у вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з принципів законності, справедливості, індивідуалізації і достатності покарання, досягнення мети виправлення обвинуваченого, враховуючи конкретні обставини справи суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкцій статтей означеного Закону у виді обмеження волі як необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. На думку суду саме вказаний вид покарання забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, при цьому судом враховується думка потерпілих про обрання обвинуваченому покарання не пов`язаного з реальним позбавленням волі.

Разом з тим, враховуючи обставини вчиненого, тяжкість злочинів, особу винного, дані, які його характеризують, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання з прийняттям рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, при цьому вважає за необхідне покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України з метою організації органами виконання покарань належного контролю за поведінкою ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 72 КК України судові рішення, якими ОСОБА_9 засуджено - вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 31 липня 2014 року, вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 серпня 2014 року, належить виконувати самостійно.

Потерпілою ОСОБА_7 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 9000 грн. (т. 1 а.с. 17-18).

Потерпілою ОСОБА_8 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 1468 грн. та відшкодування моральної шкоди на суму 4000 грн., всього на суму 5468 грн. (т. 1 а.с. 56-57).

Обвинувачений ОСОБА_9 заявлені цивільні позови визнав повністю.

З урахуванням досліджених матеріалів кримінального провадження, враховуючи при цьому визнання ОСОБА_9 цивільних позовів потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 суд вважає, що такі підлягають задоволенню в повному обсязі.

Долю речових доказів (т. 2 а.с. 33, т. 3 а.с. 27) суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи те, що обвинуваченому призначається покарання у виді обмеження волі з прийняттям рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, тому суд керуючись ч. 1 та ч. 2 ст. 377 КПК України звільняє його з-під варти в залі судового засідання, при цьому з метою належної поведінки обвинуваченого є необхідним обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням на нього визначених обмежень.

06 березня 2015 року до суду надійшло клопотання заставодавця ОСОБА_10 в якому зазначається, що ухвалою слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2014 року обрано ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено розмір застави в сумі 12180 грн. Вказана сума ним сплачена 20 лютого 2015 року, проте Хмельницький слідчий ізолятор відмовив у звільненні обвинуваченого з-під варти, оскільки в ухвалі Летичівського районного суду Хмельницької області від 09 лютого 2015 року про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою не вказано розмір застави. Враховуючи зазначене просить повернути внесену ним заставу в сумі 12180 грн., як гарантію процесуальної поведінки ОСОБА_9 , яка знаходиться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області.

Прокурор, потерпіла ОСОБА_8 , обвинувачений не заперечують проти задоволення вказаного клопотання ОСОБА_10 .

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Так, 20 лютого 2015 року на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області ОСОБА_10 сплачено кошти в сумі 12180 грн. застава за ОСОБА_9 згідно ухвали слідчого судді Летичівського районного суду від 18 грудня 2014 року, справа 678/123/14-к.

З листа Хмельницького слідчого ізолятора від 26 лютого 2015 року вбачається, що застава у розмірі 12180 грн., яка визначена в ухвалі Летичівського районного суду від 18 грудня 2014 року внесена 20 лютого 2015 року, тобто не в строк, визначений у вказаній ухвалі.

Враховуючи те, що обвинувачений звільняється з під-варти в залі суду, тому ОСОБА_10 необхідно повернути внесену ним суму застави.

Керуючись ст.ст. 182, 194, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 377 КПК України,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України і призначити покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі;

за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього наступні обов`язки, передбачені п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання,

періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 31 липня 2014 року, вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 серпня 2014 року - виконувати самостійно.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 9000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 1468 грн., моральну шкоду в сумі 4000 грн., всього 5468 грн.

Речові докази:

весільну сукню, яка залишена на зберігання ОСОБА_8 вважати повернутою за належністю,

диск моделі VS, формату DVD-RV, об`ємом пам`яті 4,7 GB з файлами 16072014 та 17072014, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження - залишити при справі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши ОСОБА_9 з-під варти в залі суду.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання вироком суду законної сили запобіжний захід у виді домашнього арешту із застосуванням таких обмежень:

не залишати місце свого фактичного проживання по АДРЕСА_2 в період з 22 год. до 06 год. без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

докласти зусиль до пошуку роботи.

Контроль за виконанням ОСОБА_9 до набрання вироком суду законної сили умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту покласти на Підволочиський РВ УМВС України в Тернопільській області.

Клопотання ОСОБА_10 задовольнити.

Заставу в розмірі 12180 грн., внесену за ОСОБА_9 , отримувач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, код отримувача 26293548, МФО отримувача 815013, р/р отримувача 0015, повернути ОСОБА_10 ( АДРЕСА_6 ).

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Апеляційного суду Хмельницької області через Летичівський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя підпис ОСОБА_1

Суддя Летичівського

районного суду ОСОБА_1