У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Пивовара В.Ф.,

суддів

Гошовської Т.В., Шевченко Т.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 20 вересня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1. на вирок
Жашківського районного суду Черкаської області від 21 березня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2007 року.

Вироком Жашківського
районного суду Черкаської області від 21 березня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження,

уродженця м. Тальне Черкаської області,

громадянина України,

не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на
5 років позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2007 року
зазначений вирок залишено без змін.

ОСОБА_1. визнано винним та засуджено за те, що він 06 квітня 1999 року
приблизно о 16 годині, перебуваючи у будинку ОСОБА_2. - матері колишньої
співмешканки, розташованому по пров. АДРЕСА_1у м. Тальне Черкаської області, на
ґрунті особистих неприязних стосунків, під час сварки, яка виникла з приводу
небажання ОСОБА_1. відшкодувати збитки за пошкодження під час ДТП автомобіля,
що належав ОСОБА_2., шляхом стиснення шиї руками, вчинив вбивство останньої,
після чого з місця злочину втік.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. просить вирок щодо нього скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд у зв'язку із невідповідністю висновків суду фактичним
обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону, істотним
порушенням кримінально-процесуального закону та невідповідністю призначеного
покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок суворості. При цьому
посилається на те, що суд, всупереч вимог закону, не дав оцінки усім експертним
дослідженням, а віддав перевагу висновку повторної комплексної
психолого-психіатричної експертизи від 21 квітня 2006 року, що призвело до
неправильної кваліфікації його дій за ч.
1 ст. 115 КК України. Стверджує, що внаслідок тяжкої образи з боку ОСОБА_2. у нього виникло сильне
душевне хвилювання, під час якого раптово виник умисел на вбивство, який був
негайно приведений до виконання. Зазначає, що залишаючи його апеляційну скаргу
без задоволення, апеляційний суд не навів в ухвалі підстав прийняття такого
рішення, не дав вичерпної відповіді на жоден з його доводів. Крім того, вказує
на те, що судом були порушені права потерпілих, оскільки справу було розглянуто
за їх відсутності. Також посилається на те, що судом не дано належної оцінки
його характеризуючим даним, у зв'язку із чим йому було призначено покарання,
яке, на його думку, є занадто суворим.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні скарги слід
відмовити.

До висновку про винність засудженого ОСОБА_1. у вчиненні умисного вбивства
потерпілої ОСОБА_2. суд дійшов на підставі перевірених у судовому засіданні
доказів, яким дав належну оцінку у вироку.

Посилання у касаційній скарзі засудженого на те, що він вчинив умисне
вбивство потерпілої в стані сильного душевного хвилювання, є непереконливими і
спростовуються наведеними у вироку доказами.

Так, суд послався на показання потерпілої ОСОБА_3. про те, що у травні 1998
року ОСОБА_1, який на той час був її співмешканцем, під час ДТП розбив
автомобіль, що належав її матері. Через небажання останнього відшкодувати
заподіяну шкоду її мати (ОСОБА_2.) звернулася з позовною заявою до суду. Після
чого між матір'ю і ОСОБА_1. склалися неприязні відносини. Зранку 06 квітня 1999
року було чергове судове засідання, але справу слуханням відклали, оскільки
ОСОБА_1. пообіцяв знайти таку саму машину. Приблизно о 15 годині їй
зателефонувала мати, вона була знервована і повідомила, що до неї прийшов
ОСОБА_1. і тероризує її, вимагає повернення якихось речей. Мати передала
слухавку ОСОБА_1., але після нетривалої розмови з ним зв'язок обірвався.
ОСОБА_3. намагалася зв'язатися з матір'ю, однак на телефонний дзвінок ніхто не
відповідав. Ввечері вона дізналася про трагічну смерть матері (т. 1 а. с.
41-51).

Із показань свідка ОСОБА_5. вбачається, що йому, як сусіду ОСОБА_2., було відомо про те, що між нею
та ОСОБА_1. склалися неприязні відносини через небажання останнього добровільно
відшкодувати заподіяні збитки за пошкоджений автомобіль. Під час розмови
ОСОБА_2. повідомляла, що ОСОБА_1. погрожував їй вбивством (т. 1 а. с. 67-75).

Свідок ОСОБА_4. у своїх показаннях пояснив, що 06 квітня 1999 року він
разом з ОСОБА_1. відвідав ОСОБА_2., у якої ОСОБА_1збирався забрати свої
документи та особисті речі. Він чекав останнього на подвір'ї близько 40 хвилин.
З будинку ОСОБА_1. вийшов збудженим і по дорозі повідомив йому про те, що
ОСОБА_2. образила його та матір і він, мабуть, задушив її. Цього ж вечора вони
залишили м. Тальне і поїхали до Казахстану
(т. 1 а. с. 259-264, т. 2 а. с. 97 зв.-98).

Із показань самого ОСОБА_1. вбачається,
що він дійсно 06 квітня 1999 року зайшов до будинку своєї колишньої тещі -
ОСОБА_2., яка стала ображати його та його матір, між ними виникла сварка, а
потім він не пам'ятає, що сталося, але ОСОБА_2. лежала на підлозі, а його руки
були стиснуті у неї на шиї. Він переніс ОСОБА_2. на ліжко і пішов додому, де
зібрав свої речі і виїхав з міста (т.1 а. с. 300-301, т. 2 а. с. 97).

За даними судово-медичної експертизи, смерть ОСОБА_2. настала в результаті
механічної асфіксії шляхом стиснення шиї руками (т. 1 а. с. 11-15).

Наведене спростовує показання засудженого про те, що він убив ОСОБА_2. у стані сильного душевного
хвилювання, що раптово виникло внаслідок того, що потерпіла почала ображати його та його
близьких.

Згідно з висновком повторної комплексної психолого-психіатричної експертизи
від 21 квітня 2006 року ОСОБА_1. під час вчинення злочину повністю усвідомлював
значення своїх дій і міг керувати ними та не перебував у стані фізіологічного
афекту, а також в іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на його
свідомість і діяльність (т. 2 а. с. 117-122).

З матеріалів справи також убачається, що ситуація вчиненого злочину не мала
ознак афектогенної, оскільки конфлікт між сторонами тривав протягом деякого
часу, і ОСОБА_1., йдучи до ОСОБА_2., передбачав можливість нового конфлікту і
сварки з потерпілою та був готовий до цього.

Про те, що емоційний стан
засудженого не знижував його здатності усвідомлювати свої дії, свідчить також і
поведінка ОСОБА_1. після вчиненого.

Що стосується доводів засудженого про те, що суд не дав оцінки усім
експертним дослідженням, а віддав перевагу висновку повторної комплексної
психолого-психіатричної експертизи від 21 квітня 2006 року, що призвело до
неправильної кваліфікації його дій за ч.
1 ст. 115 КК України, то вони є безпідставними.

Як убачається із матеріалів справи, експертною комісією під час проведення
зазначеної експертизи були вивчені та враховані усі дані, що містилися у
матеріалах справи, в тому числі і висновки попередніх експертиз. Крім того,
висновки цієї експертизи об'єктивно узгоджуються з доказами по справі і в
сукупності з ними викривають ОСОБА_1. у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_2.

Таким чином, відповідно до встановлених судом фактичних
обставин справи, дії засудженого Ковальчука за
ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковано правильно.

При призначенні ОСОБА_1. покарання
суд, як видно із вироку, врахував пом'якшуючі обставини і призначив його нижчим від найнижчої
межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 115 КК України. Тому доводи у скарзі про те, що призначене
судом покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого, є
необґрунтованими.

Зазначені доводи ОСОБА_1. перевірялися і судом апеляційної інстанції та були
визнані безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в
ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав. У касаційній
скарзі не наведено інших, не досліджених судом доказів, якими б спростовувались
висновки суду першої та апеляційної інстанції.

Посилання засудженого на те, що під час розгляду справи в
суді першої інстанції були порушені права потерпілих, оскільки справу було
розглянуто за їх відсутності також позбавлені підстав. Перевіркою матеріалів
справи встановлено, що потерпілі ОСОБА_6. і ОСОБА_3. неодноразово повідомлялись про день і час слухання
справи в суді, але оскільки останні не з'являлись у судове засідання та не
повідомили про причину своєї неявки, у зв'язку із чим слухання справи декілька
разів відкладалося, справу було розглянуто за їх відсутності, що за даних
обставин не є порушенням кримінально-процесуального закону.

Істотних порушень
кримінально-процесуального законодавства, які б могли вплинути на правильність
висновку суду, не виявлено.

Отже, при перевірці даної справи не
встановлено передбачених ст. 398 КПК України підстав для перегляду судових
рішень щодо ОСОБА_1. в касаційному порядку з повідомленням
осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Виходячи із наведеного та керуючись статтями 394, 396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л
а:

у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1. відмовити.

СУДДІ:

Гошовська Т.В. Пивовар В.Ф. Шевченко
Т.В.