Ухвала

іменем україни

25 травня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и в:

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про перевірку зазначеного судового рішення у касаційному порядку.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 грудня 2014 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області, погоджене із заступником Краснолиманського міжрайонного прокурора, про застосування до ОСОБА_2 заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом за місцем його мешкання.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися зі скаргою до суду апеляційної інстанції.

Апеляційний суд повернув їх апеляційну скаргу, оскільки скаргу подали особи, які не мають на те права.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити кримінальне провадження на новий апеляційний розгляд, оскільки вважає, що її винесено з порушенням його процесуальних прав як потерпілого.

Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно ч. 1 ст. 516 КПК ухвала суду про застосування чи відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру, продовження, зміну, припинення застосування примусових заходів медичного характеру або відмову у цьому може бути оскаржена в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 393 КПК передбачено вичерпний перелік осіб, які мають право на апеляційне оскарження, при цьому згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК, суддя-доповідач повертає апеляційну скаргу, якщо вона подана особою, яка не має такого права.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 393 КПК передбачено, що апеляційну скаргу на ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру мають право подати законний представник та захисник особи, щодо якої вирішувалось таке питання, а тому ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не є особами, які мають право на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції вважає, що апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 грудня 2014 року діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.

Отже, кримінальним процесуальним законом не передбачено оскарження судових рішень стосовно інших питань у межах розгляду клопотань про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

До того ж, зацікавлені особи не позбавлені права на звернення з цивільним позовом до суду в порядку цивільного судочинства до відповідних осіб.

Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, оскільки з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

(підпис) (підпис) (підпис)

З оригіналом згідно

Суддя ОСОБА_4