АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1-248/11
Номер провадження 11/786/45/14
Категорія: ч.1 ст.121 КК України т.з.
Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

засудженого - ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальну справу за апеляціями старшого прокурора Полтавського району та захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полтава, громадянин України, з вищою освітою, неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину, працює робітником благоустрою ТОВ „ЗГРЛ, проживаючий в с. Гожули, Полтавського району, раніше не судимий

засуджений за ч.1 ст. 121 КК України на 5 років 6 місяців до позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь 2-ї міської клінічної лікарні м. Полтава витрати на стаціонарне лікування потерпілого у розмірі 2797,26 грн.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що вчинив злочин за наступних обставин.

04 березня 2011 року близько 23 години ОСОБА_6 , перебуваючи біля бару по вул. Кірова в с. Гожули Полтавського району, на ґрунті неприязних стосунків з ОСОБА_8 , які раптово виникли через те, що останній втрутився у бійку, яка відбулася між підсудним, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з метою припинити її, умисно наніс потерпілому декілька ударів кулаком та ногами у взутті по голові, тулубу та кінцівках, спричинивши ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді:

- закритої травми грудної клітини: субтотального лівобічного пневмотораксу, частково пневмо та гемотораксу справа у верхньому відділі з розвитком посттравматичного пульмоніту у верхній долі правої легені, емфіземи м`яких тканин правої половини грудної клітини; ушиблено-рваної рани м`яких тканин тулуба справа з розвитком підшкірної гематоми; закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку; саден шкіри обох кистей. Дані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості умовно можна розділити на такі групи:

а) закрита травма грудної клітини: субтотальний лівобічний пневмоторакс, частковий пнемо - та гемоторакс справа у верхньому відділі з розвитком посттравматичного пульмоніту у верхній долі правої легені, емфізема м`яких тканин тулуба справа з розвитком підшкірної гематоми , які кваліфікуються тільки у своїй сукупності як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя;

б) закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку , кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

в) садна шкіри обох кистей, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В апеляції старший прокурор Полтавського району, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дії засудженого, просить вирок суду відносно ОСОБА_6 скасувати в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі засудженого, постановити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 121 КК України 6 років позбавлення волі.

В апеляції захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 просить вирок районного суду скасувати як незаконний та винесений з порушенням вимог ст.62 Конституції України та кримінально-процесуального законодавства, а справу повернути на додаткове розслідування.

На його думку, досудове слідство було проведено неповно та допущено такі недоліки, які неможливо усунути в ході судового слідства.

Зокрема, доручення слідчого для встановлення автомобіля, на якому приїхали злочинці, було виконано формально. Суд безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не було складено протокол огляду місця вчинення злочину та не вилучалися речові докази. Також, на думку захисника, суд не взяв до уваги стабільність показань засудженого протягом досудового та судового слідства про його невинуватість, наявність протиріч в показаннях потерпілого ОСОБА_8 стосовно кількості нанесених йому ударів. Не встановлено обставини отримання потерпілим тілесних ушкоджень близько 23 години, як зазначено в акті судово-медичної експертизи, з урахуванням показань засудженого та свідків про те, що о 22 годині 15 хвилин ОСОБА_6 вже поїхав додому від кафе, а невдовзі ОСОБА_8 було знайдено в іншому місці.

Інші учасники процесу вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідача, доводи апелянта захисника засудженого адвоката ОСОБА_13 та засудженого ОСОБА_6 , які апеляцію підтримали з підстав, у ній наведених та просили направити справу на додаткове розслідування, думку прокурора, який апеляцію не підтримав і вважає вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій колегія суддів вважає, що апеляцію захисника слід задовольнити, а апеляція прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.367 КПК України (1960 року) підставами для скасування вироку є однобічність або неповнота дізнання, досудового чи судового слідства; невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.

Як зазначено в ст.368 КПК України (1960 року) однобічним або неповним визнається дізнання, досудове чи судове слідство в суді першої інстанції, коли залишились недослідженими такі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи.

Стаття 369 КПК України (1960 року) передбачає, що вирок вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, коли висновки суду не підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, коли суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, коли висновки суду, викладені у вироку містять істотні суперечності.

В порушення вимог ч.1 ст.22 КПК України про те, що слідчий та особа, яка проводить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного повного й об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, досудовим слідством допущено однобічність, неповноту та інші порушення кримінально - процесуального закону.

Розглядаючи справу по суті суд не тільки не усунув їх в судовому засіданні, а й теж неповно дослідив обставини справи та передчасно прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Так, по справі достовірно встановлено, що 04 березня 2011 року після 22 год. біля бару по вул. Кірова в с. Гожули Полтавського району між засудженим ОСОБА_14 та свідком Кішінцем виникла бійка, в хід якої втрутилися батько ОСОБА_14 ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_8 .

Разом з тим, є суперечливими і не в повній мірі узгоджуються з матеріалами справи висновки органів досудового слідства та суду щодо отримання потерпілим ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень під час вищевказаного конфлікту саме від ОСОБА_14 та залишилась неперевіреною версія захисту, щодо отримання потерпілим цих ушкоджень пізніше і в іншому місці.

Очевидці події ОСОБА_16 , ОСОБА_10 та ОСОБА_17 , під час проведення досудового слідства допитувались в якості свідків і пояснювали, що після бійки між Кішинцем, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , через хвилин 10 на місці події поблизу бару вже нікого із її учасників, зокрема і потерпілого ОСОБА_8 не було ( т.1 а.с. 16, 17, 18 т.1).

Засуджений ОСОБА_6 та його батько ОСОБА_9 , як під час досудового слідства, так і в суді першої інстанції вказували на ту обставину, що потерпілий у нетверезому стані намагався сісти до автомобіля Козиря і завести двигун, але останній його звідти витягнув і потерпілий пішов до інших автомобілів, а вони поїхали додому.

Допитаний на досудовому слідстві потерплий ОСОБА_15 спочатку зазначав, що не пам`ятає, що з ним трапилось ( а.с.12 т.1), а потім вказував, що втратив свідомість коли ОСОБА_6 почав наносити йому удари в праву частину тулубу і прийшов до тями вже в лікарні ( а.с. 26 т.1). Будь яких показань, з приводу того, що йому були нанесені удари в область голови, засуджений протягом слідства не давав.

Разом з тим, згідно матеріалів справи, Линька близько 23 год. 45 хв. виявила на узбіччі дороги свідок ОСОБА_18 та викликала швидку допомогу. Згідно плану схеми до протоколу відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_18 від 10.07.11 року, відстань від ділянки де був знайдений ОСОБА_15 до бару по АДРЕСА_1 де була бійка 172 метри ( а.с. 90 т.1). Дана обставина ніким з учасників процесу не оспорюється.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_19 ( а.с.9 т.1), який був водієм швидкої допомоги, вбачається, що після приїзду на місце виклику, він побачив пораненого чоловіка, який був при свідомості та в стані алкогольного сп`яніння, вів себе неадекватно і щось бурмотів.

При цьому згідно висновку судово медичного експерта ОСОБА_20 № 947 від 23.05.11 року, після отримання черепно мозкової травми, виконання підекспертним ОСОБА_8 активних рухів представляється малоймовірним ( а.с. 40-43 т.1). Крім того зазначено, що тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_8 не характерні для самозахисту, що в ходить в суперечність із наданими потерпілим показаннями та матеріалами справи.

В той же час, допитаний слідчим в якості свідка судово медичний експерт ОСОБА_21 , вказував, що через значну кількість алкоголю, яка виявлена в крові ОСОБА_8 , не виключається можливість того, що останній після отриманих тілесних ушкоджень міг виконувати некеровані дії, рухатись, звати на допомогу, пересуватись на певну відстань ( а.с.172 т.1).

При цьому, у проведенні комплексної судово медичної експертизи, яка б могла спростувати або усунути вищевказані суперечності, стороні захисту судом було відмовлено.

Таким чином, органами досудового слідства, залишилось не з`ясованим питання, яким чином потерпілий після бійки та послідуючої втрати свідомості, був виявлений на значній відстані від місця конфлікту і як стан сп`яніння вплинув на можливу втрату свідомості ОСОБА_8 .

Розглядаючи справу суд першої інстанції не тільки не усунув неповноту досудового слідства, але і сам допустив істотні порушення кримінально-процесуального закону, які перешкодили йому прийняти правильне і обґрунтоване рішення по справі.

Відповідно до ч.1 ст.400 КПК України (1960 року) після скасування вироку, постанови чи ухвали справа підлягає розгляду у відповідності з вимогами глав 23-30 цього Кодексу.

Главою 23 КПК України (1960 року) регламентується попередній розгляд справи суддею.

Як убачається з матеріалів справи після скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду касаційною інстанцією суд не проводив попередній розгляд справи про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України.

Також, в порушення вимог ст.283 КПК України (1960) не відкрив судове засідання, а продовжив (а.с.21 т.3; а.с.51 т.4), не роз`яснив права і обов`язки особам, що беруть участь у справі (ст.294, 295 КПК України 1960 р.), не оголосив про початок судового слідства та не надав можливості прокурору оголосити обвинувальний висновок, не роз`яснив підсудному суті обвинувачення і не визначив обсягу доказів, що підлягають дослідженню (відповідно ст.ст.297, 298, 299 КПК України 1960 р.).

Крім цього,місцевий суд безпідставно розглянув справу без участі потерпілого ОСОБА_8 , обмежившись його поясненнями даними під час досудового розслідування справи. При цьому, судом не перевірено належним чином причини невиконання працівниками органів внутрішніх справ ухвал суду про примусовий привід потерпілого.

Не усунутими по справі залишились і суперечності в показаннях свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_17 в частині того, що вони бачили як саме і куди ОСОБА_14 наносив удари потерпілому ОСОБА_8 , даних ними під час досудового слідства і на які місцевий суд необґрунтовано та передчасно зіслався у вироку, не допитавши при цьому вказаних свідків в ході судового розгляду. Показання даних осіб під час первинних допитів та в послідуючому після проведення по справі судово медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_15 відрізняються в цій частині, як і показання самого ОСОБА_15 з приводу отримання ним тілесних ушкоджень. Крім того, у судовому засіданні з приводу подій 4.03.2011 року був допитний лише свідок ОСОБА_16 , свідчення якого під час досудового слідства та в суді першої інстанції також різняться.

По справі не встановлені та не допитані свідки, які могли бачити ОСОБА_15 після 22 год. під час пресування із місця конфлікту до місця де він був знайдений. Не встановлені та не допитані водії інших транспортних засобів, які перебували поряд із баром і до яких міг підійти після конфлікту ОСОБА_8 з приводу того, що останнього могли забрати на автомобілі із місця події.

Залишився нез`ясованими в повній мірі і механізм, кількість та послідовність утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_8 з врахуванням показань останнього, що ОСОБА_6 перекинув його через спину на землю, коли він на нього настрибнув, показань свідків Кішінця та ОСОБА_22 про про нанесення ударів потерпілому руками та ногами в різні ділянки тіла, а в разі неспроможності цих показань слід було б встановити за яких обставин і яким предметом могли бути спричинені тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_15 ..

По справі вбачається, що ОСОБА_15 в ніч на 5 березня 2011 року з тілесними ушкодженнями, був доставлений в реанімаційне відділення 2-ї МКЛ м. Полтава, та згідно медичної картки № 154 стаціонарного хворого госпіталізований в стаціонар з діагнозом ножове проникаюче поранення черевної порожнини.

Разом з цим, у висновках експертів № 576 від 12.04.11 р. та № 947 від 23.05.11 р. вказується про ушиблено рвану рану, в ділянці крила здухвинної кістки справа.

При цьому, жоден із висновків експерта не дає відповіді, яким чином та в результаті дії якого предмета, утворилась вищевказана ушиблена рвана рана та чи міг лікар, що був присутній при первинному огляді Линька і госпіталізації його до стаціонару сприйняти таку рану, як проникаюче ножове поранення і чому вказаний попередній діагноз не підтвердився.

Допитаний судом лікар швидкої допомоги ОСОБА_23 , пояснив, що при огляді у потерпілого ОСОБА_8 була виявлена колото різана рана близько 3-х см., яка не могла утворитись, на його думку, від дії кастету ( а.с. 65 т. 4)

Крім того, слідчими органами не були встановлені лікарі та інший медичний персонал, котрі займалися лікуванням ОСОБА_15 , а також особи, які перебували в одній палаті з останнім, та яким він міг розповісти подробиці його побиття.

З огляду наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки судове рішення ґрунтується на доказах суперечливих, не підтверджених іншими доказами, а також на доказах, достовірність яких викликає сумнів.

За таких суперечливих даних по справі суд повинен був ретельно перевірити в судовому засіданні всі матеріали досудового слідства та дати їм належну оцінку.

Таким чином, органи досудового слідства допустили істотну неповноту дослідження обставин справи, а суд не усунув їх під час судового розгляду.

Наведені порушення норм кримінально процесуального закону є істотними та тягнуть скасування вироку з направленням справи на додаткове розслідування, оскільки неповнота досудового та судового слідства не може бути усунута при повторному судовому розгляді внаслідок необхідності проведення оперативно розшукових заходів..

Під час додаткового розслідування необхідно ретельно перевірити наведені вище обставини і з урахуванням встановленого прийняти рішення по справі.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що апеляція захисника підлягає до задоволення, а в задоволенні апеляції прокурору слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 382 КПК України ( в редакції 1960 року) та главою ХІ Перехідних положень до КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а:
Апеляцію старшого прокурора Полтавського району залишити без задоволення, а апеляцію захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року прокурора Полтавського району щодо ОСОБА_6 скасувати, а справу направити прокурору Полтавського району для організації проведення додаткового розслідування.

с у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4