ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року м.
Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі колегії:

головуючого
Колесниченка В.М.,

суддів:
Мороза М.А., Слинька С.С.,

розглянувши касаційну скаргу
засудженого ОСОБА_1 на вирок
Яготинського районного суду Київської
області від 16 липня 2014 року та ухвалу
Апеляційного суду Київської області
від 16 вересня 2014 року щодо нього,

в с т а н о в и в:

указаним вироком місцевого суду

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина Україна,
уродженця Волинської
області, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1, раніше судимого: вироком
Яготинського районного суду Київської
області від 25.03.2014 року за ч. 1 ст. 125 КК
України до покарання у виді штрафу в
розмірі 850 грн.,

засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до
покарання у виді виправних робіт на
строк 10 місяців із відрахуванням 15% із
суми його заробітку в дохід держави.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджений за
те, що він 19 березня 2014 року близько
02 год. 00 хв., знаходячись у приміщенні
відділення Яготинської ЦЛР за адресою:
Київська область, м. Яготин, вул.
Незалежності, 71, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, наніс
черговому лікарю травматологу ОСОБА_2,
який надавав йому медичну допомогу,
легкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 16 вересня 2014 року вирок
місцевого суду щодо ОСОБА_1 залишено
без змін.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1
порушує питання про скасування судових
рішень щодо нього та закриття
кримінального провадження на підставі
п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з
неправильним застосуванням закону
України про кримінальну
відповідальність, оскільки вважає, що в
його діях відсутній складу злочину,
передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.
Посилається на те, що апеляційний суд
всупереч вимог ст. 419 КПК України не
зазначив докладних мотивів прийнятого
рішення. Окрім того стверджує про
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам провадження,
неповноту та однобічність судового
розгляду кримінального провадження.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені
копії судових рішень, колегія суддів
вважає, що немає підстав для відкриття
провадження з мотивів, наведених у
касаційній скарзі.

Так, фактичні обставини кримінального
провадження були предметом перевірки
судів першої та апеляційної інстанції
та перегляду у касаційному порядку не
підлягають, оскільки з урахуванням
положень ч. 1 ст. 438 КПК України
невідповідність висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам
кримінального провадження, неповнота
та однобічність судового розгляду не є
підставою для скасування або зміни
судових рішень судом касаційної
інстанції.

Згідно вимог ст. 433 КПК України суд
касаційної інстанції не наділений
повноваженнями щодо оцінки доказів.

Як видно із наданих копій судових
рішень, висновки судів про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України
відповідають фактичним обставинам
кримінального провадження, визнаним
судом доведеними, та ґрунтуються на
сукупності зібраних у кримінальному
провадженні доказів, результати оцінки
яких детально наведені у вироку.

Так, зі змісту судових рішень
убачається, що винуватість ОСОБА_1 у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
125 КК України суд обґрунтував,
проаналізувавши дані, встановлені із
показань потерпілого ОСОБА_2, який
зазначав про те, що ОСОБА_1 схопив його
за зовнішній одяг та із силою штовхнув
об стіну приміщення лікарні, після чого
не втримавшись на ногах, впав разом з
потерпілим на підлогу і знову наніс
один удар коліном в область лівого
стегна ОСОБА_2, які узгоджуються із
показаннями свідка ОСОБА_3, даними
протоколів проведення слідчих
експериментів за участю ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, медичного огляду для
встановлення стану сп'яніння
засудженого.

Винуватість ОСОБА_1 у вчинені злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
судом обґрунтовано також на основі
даних висновків судово-медичних
експертиз від 20.03.2014 року № 41 та від
12.04.2013 року №81/д, відповідно до яких
встановлено, що тілесні ушкодження, які
були заподіяні потерпілому, не могли
утворитися внаслідок падіння з висоти
власного росту, що спростовує
припущення ОСОБА_1 про те, що тілесні
ушкодження потерпілий отримав
внаслідок падіння на нього.

Окрім того, із ухвали суду апеляційної
інстанції убачається, що доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 про
відсутність у його діях складу злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та
необхідність закриття кримінального
провадження щодо нього, аналогічні
доводам його касаційної скарги,
перевірялися судом апеляційної
інстанції належним чином й були
визнані безпідставними та такими, що
ґрунтуються виключно на показаннях
самого ОСОБА_1 та суперечать фактичним
обставинам кримінального провадження.
Ухвала суду апеляційної інстанції
відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У колегії суддів немає підстав не
довіряти цим висновкам суду
апеляційної інстанції.

За встановлених судом фактичних
обставин справи, дії ОСОБА_1 правильно
кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.

У касаційній скарзі не наведено
обґрунтованих доводів, які б ставили
під сумнів правильність застосування
закону України про кримінальну
відповідальність при кваліфікації дій
ОСОБА_1, та свідчили б про необхідність
скасування судових рішень та закриття
кримінального провадження на підставі
п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, як про це у
своїй касаційній скарзі зазначає
засуджений.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які були б
безумовними підставами для скасування
чи зміни судових рішень, у касаційній
скарзі не наведено.

З огляду на вищевикладене, з мотивів,
наведених у касаційній скарзі, наданих
до неї судових рішень убачається, що
підстави для задоволення касаційної
скарги засудженого відсутні, а тому
відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України
підстав для відкриття провадження
немає.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. 428
КПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити засудженому ОСОБА_1 у
відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою на вирок
Яготинського районного суду Київської
області від 16 липня 2014 року та ухвалу
Апеляційного суду Київської області
від 16 вересня 2014 року щодо нього.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

В.М. Колесниченко М.А. Мороз С.С. Слинько