Справа № 761/1582/15-к
Провадження №1-кп/761/328/2015
В И Р О К
іменем України
02 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0013022 щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 27 лютого 2012 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців; 25 жовтня 2012 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 296 КК України та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
21 листопада 2014 року, приблизно о 13 год., ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Київ вул. В.Василевської № 18, вирішив повторно таємно викрасти чуже майно, а саме: сумку чорного кольору, яка перебувала на передньому сидінні автомобіля марки «Газ 3302», д.н.з. НОМЕР_1 , який там був припаркований.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливим мотивом, ОСОБА_3 підійшов до автомобіля марки «Газ 3302», д.н.з. НОМЕР_1 , та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, відкрив передні двері, звідки викрав: сумку чорного кольору, вартістю 120 грн., в якій знаходилися матерчаті перчатки чорного кольору, вартістю 30 грн., записна книга, вартістю 20 грн., навушники, вартістю 100 грн.

Всього ОСОБА_3 з метою особистого збагачення таємно викрав з автомобіля чуже майно, яке належить ОСОБА_5 на загальну суму 270 грн.

Після цього, ОСОБА_3 , тримаючи викрадену сумку в руках, відійшовши від автомобіля, вважаючи, що він залишився непоміченим, прослідував декілька кроків від вказаного автомобіля з метою закінчити вчинюваний ним корисливий злочин та розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Проте довести свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_3 не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії були помічені та припинені власником майна ОСОБА_5 , відреагувавши на крики потерпілого, ОСОБА_3 залишив викрадене майно неподалік від вищевказаного автомобіля та зник з місця вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 визнається винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, в закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у висунутому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та дав показання, згідно з якими, 21 листопада 2014 року він проходив біля будинку № 18 на вул. В. Василевської в м. Києві, де в кабіні припаркованого автомобіля марки «Газ 3302» на сидінні побачив сумку чорного кольору, яку вирішив викрасти. Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, він відкрив водійські двері та з пасажирського сидіння викрав сумку чорного кольору. Відійшовши від автомобіля, він пішов вулицею вниз та дорогою озирався, а потім побачив, що за ним біжить потерпілий. Після цього, він кинув сумку на землю та з місця злочину зник. Зазначив, що злочин вчинив у зв`язку з тяжким матеріальним становищем, оскільки після звільнення з місця відбування покарання, він не міг працевлаштуватися.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні дав показання, згідно з якими, 21 листопада 2014 року, приблизно о 13 год., припаркувавшись на автомобілі марки «Газ 3302» біля будинку № 18 на вул. В. Василевської в м. Києві, він з водієм відвантажували молочну продукцію. Потім, водій у будці автомобіля збирав іншу торгову точку, а він знаходився позаду біля будки автомобіля. В цей момент, він побачив, що автомобіль сколихнувся. Виглянувши із-за будки автомобіля, він побачив, що втікає хлопець, за яким він також машинально побіг. Дорогою в хлопця випав паспорт та упаковка вологих серветок. Забігши за ріг будинку, біля сходів хлопець викинув сумку чорного кольору. Піднявши сумку, він повернувся за паспортом, вважаючи, що цей документ належить викрадачу. Потім він викликав працівників міліції. Зазначив, що його сумка чорного кольору знаходилася на пасажирському сидінні автомобіля марки «Газ 3302», при цьому, пасажирські двері були закриті на замок, а водійські двері були закриті, однак не на замок і через них можна було проникнути до кабіни автомобіля. Претензій до обвинуваченого не має, оскільки все викрадене майно йому повернуто.

Враховуючи, що учасники судового провадження, визнали недоцільним дослідження доказів стосовно обставин, які ніким не оспорюються, при цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також їм роз`яснено, що вони у такому випадку позбавляються права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, суд розглянув кримінальне провадження за правилами, передбаченими ч. 3 ст. 349 КПК України, обмеживши дослідження обставин провадження допитом обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_6 .

Таким чином, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у висунутому йому обвинуваченні суд вважає доведеною та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид і міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, дані про його особу, що він раніше притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі, за умисні корисливі злочини, при цьому, на шлях виправлення не став, тобто обвинувачений не виявляє реальної і адекватної критики власних протиправних дій та наполегливо продовжує вчиняти нові злочини, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра, за місцем відбування попереднього покарання характеризувався негативно, суспільно-корисною працею не займається, крім того, суд бере до уваги наслідки вчинення злочину, а саме, відсутність до обвинуваченого з боку потерпілого претензій матеріального характеру.

В якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 66 КК України, суд вважає можливим врахувати щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, його наслідки, особу винного, його ставлення до вчиненого та відповідно до положень наведених у ст. 50 КК України мети покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією статті, за якою визнав його винуватим, покарання у виді позбавлення волі, яке в даному випадку є необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів, призначеним відповідно до загальних засад, передбачених ст. 65 КК України.

При цьому, з урахуванням наведених вище даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 суд не вбачає підстав для застосування до нього положень ст. 75 КК України.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд
засудив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя