Ухвала

іменем україни

28 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Широян Т.А.,

суддів Романець Л.А., Матієк Т.В.,

при секретарі Шапулі В.В.,

за участю:

прокурора Таргонія О.В.

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2014 року,

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2013 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, таку, що не має судимості, засуджено

· за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 149 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без конфіскації майна;

· за ч. 2 ст. 149 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_1 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та на неї покладені обов'язки згідно пунктів 2,3,4 ст. 76 КК України.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, такого, що не має судимості, засуджено

за ч. 2 ст. 149 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та на нього покладені обов'язки згідно пунктів 2,3,4 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2014 року вирок суду щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без зміни.

Згідно вироку суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнані винними та засуджені за те, що вони за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, за попередньою змовою між собою та невстановленими слідством особами, вчинили дії, пов'язані з торгівлею людьми з метою їх сексуальної експлуатації та залученні потерпілих у боргову кабалу.

Зокрема, в квітні 2012 року ОСОБА_1, увійшла в довіру до потерпілої ОСОБА_3, повідомивши їй неправдиву інформацію про вигідні умови роботи по наданню сексуальних послуг, завідомо знаючи про інші умови такої роботи, та за участю ОСОБА_2 переправила її за кордон до м. Тель-Авіву Республіки Ізраїль, де вона з 13 січня до 29 травня 2012 року займалась наданням послуг сексуального характеру за значно меншу винагороду та поклала на неї зобов'язання по поверненню боргу в сумі 2 000 доларів США. При цьому її свобода пересування була обмежена і вона знаходилась під контролем невстановлених осіб.

У грудні 2011 року ОСОБА_1 пообіцяла працевлаштувати потерпілу ОСОБА_4 офіціанткою або ж барменом в закладах Об'єднаних Арабських Еміратів (ОАЕ), завідомо знаючи, що вона буде надавати сексуальні послуги за грошову винагороду, та переправила до м. Шарджа ОАЕ. Там ОСОБА_4 з 13 січня 2012 року до 21 січня 2012 року займалась наданням сексуальних послуг за винагороду. При цьому її свобода пересування була обмежена і вона знаходилась під контролем невстановлених осіб.

В березні 2012 року ОСОБА_1, використовуючи скрутне матеріальне становище потерпілої ОСОБА_5, яка була обізнана із характером її роботи за кордоном, повідомивши останній неправдиву інформацію про вигідні умови перебування потерпілої за кордоном, з метою залучення її у боргову кабалу та для сексуальної експлуатації, переправила останню до м. Дубаї ОАЕ. Там ОСОБА_5, дізнавшись про дійсні умови її перебування за кордоном, та необхідністю погашенню у такий спосіб боргу у 1 300 доларів США, відмовилась від такої пропозиції. Отримавши грошовий переказ в сумі 1 300 доларів США, ОСОБА_5 передала їх невстановленій особі, як підставу для її звільнення.

Також, в березні 2012 року ОСОБА_1, використовуючи скрутне матеріальне становище потерпілої ОСОБА_6, яка була обізнана із характером її роботи за кордоном, повідомивши останній неправдиву інформацію про вигідні умови перебування потерпілої за кордоном, вчинила всі необхідні дії для переправлення останньої за кордон. Втім з незалежних від засудженої ОСОБА_1 причин, умисел довести до кінця не змогла у зв'язку із відмовою потерпілої від такої роботи.

В касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо доведеності винності і кваліфікації дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2, просить постановлені щодо них судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв'язку з невідповідністю призначеного засудженим покарання тяжкості злочину і їх особам. Вважає, що призначене ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покарання з застосуванням ст. 75 КК України, а ОСОБА_1 ще й за ст. 69 КК України є м'яким.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на часткову підтримку касаційної скарги прокурора, який просив скасувати ухвалу суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через порушення апеляційним судом ч. 4 ст. 401, ст. 412 КПК України, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України, підставами для скасування у касаційному порядку судових рішень може бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону або неправильне застосування кримінального закону, і обставини, які відносяться до таких підстав, передбачені статтями 412, 413 КПК України.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, як зазначено у ст. 412 КПК України, є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно його розглянути і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, а в частині другій цієї статті наведений перелік обставин, які відносяться до таких підстав.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, на вирок суду щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була подана апеляційна скарга прокурора, у якій порушувались питання про погіршення їх становища.

Всупереч вимог ч. 4 ст. 401 КК України апеляційний розгляд у кримінальному провадження відбувся за відсутності обвинувачених і ця обставина, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України, є безумовною підставою для скасування ухвали суду.

Окрім того, у порушення вимог ст. 419 КПК України, свої висновки щодо безпідставності доводів прокурора в частині обґрунтованості звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням належним чином не мотивував, не дав належної оцінки тяжкості вчинених нею злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності та не навів переконливих мотивів застосування до призначеного ОСОБА_1 покарання положень ст. 75 КК України.

З урахуванням наведеного ухвала суду підлягає безумовному скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції під час якого слід ретельно перевірити як доводи поданої у справі апеляційної скарги, а також доводи, викладені у касаційній скарзі прокурора, і постановити законне та обґрунтоване рішення.

При цьому колегія суддів вважає, що за результатами нового апеляційного розгляду та за умови підтвердження обсягу обвинувачення ОСОБА_1 і за відсутністю інших обставин, які відповідно до вимог закону можуть істотно вплинути на висновок суду щодо виду та розміру покарання, призначене засудженій ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст.75 КК України слід вважати м'яким.

На підставі викладеного, керуючись статтями 436-438 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

Л.А. Романець Т.А. Широян Т.В. Матієк