АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1099/2015 Головуючий у суді 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, не одруженого, не маючого реєстрації та постійного місця проживання, раніше судимого: 04.10.1994 року Московським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 17, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 26.05.1997 року Бориспільським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ст. 43 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 18.11.2003 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі; 16.04.2008 року Голосіївським районним судом м. Києва за ст. 395, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі; 16.05.2011 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі,
- визнаний винним та засуджений за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні незакінченого замаху на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, за таких обставин.
Так, 16 лютого 2015 року у другій половині дня, ОСОБА_7 , діючи повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, зайшов до під`їзду № 5, будинку АДРЕСА_1 , з метою виявлення квартири звідки можливо було вчинити крадіжку, піднявся на верхні поверхи будинку та звернув увагу на вхідні двері квартири АДРЕСА_2 . Після цього, приблизно о 12 год. 45 хв., ОСОБА_7 підійшов до вхідних дверей зазначеної квартири та з метою пересвідчитися у тому, що мешканці даної квартири відсутні, подзвонив у дзвінок. Після того, як двері до квартири ніхто не відчинив, ОСОБА_7 пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з метою таємного викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_8 , за допомогою попередньо заготовлених інструментів, а саме: плоскогубців, фомки, металевого циліндроподібного прута із загостреним кінцем та матерчатих рукавичок синього кольору, пошкодив рамку вхідних дверей до квартири АДРЕСА_2 , маючи намір проникнути до житла. Проте, ОСОБА_7 не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був помічений через оглядове вічко дверей, мешканкою квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_9 та в подальшому затриманий працівниками міліції Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не заперечуючи свою винуватість у вчиненому, не оспорюючи фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції під час розгляду справи по суті та кваліфікацію протиправних дій, посилаючись на суворість призначеного судом покарання, просить вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити призначене йому покарання.
При цьому обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги, що ним було вчинено злочин у стані шоку, оскільки звільнившись з місць позбавлення волі він не мав матеріальних коштів та інших засобів до існування. Вважає, що суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не в повній мірі врахував обставини, які пом`якшують покарання, зокрема визнання ним своєї вини та щире каяття у вчиненому, відсутність завданої потерпілому матеріальної шкоди та його незадовільний стан здоров`я, а тому просить призначити покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.
Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи вирок суду законним і обгрунтованим, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі і ОСОБА_7 , в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України.
Оскільки фактичні обставини справи кримінального провадження ніким не оспорюються, то суд не проводить детальний їх аналіз та відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Як зазначено у вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується, не має реєстрації та постійного місця проживання, на спеціальних обліках не перебуває, страждає тяжким захворюванням, та враховано обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, а тому обґрунтовано дійшов висновку про неможливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.
З урахуванням всіх цих обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкції закону, що передбачає покарання за вчинений злочин є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про суворість призначеного йому покарання, оскільки судом не було взято до уваги, що він вчинив злочин внаслідок збігу тяжких особистих обставин та від його дій матеріальної шкоди потерпілому не було завдано, то вони не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням даних про особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин на наступний день після звільнення з місць позбавлення волі, що він не має реєстрації та постійного місця проживання, враховуючи суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, то зазначені обставини не можуть бути визнані тими обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і які б були підставами для пом`якшення ОСОБА_7 покарання визначеного судом першої інстанції чи можливості призначення менш суворого покарання.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що покарання судом першої інстанції визначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим та необхідним для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_7 нових злочинів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому чи призначення такого, що не пов`язане з позбавленням волі.
Підстав вважати це покарання надто суворим колегія суддів не вбачає.
З огляду на наведене, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 420, 376 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а для засудженого, який утримується під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4