ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 05-1079
км 07 Доповідач Пекний С.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Cудової
палати Верховного Суду України у кримінальних
справах в складі:

Головуючого
Синявського О.Г.,

Суддів Нікітіна Ю.І., Пекного С.Д.,

розглянувши в судовому
засіданні 6 березня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 і його захисника ОСОБА_2. на вирок
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2005 року і ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 20 листопада 2005 року,

в с т а н о в и л а :

зазначеним вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, раніше неодноразово судимого, останнього разу - 7 липня
2003 року за ч.2 ст. 185 КК України на 2
роки 6 місяців позбавлення волі, -

засуджено:

- за ч.3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- за ст.15, ч.2 ст. 185 КК України
на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України
за сукупністю злочинів визначено

покарання у виді 4 років позбавлення волі і в порядку,
визначеному ч.4 ст. 70 КК України ОСОБА_1 призначено покарання у виді 4 років 6
місяців позбавлення волі.

За ч.2 ст.
393 КК України ОСОБА_1 призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі, а
у відповідності зі ст. 71 КК України
йому частково приєднано невідбуте ним покарання за попереднім вироком і
за сукупністю вироків йому визначено остаточне покарання у виді 7 років
позбавлення волі.

Цим же вироком
засуджено ОСОБА_3. і ОСОБА_4., щодо яких вирок не оскаржено.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що
він 19 червня 2003 року, близько 23 години, за попередньою змовою зі ОСОБА_3.
шляхом проникнення в гараж домоволодіння АДРЕСА_1у м. Бердянську викрали майно
на загальну суму 870 грн., що належало потерпілій ОСОБА_5.

Крім того, 25 червня 2003 року ,
близько 21 години 30 хвилин, ОСОБА_1. за попередньою змовою зі ОСОБА_3. з
салону автомобіля ВАЗ 2104, що знаходився у дворі будинку АДРЕСА_2 у м.
Бердянську, викрав майно, що належало
потерпілому ОСОБА_4., на загальну суму 160 грн. і тієї ж ночі, близько 2
години, з автомобіля ВАЗ2107, що знаходився у дворі буд.АДРЕСА_3 у м.
Бердянську викрали майно, що належало потерпілому ОСОБА_6. на загальну суму 565
грн.

1 липня 2003 року, близько 1 години
ночі, ОСОБА_1. і ОСОБА_3. повторно намагалися викрасти з автомобіля майно
потерпілого ОСОБА_6, але свого наміру не довели до кінця з причин, що не
залежали від їх волі, оскільки потерпілий своїми діями запобіг викраденню його
майна.

2 липня 2003 року слідчим СВ
Бердянськуого МВ УМВС України у Запорізькій області проти ОСОБА_1 було порушено
кримінальну справу за ознаками ч.3 ст. 185 КК України, у зв'язку з чим
постановою суду від 4 липня 2003 його було взято під вартою і він утримувався
під вартою в ІВС м. Бердянська.

Перебуваючи під вартою, ОСОБА_1.
вступив у змову з ОСОБА_4., який утримувався під вартою у тому ж ІВС, за
пособництвом ОСОБА_3., яка передала в камеру частини пилок по металу, і 7
вересня 2003 року, близько 3 години ночі, перепилявши решітку вікна камери,
разом вчинили втечу з під варти.

В апеляційному порядку вирок щодо
ОСОБА_1 і ОСОБА_3. в частині їх засудження за ст.15, ч.2 ст. 185 КК України за
замах на вчинення крадіжки майна з автомобіля потерпілого ОСОБА_6 1 липня 2003
року скасовано і справу в цій частині
закрито з підстав, передбачених п.2 ст. 6 КК України за відсутністю в їх
діях складу злочину, та виключено з вироку вказівку суду про застосування ч.1
ст. 70 КК України.

В решті вирок залишено без зміни.

В касаційних скаргах засуджений
ОСОБА_1. і його захисник просять про пом'якшення покарання з урахуванням стану
його здоров'я і його пасивної ролі в організації і здійсненні втечі з під
варти, на вчинення якої його спровокував ОСОБА_4, посилаючись також на
пом'якшуючі тяжкість вчинених ОСОБА_1 злочинів обставини.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали кримінальної справи і обговоривши доводи скарг, колегія суддів
вважає, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 обгрунтовано визнано винним у
викраденні чужого майна повторно, вчиненого шляхом проникнення за попередньою
змовою з іншою особою, а також у втечі з під варти із слідчого ізолятора (ІВС)
за викладених у вироку обставин, і його дії, з урахуванням змін, внесених у
вирок апеляційною інстанцією, за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 393 КК України КК України дії ОСОБА_1 кваліфіковано
правильно і по суті висновки суду в цій частині
у касаційних скаргах не оскаржуються.

Висновок суду щодо обставин і
мотивів вчинення засудженим зазначених
злочинів ґрунтується на його показаннях під час досудового слідства і в
судовому засіданні, де він визнав факти
викрадення ним чужого майна та втечі з під варти із слідчого ізолятора.

Призначене засудженому ОСОБА_1
покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчинених ним злочинів і даним про його особу, який
раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення
корисливих злочинів, вчинив новий злочин у період відбування покарання за
попереднім вироком.

Порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування вироку по справі, не
виявлено.

Керуючись ст. 394 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні
скарги засудженого ОСОБА_1 і його захисника ОСОБА_2. залишити без задоволення.

Судді:

Синявський О.Г. Нікітін Ю.І. Пекний С.Д.