Провадження № 11/792/354/13
Головуючий в 1-інстанції
Справа №1/2218/104/2011
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати з розгляду кримінальних
справ апеляційного суду Хмельницької
області у складі:

головуючого - судді Латюка
П.Я.,

суддів
Болотіна С.М., Кулеші Л.М.,

з участю секретаря

судового засідання Крисюк
В.С.,

прокурора
Павлишина В.І.,

потерпілого ОСОБА_2,

представника потерпілого

ОСОБА_3 ОСОБА_4,
представника
потерпілої

ОСОБА_5 ОСОБА_6,

засудженого ОСОБА_7

та його захисника ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Хмельницькому
кримінальну справу за апеляцією
захисника засудженого ОСОБА_7 -
адвоката ОСОБА_8 на вирок Хмельницького
міськрайонного суду від 23 липня 2012
року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Татарбунари Одеської
області, жителя АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, з вищою освітою,
одруженого, пенсіонера, раніше не
судимого,

визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.286 КК України та
призначено покарання у виді 3 років
позбавлення волі з позбавленням права
керувати транспортними засобами
строком на 2 роки.

Строк відбуття покарання постановлено
рахувати з часу приведення вироку до
виконання.

Запобіжний захід до набрання вироком
законної сили залишено попередній -
підписку про невиїзд.

У позові ОСОБА_9 до відкритого
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Нова» та ОСОБА_7 відмовлено.

Стягнуто з відкритого акціонерного
товариства «Страхова компанія «Нова»
на користь Хмельницької міської
лікарні затрати на лікування
потерпілих від злочину - ОСОБА_9 та
ОСОБА_5 в сумі 3 908 грн. 80 коп.

Стягнуто з відкритого акціонерного
товариства «Страхова компанія «Нова»
на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - 51000 грн. та
на користь ОСОБА_5 - 445 грн. 45 коп.
моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 -
13985 грн. 15 коп. та ОСОБА_3 - 19021 грн.
63 коп. моральної шкоди.

Стягнуто з відкритого акціонерного
товариства «Страхова компанія «Нова»
на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по 2550 грн.
моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 1450
грн. та на користь ОСОБА_3 7450 грн.
моральної шкоди.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави
судові витрати по справі в сумі 462 грн. 63
коп.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, ОСОБА_7 04 грудня 2009 року
приблизно о 17.00 годині, перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння, та
керуючи транспортним засобом марки
«CHERY В 11 Еаstar», реєстраційний номер
НОМЕР_1, в м. Хмельницькому по вул.
Львівське шосе, зі сторони вул.
Хотовицького в напрямку вул.
Тернопільської, не обравши безпечної
дистанції, допустив зіткнення з
транспортним засобом марки VАZ-21093 ZNH,
реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням водія ОСОБА_3, який
внаслідок зіткнення виїхав на
зустрічну смугу руху, де допустив
зіткнення з транспортним засобом марки
«DACIA LOGAN 90 L», реєстраційний номер
НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_2,
який рухався назустріч. В результаті
зіткнення водій транспортного засобу
марки VАZ-21093 ZNH ОСОБА_3 отримав тяжкі
тілесні ушкодження, а пасажири
транспортного засобу марки «DACIA LOGAN 90 L»
ОСОБА_9 та ОСОБА_5 отримали тілесні
ушкодження середнього ступеню
тяжкості.

В діях ОСОБА_7 вбачаються порушення
вимог п. п. 1.3., 1.5. (ч. 1), 2.3.«б», 2.9.«а», 12.2.,
12.3., 13.1. "Правил дорожнього руху
України", згідно яких:

п. 1.3. учасники дорожнього руху
зобов'язані знати й неухильно
виконувати вимоги цих Правил, а також
бути взаємно ввічливими;

п. 1.5. (ч. 1) дії або бездіяльність
учасників дорожнього руху та інших
осіб не повинні створювати небезпеку
чи перешкоду для руху, загрожувати
життю або здоров'ю громадян, завдавати
матеріальних збитків;

п. 2.3.«б» для забезпечення безпеки
дорожнього руху водій зобов'язаний
бути уважним, стежити за дорожньою
обстановкою, відповідно реагувати на
її зміну, стежити за правильністю
розміщення та кріплення вантажу,
технічним станом транспортного засобу
і не відволікатися від керування цим
засобом у дорозі;

п. 2.9.«а» водію забороняється керувати
транспортним засобом у стані
алкогольного сп'яніння або перебуваючи
під впливом наркотичних чи токсичних
речовин;

п. 12.2. у темну пору доби та в умовах
недостатньої видимості швидкість руху
повинна бути такою, щоб водій мав змогу
зупинити транспортний засіб в межах
видимості дороги;

п.13.3. у разі виникнення небезпеки для
руху або перешкоди, яку водій
об'єктивно спроможний виявити, він
повинен негайно вжити заходів для
зменшення швидкості аж до зупинки
транспортного засобу або безпечного
для інших учасників руху об'їзду
перешкоди;

п.13.1. водій залежно від швидкості руху,
дорожньої обстановки, особливостей
вантажу, що перевозиться, і стану
транспортного засобу повинен
дотримуватися безпечної дистанції та
безпечного інтервалу.

В апеляції, з урахуванням
поданих до неї змін, захисник
засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8, не
оспорюючи доведеності вини цього
засудженого та правильності
кваліфікації його дій, просить вирок
суду змінити, із застосуванням ст.75 КК
України звільнити його від відбування
призначеного покарання з іспитовим
строком, посилаючись на те, що він
пенсіонер, ветеран Збройних сил
України та учасник бойових дій, в
повному обсязі визнав свою вину, у
вчиненому щиро розкаявся, позитивно
характеризується за місцем проживання
та відшкодував завдану потерпілим
шкоду.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
засудженого ОСОБА_7 та його захисника -
адвоката ОСОБА_8 на підтримку апеляції
із посиланням на зазначені у ній
доводи, потерпілого ОСОБА_2 та
представників потерпілих ОСОБА_3,
ОСОБА_5 - ОСОБА_4, ОСОБА_6 відповідно про
необхідність її задоволення, думку
прокурора про законність та
обґрунтованість вироку суду, частково
провівши судове слідство, і
обговоривши доводи апеляції, колегія
суддів вважає апеляцію такою, що
підлягає до часткового задоволення з
огляду на наступне.

Відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.373 КПК
України 1960 року апеляційний суд змінює
вирок: у випадку пом'якшення
призначеного покарання, коли визнає, що
покарання за своєю суворістю не
відповідає тяжкості злочину та особі
засудженого; в інших випадках, коли
зміна вироку не погіршує становища
засудженого.

Висновки суду про доведеність
вини засудженого ОСОБА_7 у порушенні
правил безпеки дорожнього руху особою,
яка керує транспортним засобом, що
спричинило потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_5
тілесні ушкодження середньої тяжкості,
а потерпілому ОСОБА_3 - тяжкі тілесні
ушкодження за вказаних у вироку
обставин відповідають фактичним
обставинам справи та ґрунтуються на
досліджених в судовому засіданні
доказах і ніким не оспорюються, як не
оспорюється і кваліфікація його дій за
ч.2 ст.286 КК України та призначене за цей
злочин як основне, так і додаткове
покарання у виді позбавлення волі на
строк 3 роки з позбавленням права
керування транспортними засобами на
строк 2 роки.

Разом з тим, з рішенням суду про
необхідність реального відбування
ОСОБА_7 призначеного за цей злочин
основного покарання колегія суддів
погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до ст.75 КК України,
якщо суд при призначенні покарання у
виді виправних робіт, службового
обмеження для військовослужбовців,
обмеження волі, а також позбавлення
волі на строк не більше п'яти років,
враховуючи тяжкість злочину, особу
винного та інші обставини справи, дійде
висновку про можливість виправлення
засудженого без відбування покарання,
він може прийняти рішення про
звільнення від відбування покарання з
випробуванням.

До кримінальної відповідальності
ОСОБА_7 притягнуто вперше. За більш як 4
роки від вчиненого злочину до
кримінальної та адміністративної
відповідальності він не притягався.
ОСОБА_7 пенсіонер, за місцем проживання
характеризується виключно позитивно, є
учасником бойових дій, ветераном
Збройних сил України, і якби злочин не
вчинив в стані алкогольного сп'яніння,
то на підставі положень п. «д» ст. 1, ст.6
Закону України «Про амністію у 2011 році»
міг бути звільненим від кримінальної
відповідальності за цей злочин.

Будучи допитаним апеляційним
судом, свою вину у вчиненні
інкримінованого злочину ОСОБА_7 визнав
повністю, у вчиненому щиро розкаявся,
повністю відшкодував потерпілим
заподіяну злочином шкоду, що
визнається судом як пом'якшуючі
покарання обставини.

Урахувавши наведене, а також
позицію потерпілих і їх представників,
які просили задовольнити апеляцію та
не позбавляти ОСОБА_7 волі, колегія
суддів дійшла висновку про можливість
його виправлення із звільненням від
відбування призначеного судом першої
інстанції основного покарання з
випробуванням тривалістю 2 роки.

Разом з тим, вимоги апеляції про
звільнення ОСОБА_7 від відбування з
випробуванням і від додаткового
покарання задоволені бути не можуть,
оскільки це не передбачено чинним
законодавством, зокрема й ст.75 КК
України, про що також зазначено і у п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 24 жовтня 2003 року (з
подальшими змінами) «Про практику
призначення судами кримінального
провадження».

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1206 ЦК
України особа, яка вчинила злочин,
зобов'язана відшкодувати витрати
закладові охорони здоров'я на
лікування потерпілого від цього
злочину, крім випадку завдання шкоди
при перевищенні меж необхідної оборони
або у стані сильного душевного
хвилювання, що виникло раптово
внаслідок насильства або тяжкої образи
з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилося
закладом охорони здоров'я, що є у
державній власності, у власності
Автономної Республіки Крим або
територіальної громади, кошти на
відшкодування витрат на лікування
зараховуються до відповідного бюджету.

Проте, задовольнивши позовні
вимоги прокурора та стягнувши із
ВАТ «Страхова компанія «Нова» на
користь Хмельницької міської лікарні
3908 грн. 80 коп. цих витрат, суд не
з'ясував, а відтак і не урахував, що ця
лікарня є у власності територіальної
громади, а відтак ці кошти можуть бути
стягнуті до бюджету територіальної
громади, а не на користь лікарні.

До того ж, суд вийшов за межі
позовних вимог прокурора, адже згідно
наявного у справі позову (т.1 а.с. 266-269),
ці витрати на лікування потерпілих він
просив стягнути з ОСОБА_7, а не із цієї
страхової компанії.

Більше того, обґрунтувавши таке
рішення виписаними у пункті 24.1 ст.24
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» положеннями, суд
не звернув уваги й на те, що у цій нормі
закону йдеться про відшкодування
обґрунтованих витрат, пов'язаних з
доставкою, розміщенням, утриманням,
діагностикою, лікуванням та
реабілітацією потерпілого у
відповідному закладі охорони здоров'я,
медичним піклуванням, лікуванням у
домашніх умовах та купівлею лікарських
препаратів саме третій особі -
потерпілому, а не закладу охорони
здоров'я чи бюджету, з якого такий
заклад охорони здоров'я фінансується.

Згідно даних наявного у справі
договору страхування
цивільно-правової відповідальності, у
ньому відсутні відомості про те, що
«Страхова компанія «Нова» брала на
себе обов'язок за цим договором на
погашення й витрат закладам охорони
здоров'я.

Оскільки прокурором позовні
вимоги пред'явлені в інтересах
Хмельницької міської лікарні, яка
згідно наведених вище положень ч.ч.1, 3

ст. 1206 ЦК України у даному випадку не
має права на отримання витрат,
понесених на лікування потерпілих
ОСОБА_9, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, кримінальним
та цивільним процесуальними кодексами
не передбачено заміни позивача, у тому
числі апеляційним судом під час
розгляду цивільного позову прокурора у
кримінальній справі, то колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
залишити позов без задоволення, що не
позбавляє права як прокурора, так і
відповідний орган місцевого
самоврядування, який фінансував
Хмельницьку міську лікарню, на
пред'явлення такого позову у
цивільному порядку.

За наведених обставин вирок суду
у частині вирішення позовних вимог
прокурора не може залишатися чинним та
на підставі ч.2 ст.365 КПК України
підлягає скасуванню, з відмовою у його
задоволенні.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.365, 366, 373 КПК України 1960
року, п.п.11, 15 Перехідних положень
Кримінального процесуального кодексу
України, колегія суддів судової палати,
-

у х в а л и л а:

Апеляцію захисника засудженого
ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок
Хмельницького міськрайонного суду від
23 липня 2012 року задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного
суду від 23 липня 2012 року щодо ОСОБА_7
змінити.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 від
відбування основного покарання
звільнити з випробуванням з іспитовим
строком 2 роки.

В порядку ст.365 КПК України 1960 року цей
же вирок у частині вирішення позовних
вимог прокурора м. Хмельницького про
стягнення з ОСОБА_10 на користь
Хмельницької міської лікарні 3908 грн. 80
коп. витрат на лікування потерпілих
ОСОБА_9, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 скасувати, у
задоволенні позову відмовити.

В решті вирок залишити без зміни.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області
П.Я.Латюк