Справа № 308/5440/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2015 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянув у відкритому засіданні апеляційні скарги: захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ужгородського міськрайонного суду від 29.12.2014 року за матеріалами кримінального провадження № 11-кп/777/179/15, внесеного в ЄРДР за №0000285 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, громадянина України, непрацюючого, який має на утриманні 4 неповнолітніх дітей, раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду від 31.08.2012 року за ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки

визнаного винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України з призначенням покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано ОСОБА_7 невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 31.08.2012 року та визначено остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років 6 ( шести) місяців позбавлення волі .

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Херсонської області, мешканця АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, громадянина України, непрацюючого, який має на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду від 09.06.2011 року за ч.3 ст. 185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, постановою Маневецького районного суду Волинської області звільнений від відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 11 днів.

визнаного винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України з призначенням покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано ОСОБА_8 невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 09.06.2011 року та визначено остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років 6 ( шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжним заходом обвинуваченому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до вступлення вироку у законну силу залишено тримання під вартою.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в розмірі 307,45 копійок.

Цивільні позови по справі не заявлявся, речові докази залишено потерпілому.

За вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними в тому, що 03.03.2014 року близько 01:00 години, за попередньою змовою та разом з ОСОБА_9 , який перебуває в розшуку, діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань та з метою заволодіння чужим майном, попередньо домовившись з вищевказаними громадянами про спільне скоєння крадіжки, попередньо розподіливши ролі, знаходячись в АДРЕСА_3 , скоїли крадіжку з продуктового магазину належного гр. ОСОБА_10 : грошових коштів у розмірі близько 5000 гривень, 12 блоків сигарет різних марок, 8 пляшок горілки та 3 пляшок коньяка чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 7785,50 грн. ( сім тисяч сімсот вісімдесят п`ять гривень 50 копійок). Так, ОСОБА_7 перебуваючи в автомобілі, який був припаркований по вищевказаній адресі очікував громадян ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які в цей час проникли до продуктового магазину, належного гр. ОСОБА_10 та скоїли крадіжку майна на вищевказану суму. В свою чергу, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за допомогою заздалегідь приготовленої металевої фомки пошкодили металеві грати на вікні з тильної сторони магазину, після чого проникли всередину приміщення магазину, звідки скоїли крадіжку належного гр. ОСОБА_10 майна.

Своїми діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до чужого майна.

В апеляційних скаргах:

захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок Ужгородського міськрайонного суду від 29.12.2014 року та ухвалити новий вирок, за яким виправдати ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Вказує на неповному проведеного судового розгляду оскільки судом не було допитано понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , так як не було забезпечено їх явку до суду. Вважає, що підзахисні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були незаконно затримані не уповноваженими на те особами та утримувались протягом 2 діб без законних на те підстав, за відсутності ухвали слідчого судді. Крім того, слідчим при цьому не було виконано вимоги ст. ст. 208, 213, ч 2 ст. 278 КПК України. Вказує на те, що зазначені обставини не були належним чином враховані при встановленні допустимості зібраних доказів. Звертає увагу суду на те, що до проведення огляду автомобіля доступ до нього мали ОСОБА_10 та його зять ОСОБА_13 , а також речові докази з автомобіля отримані без ухвали слідчого судді та дозволу його володільця. Зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 так як судом визнано обтяжуючу покарання обставину невизнання вини підсудними та не враховано пом`якшуючу покарання обставину відшкодування шкоди. Повторно заявляє клопотання про допит понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та дослідження протоколу огляду місця події від 03.03.2014 року за участю ОСОБА_8 та протоколу огляду місця події за участю ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Ужгородського міськрайонного суду від 29.12.2014 року скасувати а справу повернути на новий судовий розгляд із за слуханням всіх свідків по справі та дослідженням всіх доказів. Вказує на те, що 03.03.2014 року знаходився на чергуванні, працюючи неофіційно охоронцем за адресою: АДРЕСА_4 . Коли він повертався додому з чергування, йому перекрили дорогу два автомобілі з працівниками міліції, витягли з машини та одягли наручники. На одному з автомобілів його повезли до бару в с. Минай де утримували, били по голові, в груди, живіт, вимагали зізнатися у вчиненні крадіжок по 5-6 епізодам. Згодом змусили його взяти до рук сигарети, які згодом стали речовим доказом та доставили до міськвідділу міліції, де утримували 2 доби, не даючи спати та їсти. Звертає увагу суду на те, що виявлені відбитки руки та сліду взуття не співпали з належними йому, а тому обвинувачення будувалось на визнавальних показах, отриманих незаконним шляхом. Вважає, що судом необґрунтовано не взято до уваги покази тих свідків, які свідчили на його користь.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підтримання поданих апеляційних скарг, промову прокурора про безпідставність апеляцій, перевіривши матеріали провадження , допитавши свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , дослідивши письмові докази, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення частково з таких підстав.

Обвинувачені свою вину в скоєнні злочину, передбаченому ч.3 ст. 185 КК України заперечили повністю.

Незважаючи на невизнання самими обвинуваченими вини в інкримінованому їм злочині , така повністю підтверджена сукупністю зібраних та перевірених у судовому засіданні доказів.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_10 , даних як в суді першої інстанції так і під час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції вбачається, що він як приватний підприємець має в оренді приміщення магазину. 03.03.2014 року о 07:00 годині виявив на приміщенні магазину розбите скло , а тому викликав працівників міліції. Мешканці села йому повідомили , що в нічний час поблизу магазину бачили автомобіль під керуванням ОСОБА_7 .. У зв`язку з цим він пішов до місця проживання ОСОБА_7 , однак , останній був відсутній, а сестра останнього повідомила його номер мобільного телефону. Потерпілий зателефонував ОСОБА_7 і домвився з ним про зустріч . Під час зустрічі ОСОБА_7 зізнався про свою причетність до крадіжки з магазину. При цьому повідомив , що у приміщення магазину він не заходив, а привіз хлопців: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які і проникли в приміщення магазину. ОСОБА_7 також повідомив, що частина викрадених речей та грошей знаходяться в автомобілі , який знаходиться у його володінні і припаркований у новому районі в м. Ужгороді. Обвинувачений погодився показати місце знаходження автомобіля , а тому ОСОБА_10 разом з працівником міліції ОСОБА_15 та обвинуваченим ОСОБА_7 на власному автомобілі поїхали до автомобіля ОСОБА_7 .. Після цього, потерпілий повернувся на автомобілі до районного відділу міліції , куди приїхали ОСОБА_7 та працівник міліції ОСОБА_15 на автомобілі ОСОБА_7 ВАЗ 21099 сірого кольору.

ОСОБА_7 пообіцяв потерпілому відшкодувати 1/3 частину завданої шкоди.

Також потерпілий показав, що обвинувачений ОСОБА_7 пояснив працівникам міліції про те , де може зна ходитися ОСОБА_8 .. Потерпілий на своєму автомобілі поїхав разом з працівниками міліції до місця можливого знаходження ОСОБА_8 .. Коли ОСОБА_8 вийшов з приміщення будинку і сів у автомобіль таксі працівники міліції його затримали. Під час затримання ОСОБА_8 зізнався про крадіжку з магазину.

У подальшому мама обвинуваченого ОСОБА_7 відшкодувала завдану ОСОБА_7 шкоду, а тому він не має жодних матеріальних і моральних притензій до останнього.

Вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стверджена також слідчими експерементами , протоколами та відеозаписом вказаних слідчих дій, проведених за участю підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в присутності захисника.

Так, під час слідчого експеременту ОСОБА_7 детально розповів та вказав на місцевості про місце розташування свого автомобіля в ніч на 03.03.2014 року поблизу магазину в с. Ратівці Ужгородського району на якому приїхав разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . В ході слідчого експеременту обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що надав ОСОБА_8 з багажника свого автомобіля мателеву фомку, яку він використовує у роботі з установки пластикових вікон. Через деякий час почув як спрацювала звукова сигналізація, а через дві хвилини повернулися ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .. По дорозі хлопці надали ОСОБА_7 700 гривень та 24 пачки цигарок ( т.1 а.с. 124-129) .

Під час слідчого експеременту ОСОБА_8 детально розповів та вказав на місцевості про місце в с. Ратівці Ужгородського району куди він разом з ОСОБА_9 приїхали на автомобілі під керування ОСОБА_7 в ніч на 03.03.2014 року. Після цього, ОСОБА_8 показав яким чином разом з ОСОБА_9 пройшли до тильної сторони магазину, де ОСОБА_8 за допомогою металевої фомки виламав металеві грати, встановлені на віконному пройомі. В подальшому ОСОБА_8 підсунув дерев`яний стіл , що знаходився поруч та скористався ним для проникнення в приміщення магазину. В магазині попрямував до барної стійки , розміщеної в торгівельному залі, та показав місце звідки забрав гаманець з грошима. Пояснив , що в цей час ОСОБА_9 склав в пакет пачки цигарок. На запитання учасника слідчого експеременту - ОСОБА_16 підозрюваний ОСОБА_8 повідомив, що гаманець викинув по дорозі в м. Ужгород.

Також пояснив, що після того як покинули приміщення магазину , він сів на переднє пасажирське сідіння , а ОСОБА_9 на заднє. По дорозі до м. Ужгорода розділили викрадене (т.1 а.с. 116- 123).

Наведені докази є належними та допустими, оскільки отримані у порядку , передбаченому кримінальним процесуальним кодексом України. Жоден з учасників кримінального провадження не вказав на порушення встановленого порядку збирання , отримання та аналізу вказаних доказів.

З показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що йому зателефонував ОСОБА_10 і повідомив про крадіжку з магазину. Додатково повідомив, що вночі поблизу магазину бачили автомобіль сірого кольору , на якому таксує ОСОБА_7 .. У подальшому він з потерпілим мав зустріч з ОСОБА_7 який в ході розмови зізнався , що привозив двох громадян які скоїли крадіжку з магазину, а він в цей час знаходився на вулиці. Повідомив, що готовий добровільно видати викрадені речі, що знаходяться в багажнику його автомобіля, а автомобіль знаходиться на вул. Капушанській в м. Ужгороді. ОСОБА_7 повідомив потерпілому , що компенсує завдану шкоду. ОСОБА_15 вказав про те , що коли разом з потерпілим та ОСОБА_7 проїхали до місця знаходження автомобіля , ОСОБА_7 особисто відкрив багажник автомобіля і вказав, на пачки цигарок , що у ньому знаходилися.

Свідок ОСОБА_17 показав, що ним проводилося досудове розслідування крадіжки з магазину. В ході огляду автомобіля ОСОБА_7 було вилучено речові докази : цигарки , металева фомка, матерчаті рукавички.

Показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_17 учасниками кримінального провадження не оспорювалися та не вказувалося на порушення вимог закону при їх перевірці як в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду , а тому вказані показання колегією суддів визнаються такими, що здобуті відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив вказані докази , дав їм в сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз , навів мотиви чому суд відхилив доводи сторони захисту про те, що обвинувачені не причетні до скоєного злочину , а зізнавальні показання давали під примусом.

Аналізуючи вказані докази щодо їх належності, допустимості, достовірності , а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємоз`язку для прийняття рішення , суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого їм злочину.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого про те, що вирок є незаконним та необґрунтованим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не вчиняли злочину за який засуджені, апеляційний суд відхиляє, оскільки суд першої інстанції розглядаючи дане кримінальне провадження в повному об`ємі дослідив докази, дав їм належну оцінку та прийшов до вірного переконання , що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винні в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. Висновок суду щодо доведеності вини обвинувачених у вчиненні цього злочину відповідає фактичним обставинам провадження і ґрунтується на зібраних у справі та досліджених у судовому засіданні доказах.

Показання допитаних за клопотанням сторони захисту свідків : ОСОБА_14 та ОСОБА_12 доказового значення у провадженні не мають. Показання вказаних свідків спростовують дотримання слідчим процедури проведення огляду підозрюваного ОСОБА_8 , який зафіксований протоколом огляду місця події ( т.1 а.с.31) від 03.03.2014 року. Однак , протокол від 03.03.2014 року судом першої інстанції не досліджувався , у вироку відсутні посиланння на вказаний протокол, як доказ доведеності вини ОСОБА_8 у скоєному злочину.

Жодних інших клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, дослідження доказів , в тому числі й тих які не досліджувалися судом першої інстанції , учасники судового провадження перед судом апеляційної інстанції не заявляли.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дали зізнавальні показання в наслідок застосування до них недозволених методів слідства апеляційний суд відхиляє , оскільки такі спростовуються постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Закарпатської області про закриття кримінального провадження від 30.03.2015 року , відповідно до якої заяви та доводи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження. Зазначену постанову захисник та обвинувачений в апеляційному порядку не оскаржували. Зі змісту вказаної постанови також вбачається, що при поміщенні обвинувачених в ІТТ Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області вперше, від останніх жодних скаг не надходило, про що обвинуваченими було зроблено власноручні записи. Крім того, апеляційний суд констатує, що допити підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , слідчі експеременти відбувалися за участю захисника підозрюваних - ОСОБА_18 .. Жодних зауважень чи доповнень до протоколів вказаних слідчих , в тому числі про недозволені методи слідства, учасники кримінального провадження слідчому не повідомляли до протоколу не заносили. Такі відомості не повідомлялися і процесуальному прокуророві.

Одночасно колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 , про те, що огляд автомобіля ВАЗ 21099 сірого кольору, держаний номерний знак НОМЕР_1 був проведений з порушенням вимог діючого законодавства , а тому отримані результи за наслідками проведеної слідчої дії є недопустимими доказами.

Так , власником траспортного засобу автомобіля ВАЗ 21099 сірого кольору, держаний номерний знак НОМЕР_1 є громадянин ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією технічного паспорта на вказаний автомобіль ( т.1 а.с. 167).

Відповідно до вимог ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якої метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьої цієї статті. Під іншим володінням особи розуміються в тому числі і транспортний засіб . Слідчий, має право до постановления ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.
З матеріалів кримінального провадження та досліджених доказів вбачається, що ні власник транспортного засобу - ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ні володілець автомобіля обвинувачений ОСОБА_7 добровільної згоди на проникнення до володіння особи - траспортного засобу автомобіля ВАЗ 21099 , держаний номерний знак НОМЕР_1 не давали , за такою до них слідчий не звертався. Слідчий не звертався з відповідним клопотанням і до слідчого судді. Випадків необхідності невідкладного проникнення до володіння особи пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину матеріалами кримінального провадження не встановлено , слідчий, після здійснення таких дій , з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді не звертався.
З показань свідка ОСОБА_17 , який проводив огляд автомобіля та робив проникнення у вказане володіння особи вбачається, що дозвіл на проникнення до автомобіля та проведення його огляду отримав від ОСОБА_20 . До слідчого судді з клопотанням про отримання дозволу на оляд ( обшук) автомобіля ВАЗ 21099 , держаний номерний знак НОМЕР_1 не звертався.

Свідок ОСОБА_20 ствердив, що дійсно до нього телефонував слідчий з метою отримання дозволу на огляд автмобіля . Про проведення огляду він не заперечував, однак повідомив, що строк дії доручення на вказаний автмобіль у нього закінчився, а власником автомобіля є його брат.

Таким чином , слідчий , здійснивши проникнення до володіння особи - автомобіля ВАЗ 21099 , держаний номерний знак НОМЕР_1 та проведення його огляду без добровільної згоди особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, є порушення вимог ст. 233 КПК України, а отже, отримані докази в наслідок проведеної слідчої дії у порушення встановленого порядку її проведення , відповідно до вимог ст. 86 КПК України є недопустимими доказами .
Відповідно до вимог ч.2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийняті процесуальних рішень , на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку необґрунтовано вказав на те, що таємне викрадення майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скоїли разом із ОСОБА_9 , кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, оскільки за змістом вимог ст. ст. 337, 374 КПК України, суд при вмотивуванні своїх висновків не може вживати формулювання, які б вказували на винність осіб : прізвище, ім`я по батькові, що не є обвинуваченими по справі й щодо яких рішення по суті пред`явленого їм обвинувачення не приймає й вважає, що вищевказаний злочин ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили за попередньою змовою між собою та особою, кримінальне провадження щодо якої виділено в окреме провадження.

Також обґрунтованими є доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції , в порушення вимог кримінального закону , визнано обставиною , яка обтяжує покарання обвинуваченим не визнання ними вини, а тому така підлягає до виключення з вироку.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст. 67 КК України при призначенні покарання суд не може визнати такими, що його обтяжують, обставини, не зазначені в частині першій ст. 67 КК України.

З цих мотивів апеляційний суд на підставі ст. 404 КПК України вважає за необхідним виключити з вироку і вказівку суду першої інстанції про визнання обставиною , що обтяжує покарання обвинуваченим вчинення ними тяжкого злочину, будучи раніше судимими.

Одночасно, колегія суддів, з урахуванням показань потерпілого приходить до висновку про наявність обставини , що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 добровільне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного , обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в достатній мірі не враховані усі обставини справи, пом`якшуючі покарання обставини та дані про його особу .

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_7 позитивно характеризується, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, усунув потерпілому завдану шкоду.

За таких обставин , з урахуванням всіх обставин справи , апеляційний суд визнав за можливе пом`якшити ОСОБА_7 призначене покарання , визначивши його в межах мінімального розміру , встановленого санкцією ч.3 ст. 185 КК України.

Колегія суддів , з урахуванням своїх висновків про необхідність виключення з вироку встановлених судом першої інстанції обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , з урахуванням ступіня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, відсутності обставин , що пом`якшують та обтяжують покарання , вважає за можливм пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання, визначивши його в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України.

Керуючись ст.ст. 365,366 КПК України, апеляційний суд ,-

у х в а л и в :

апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду від 29.12.2014 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 змінити.

З мотивувальної частини вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.12.2014 року щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виключити посилання на таємне викрадення ними чужого майна разом із ОСОБА_9 й вважати, що даний злочин вони скоїли разом із особою, справа щодо якої виділена в окреме провадження.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку на не визнання обвинуваченими своєї вини у скоєнні злочину та вчинення тяжкого злочину, будучи раніше судимими , як обставини , що обтяжують ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання .

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання призначене за ч.3 ст. 185 КК України до 3 (торьох) років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 71 КК України, до покарання , призначеного за даним вироком ОСОБА_7 , частково приєднати не відбуте покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 31.08.2012 року і за сукупністю вироків остаточно ОСОБА_7 вважати призначеним покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять ) років 1 (один) місяць .

Пом`якшити ОСОБА_8 покарання призначене за ч.3 ст. 185 КК України до 3 (торьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

У відповідності до ст. 71 КК України, до покарання , призначеного за даним вироком ОСОБА_8 , частково приєднати не відбуте покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 09.06.2011 року і за сукупністю вироків остаточно ОСОБА_8 вважати призначеним покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири ) роки 6 ( шість) місяців .

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою ,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: