Справа № 1-264/12
Провадження № 1/1015/8/2012
В И Р О К

іменем України

14.05.2012 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Омельченко М.М.

при секретарі Комендат М.Р., Калиновській Н.В.

за участю прокурора Юркової Ю.В.

захисника ОСОБА_1

потерпілої ОСОБА_2

представника потерпілої ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч 1 ст. 115 КК України, -

встановив:

23.02.2010 року близько 18 години ОСОБА_4, перебуваючи в стані алкогольного спяніння та знаходячись в гаражному приміщенні, що по вулиці Шевченка, 79 в с. Личанка Києво-Святошинського району Київської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_5, маючи умисел на спричинення ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень та реалізуючи вказаний умисел, з підлоги гаражного приміщення, правою рукою схопив сокиру, після чого, тримаючи сокиру у правій руці, умисно кинув її в напрямку ОСОБА_5, влучивши останньому сокирою в область лівої скронево-потиличної ділянки голови, спричинивши цим самим потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді лінійної рани після хірургічної обробки в лівій скронево-потиличній ділянці, трепанаційний дефект кісток склепіння черепа в лівій скроневій ділянці з лініями перелому, що відходять від нього на основу черепа (результати хірургічної обробки багато-уламкового перелому лівої скроневої ділянки, згідно протоколу операції), пошкодження твердої мозкової оболонки (згідно протоколу операції), забій-розможення головного мозку, множинні вторинні крововиливи в стовбур мозку, набряк-набухання головного мозку.

01.03.2010 року о 18 годині 15 хвилин ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень, помер в Боярській ЦРЛ Києво-Святошинського району Київської області.

Відповідно до висновку експерта № 93/Д/82 тр. від 30.03.2010 року, смерть ОСОБА_5 наступила в результаті відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася переломом кісток черепа, забоєм-розможенням головного мозку.

Відкрита черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв'язку із настанням смерті.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у предявленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України не визнав, заперечував наявність умислу на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_5, фактично підтвердив обставини нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, суду пояснив, що з ОСОБА_5 вони товаришували близько 20 років, між ними ніколи не було ні сварок, ні бійок. 23.02.2010 року разом з ОСОБА_5 вони вирішили відмітити свято «23 лютого». Почали відмічати десь з обіду, святкували в гаражі за місцем його, ОСОБА_4, проживання. З дому він взяв закуску, спочатку випили пляшку горілки на двох, потім ОСОБА_5 запропонував придбати ще, після чого пішли до магазину і купили пляшку горілки. Пізніше приїхали знайомі ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_5 запросив цих чоловіків також випити горілки разом із ними. Він, ОСОБА_4, всіх запросив до гаражу, де разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вжили ще пляшку горілки, ОСОБА_6 алкогольні напої не вживав. Згодом у нього із ОСОБА_5 виникла сварка, причини якої він не пригадує. Під час сварки ОСОБА_2 перекинув стіл та вдарив його кулаком в обличчя, від чого він впав на підлогу. Коли вставав з підлоги, то рукою намацав якусь деревяну палицю, яку кинув в напрямку силуету ОСОБА_5, який на той момент виходив із гаражного приміщення. Після цього побачив, що ОСОБА_5 на вулиці присів на купу снігу. Підійшовши до ОСОБА_5, він підняв предмет, який він кинув у того, яким виявилися сокира, та заніс її в гараж. Після цього пішов до будинку відпочивати, не усвідомлював, що заподіяв ОСОБА_5 серйозні ушкодження. Через деякий час його розбудили працівники міліції, яким він дав пояснення.

Підсудний визнав, що в результаті його протиправних дій помер ОСОБА_5, в чому щиро розкаявся, відверто шкодував з приводу вчиненого, зазначив, що готовий нести покарання за свої дії, просив пробачення у потерпілої та її дітей, запевняв, що не мав наміру позбавляти ОСОБА_5 життя, між ними ніколи ніяких конфліктів та суперечок не було, навпаки вони товаришували, допомагали один одному. Цивільний позов потерпілої визнав, однак зазначив, що не має можливості виплатити таку суму відшкодування. Просив призначити не надто суворе покарання, не повязане з позбавленням волі, дати можливість відшкодувати потерпілій шкоду.

Крім показів підсдуного,вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується сукупністю доказів, які були зібрані у справі та досліджені під час судового слідства, а саме:

- показами потерпілої ОСОБА_2, яка суду пояснила, що загиблий ОСОБА_5 - її чоловік. 23.02.2010 року вона перебувала в м. Києві, коли близько 20 години 30 хвилин їй зателефонувала мешканка с. Личанка ОСОБА_8 та повідомила, що ОСОБА_5 розбив собі голову та сказала, щоб вона терміново приїхала в с. Личанка. Почувши це, вона на таксі виїхала в с. Личанку, по дорозі ОСОБА_8 знову зателефонувала та повідомила, що ОСОБА_5 забрали до Боярської ЦРЛ, тому вона поїхала туди. Коли приїхала до лікарні, лікар повідомив, що чоловіка необхідно негайно оперувати. 01.03.2010 року її чоловік помер у лікарні. Потерпіла наполягала, що у діях ОСОБА_4 є саме склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за що він і повинен відповідати перед законом. Під час розгляду кримінальної справи потерпіла заявила позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в судовому засіданні уточнила позовні вимоги, повідомила, що матеріальна шкода їй відшкодована в повному обсязі, а також їй відшкодовано 30 000 грн. моральної шкоди, просила стягнути з підсудного на свою користь 470000 грн. у відшкодування моральної шкоди; розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди пояснила глибиною перенесених нею моральних стражданнях, повязаних з передчасною смертю чоловіка, перенесеному з даного приводу стресом, порушенням спокою, нормального життєвого ритму;

- показами свідка ОСОБА_7, який суду пояснив, що ОСОБА_5 знав давно та добре, може охарактеризувати його як хорошу, не конфліктну та людину. ОСОБА_4 знає в силу обставин справи. Рік чи два тому назад, точно не пригадує, він і ОСОБА_6 приїхали до ОСОБА_5, але того не виявилось вдома, тоді він зателефонував ОСОБА_5 на мобільний телефон, і той йому повідомив, що знаходиться у свого товариша ОСОБА_4 та запропонував їм приїхати до нього, на що вони погодилися. Приблизно о 15 годині він з ОСОБА_6 приїхали додому до підсудного, де з останнім і познайомилися. ОСОБА_4 запросив їх відсвяткувати разом з ними свято «23 лютого» та вони вчотирьох зайшли до гаражного приміщення, поряд із його домом. В гаражі стояли два трактори, автомобіль марки «Газель». Вони сіли позаду автомобіля за стіл, випили дві пляшки горілки, так просиділи в гаражі разом до вечора. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сиділи навпроти один одного. Ніяких сварок при ньому не було, лише спочатку, коли вони тільки прийшли підсудний з ОСОБА_5 В,Я. розмовляли на підвищених тонах, про що саме вже не пригадує, а в подальшому було все без сварок. В розмові ОСОБА_4 щось казав, що топорище до сокири, яке добре служить. Коли вже збирався додому, запропонував ОСОБА_5 поїхати разом, на що той сказав, що ще залишиться. Він попрощався з ОСОБА_5 у гаражі, після чого вийшов та попрямував до автомобіля, де сидів ОСОБА_6 Чи виходив за ним ОСОБА_5 не помітив. Біля автомобіля світла не було. Коли сів до автомобіля, побачив, що двері гаража були привідкриті, ОСОБА_6 сказав, що виходив ОСОБА_5 і полетіла сокира, але з автомобіля нічого не було видно і вони поїхали. Про те, що щось сталося, в них ніякої підозри не було. Між собою вони не сварилися, а тому поїхали та не повертались. Працівники міліції відібрали в нього пояснення в той же день, про те, що ОСОБА_5 помер, він дізнався від його дружини. Свідок зазначив, що ОСОБА_6 не казав йому, що він бачив, як ОСОБА_4 кидав сокиру;

- показами свідка ОСОБА_9, який суду пояснив, що з підсудним та ОСОБА_5 знайомий близько 18 років, підтримує з ними дружні стосунки, не перебуває у родинних відносинах з підсудним та його сімєю. 23.02.2010 року був на місці подій вже після трагедії. Все, що сталося знає зі слів. Коли приїхав, то побачив біля воріт гаражного приміщення на землі без свідомості ОСОБА_5, голова якого була у крові. Там були усі сусіди, усі гуртом взяли його та занесли до гаражного приміщення, де поклали його на рядно, яке винесла ОСОБА_10, хтось викликав швидку медичну допомогу. Коли ОСОБА_5 заносили, він хрипів та дихав, але нічого не говорив. Чутно було запах алкоголю. Біля ОСОБА_5 сторонніх предметів він не бачив. ОСОБА_4 там не було, він його не бачив, і як йому сказала його дружина, він спав у хаті у нетверезому стані. Коли приїхала швидка медична допомога,свідок супроводжував ОСОБА_5 до лікарні, де його одразу ж поклали до реанімації. Після цього до лікарні приїхала ОСОБА_2, а потім працівники міліції, яким він надав пояснення. Також свідок зазначив, що місце перед гаражним приміщенням не освітлювалось, на подвірї та на вулиці світла не було. Стверджував, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 завжди були дружні відносини, ніяких конфліктів ніколи між ними не було, спиртним вони не зловживали, охарактеризував обох з позитивної сторони, як добрих, працьовитих людей;

- оголошеними в судовому засіданні відповідно до ст.ст. 306, 314 КПК України показами свідка ОСОБА_10, яка відмовилась давати покази суду відповідно до ст. 63 Конституції України, що ОСОБА_4 її чоловік. 23.02.2010 року ввечері ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вживали горілку в гаражному приміщенні. Близько 19 години ОСОБА_4 прийшов до будинку, перебувався у стані сильного алкогольного сп'яніння. Вона з донькою допомогли йому зняти верхній одяг і провели його до кімнати і поклали на диван. ОСОБА_4 був настільки пяний, що не міг навіть розмовляти. Далі вона вийшла на подвіря і побачила, що біля гаража на снігу в напівсидячому положенні знаходиться ОСОБА_5, який був без свідомості, більше нікого на подвір'ї не було. На голові у ОСОБА_5 була кров, але рани на голові вона не бачила. Біля ОСОБА_5 ніяких предметів вона не бачила. Вона злякалася, забігла до хати і звернулася до доньки, щоб вона викликала швидку медичну допомогу. ОСОБА_11 від сусідів викликала швидку медичну допомогу. Далі до ОСОБА_5 підійшли сусіди і вони всі разом занесли його до приміщенні гаражу, де постелили ковдру і поклали його туди, голову замотали марлею, щоб зупинити кров. Далі чекали поки приїде швидка медична допомога, по приїзду якої ОСОБА_5 забрали до лікарні. В цей час її чоловік спав у будинку. Через деякий час до їхнього будинку приїхали працівники міліції, розбудили його. Від працівників міліції в подальшому вона дізналася, що ОСОБА_4 кинув сокирою в ОСОБА_5 і влучив йому по голові (том 1 а.с. 53-54);

- оголошеними в судовому засіданні відповідно до ст.ст. 306, 314 КПК України показами свідка ОСОБА_11, яка відмовилась давати показання суду відповідно до ст. 63 Конституції України, що ОСОБА_4 її батько. 23.02.2010 року ввечері ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вживали горілку в гаражному приміщенні. Близько 19 години ОСОБА_4 прийшов до будинку, перебувався у стані сильного алкогольного сп'яніння. Вона з матірю допомогли йому зняти верхній одяг і провели його до кімнати і поклали на диван. ОСОБА_4 був настільки пяний, що не міг навіть розмовляти. Матір вийшла на подвіря, після чого забігла до хати і звернулася до неї, щоб вона викликала швидку медичну допомогу. Від сусідів вона викликала швидку медичну допомогу. До ОСОБА_5 підійшли сусіди і вони всі гуртом занесли його до приміщенні гаражу, де постелили ковдру і поклали його туди, голову замотали марлею, щоб зупинити кров. Далі чекали поки приїде швидка медична допомога, по приїзду якої ОСОБА_5 забрали до лікарні. В цей час її батько спав у будинку. Через деякий час до їхнього будинку приїхали працівники міліції, розбудили його. Від працівників міліції вона з матірю дізналися, що батько кинув сокирою в ОСОБА_5 і влучив йому по голові (том 1 а.с. 55-56);

- оголошеними в судовому засіданні відповідно до ст.ст. 306, 314 КПК України показами свідка ОСОБА_6, який будучи допитаним на досудовому слідстві показав, що 23.02.2010 року він знаходився за своїм місцем проживання разом з ОСОБА_7 Близько в після обідній час на мобільний телефон ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_5 і запросив їх до нього додому в с. Личанка. Вони з ОСОБА_12 погодилися і сіли в його автомобіль НОМЕР_1 жовтого кольору та направилися до ОСОБА_5 додому. Приїхавши, побачили, що ОСОБА_5 за місцем його проживання не було. ОСОБА_7 зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_5, який повідомив, що знаходиться у свого товариша та запропонував їм приїхати до нього, розповів куди їхати. Вони сіли до автомобіля і підїхали до воріт одного із будинків в с. Личанка, куди їм пояснив ОСОБА_5 Підїхавши до будинку, зустріли ОСОБА_5 з підсудним, останнього в той день він бачив вперше. ОСОБА_5 разом з підсудним підійшли до нього з ОСОБА_7, підсудний запропонував пройти до гаражного приміщення, що біля будинку та вжити з ними горілку. Підсудний познайомився з ними і він дізнався, що його звати ОСОБА_6. ОСОБА_7 погодився піти з ними, а він вирішив піти за компанію, наміру вживати горілку у нього не було, бо вже на протязі тривалого часу спиртних напоїв не вживає. ОСОБА_4 завів їх до гаражного приміщення, в якому знаходився автомобіль «Газель» та ще два трактори. В гаражному приміщенні вони всі розмістилися на кузові автомобіля «Газель» і ОСОБА_5, підсудний та ОСОБА_7 почали розпивати горілку «Хлібний дар». Він, ОСОБА_6, алкогольні напої з ними не вживав. Далі ОСОБА_4 пішов до будинку та на підносі приніс продукти харчування, після чого вони розмістилися в гаражному приміщенні за розкладним деревяним столиком. Він просидів з ними близько години, та біля 17 години пішов до свого автомобіля чекати ОСОБА_7 Свідок уточнив, що при ньому ніхто між собою ніяких сварок та бійок не вчиняв. В салоні автомобіля він чека на ОСОБА_7 близько 40 хвилин. Оскільки ворота до подвіря, в якому знаходиться гаражне приміщення, були відкриті, то він побачив, як із гаражного приміщення вийшов ОСОБА_7 і направився до нього. Далі за ОСОБА_7 на подвіря вийшов ОСОБА_5, а за ним, на відстані близько 2-3 метрів вийшов підсудний, який тримав в руці сокиру. ОСОБА_4 винув сокирою в сторону ОСОБА_5, чи влучила сокира в останнього він не бачив, а бачив, як сокира впала в сніг, а ОСОБА_5 впав на землю. В цей момент ОСОБА_7 сів до автомобіля і сказав, щоб ОСОБА_5 з ОСОБА_4 розбиралися самі, попросив їхати додому. Свідок вирішив, що нічого страшного не трапилося і не підходячи до ОСОБА_5 поїхав додому. Через деякий час ОСОБА_7 на мобільний телефон зателефонувала дружина ОСОБА_5 і попросила, щоб вони терміново приїхали до неї додому. Він з ОСОБА_7 приїхали до неї додому, де на них чекали працівники міліції, від яких він дізнався, що ОСОБА_5 знаходиться в лікарні в тяжкому стані, і що ОСОБА_4 влучив йому сокирою в голову (том 1 а.с. 49-50).

- постановою від 25.02.2010 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України (том 1 а.с. 1);

- рапортом ст. інспектора чергового ЦСВМ Києво-святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області від 23.02.2010 року щодо отримання повідомлення з Боярської ЦРЛ про доставку ОСОБА_5 з відкритою ЧМТ, ушибленою раною голови, внутрічерепною гематомою (том 1 а.с. 4);

- довідкою Києво-Святошинської ЦРЛ про поступлення в приймальне відділення ОСОБА_5 з важкою відкритою ЧМТ, вдавленням лівої скроневої кістки, забоєм головного мозку (том 1 а.с. 5);

- протоколом огляду місця події від 24.02.2010 року, під час якого було зафіксовано обстановку в приміщенні гаража по вул. Шевченка, 79 в с. Личанка Києво-Святошинського району Київської області, на войлоку було виявлено плями бурого кольору, із зовнішньої сторони гаража на вулиці з лівої сторони від воріт на снігу знаходиться пляма бурого кольору, вилучено три господарських сокири, дві скляних пляшки з-під горілки «Хлібний дар» ємністю 0,5 л, марлю з плямами бурого кольору схожими на кров (том 1 а.с. 7-14);

- явкою з повинною ОСОБА_4 (том 1 а.с. 27);

- актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 230 від 03.03.2010 року ОСОБА_4 в період інкримінованих йому діянь і в даний час на психічне захворювання не страждає, під час інкримінованих йому дій перебував у стані простого алкогольного спяніння (том 1 а.с. 45-47);

- копією свідоцтва про смерть ОСОБА_5 01.03.2010 року (том 1 а.с. 71);

- постановою від 08.03.2010 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України (том 1 а.с. 72);

- протоколом очної ставки від 16.03.2010 року, проведеної між свідком ОСОБА_6 та ОСОБА_4, під час якої свідок ОСОБА_6 дав покази, аналогічні тим, які давав під час його допиту, зазначив, що 23.02.2010 року, коли ОСОБА_7 з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розпивали спиртні напої, він чекав ОСОБА_7 в автомобілі. Побачив, як з гаражного приміщення вийшов ОСОБА_7 і направився до нього. Далі за ним на подвіря з гаражного приміщення вийшов ОСОБА_5, а за ним на відстані 2-3 метрів вийшов ОСОБА_4 Уточнив, що ОСОБА_4 не повністю вийшов з гаражного приміщення, а знаходився при вході. Оскільки в гаражі горіло світло, то він це добре бачив. ОСОБА_4 в руці тримав сокиру. Далі він побачив, як ОСОБА_4 кинув сокиру в сторону ОСОБА_5, який на той момент був спиною до ОСОБА_4 Чи влучила сокира в ОСОБА_5 він цього моменту не бачив, а бачив лише, що сокира впала в сніг, а ОСОБА_5 впав на землю. В цей момент ОСОБА_7 вже сів до автомобіля і сказав, щоб ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розбиралися самі і попросив їхати додому. Він вирішив, що нічого страшного не трапилося і не підходячи до ОСОБА_5 поїхав додому. Такі покази свідка ОСОБА_6 обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив (том 1 а.с. 86-88);

- протоколом очної ставки від 16.03.2010 року, проведеної між свідком ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (том 1 а.с. 89-91);

- протоколом відтворення обстановки та обставин події від 24.03.2010 року, під час якого ОСОБА_4 розповів та показав яким чином відбувалися події 23.02.2010 року (том 1 а.с. 92-100);

- висновком експерта № 87/Д від 30.03.2010 року при огляді 25.02.2010 року ОСОБА_4 було виявлено садно лобної ділянки зліва та садно в лівій скроневій ділянці, виявлені тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмету, яким міг бути кулак, за давністю можуть відповідати терміну, вказаному в постанові та є легкими тілесними ушкодженнями (том 1 а.с. 105);

- висновком експерта № 93/Д/82тр від 30.03.2010 року, відповідно до якого при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_5 виявлено: лінійну рану після хірургічної обробки в лівій скронево-потиличній ділянці, трепанаційний дефект кісток склепіння черепа в лівій скроневій ділянці з лініями перелому, що відходять від нього на основу черепа, пошкодження твердої мозкової оболонки, забій-розможення головного мозку, множинні вторинні крововиливи в стовбур мозку, набряк-набухання головного мозку. Смерть ОСОБА_5 наступила в результаті відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась переломом кісток черепа, забоєм-розможенням головного мозку. Відкрита черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному звязку з настанням смерті. Можливо, що черепно-мозкова травма могла утворитись від дії предмету з рубаючими властивостями, а саме від дії сокири. Черепно-мозкова травма за давністю може відповідати терміну, вказаному в постанові. Смерть ОСОБА_5 була констатована 01.03.2010 року о 18 годині 10 хвилин (том 1 а.с. 110-111);

- актом судово-медичного дослідження трупа № 82 від 27.03.2010 року, відповідно до висновків якого при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_5 виявлено: лінійну рану після хірургічної обробки в лівій скронево-потиличній ділянці, трепанаційний дефект кісток склепіння черепа в лівій скроневій ділянці з лініями перелому, що відходять від нього на основу черепа, пошкодження твердої мозкової оболонки, забій-розможення головного мозку, множинні вторинні крововиливи в стовбур мозку, набряк-набухання головного мозку. Смерть ОСОБА_5 наступила в результаті відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась переломом кісток черепа, забоєм-розможенням головного мозку. Відкрита черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному звязку з настанням смерті. Можливо, що черепно-мозкова травма могла утворитись від дії предмету з рубаючими властивостями (том 1 а.с. 112-114);

- протоколом предявлення предметів для впізнання ОСОБА_4, який серед інших впізнав сокиру під № 3 та пояснив, що саме цією сокирою він кинув в напрямку ОСОБА_5 (том 1 а.с. 128-131);

- протоколами огляду предметів від 29.03.2011 року, під час якого були оглянуті, вилучені під час огляду місця події 24.02.2011 року, сокира та марля зі слідами бурого кольору схожими на кров (том 1 а.с.132, 134);

- постановами від 29.03.2010 року про визнання речовим доказом та приєднання до справи речового доказу (том 1 а.с. 133, 135);

- протоколом відтворення обстановки та обставин події від 04.01.2011 року, під час якого ОСОБА_4 розповів та показав яким чином відбувалися події 23.02.2010 року, було проведено заміри відстані між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в момент, коли перший кинув в останнього сокирою, яка складає 4,1 м (том 2 а.с. 34-40);

- висновком експерта № 1/Д/82 тр від 06.01.2011 року, відповідно до якого можливість утворення виявленої при дослідженні трупа ОСОБА_5 черепно-мозкової травми за механізмом, вказаним ОСОБА_4 під час відтворення обстановки та обставин події 04.01.2011 року, не виключається (том 2 а.с. 49).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6, якого було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України і якому було розяснено його право та обовязок дати суду правдиві свідчення щодо обставин справи, пояснив, що потерпілу знає вже 4 роки та перебуває з нею в нормальних відносинах. ОСОБА_9 до обставин справи не знав, але неприязні до нього не відчуває. 23.02.2010 року ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_5 який відповів, щоб вони приїжджали до нього додому. На пропозицію ОСОБА_5 вони погодились і сіли в автомобіль ОСОБА_6 та поїхали до ОСОБА_5 додому, але його там не було. Тоді ОСОБА_7 знову зателефонував ОСОБА_5, який повідомив, що він знаходиться неподалік у свого товариша та запропонував приїхати до нього. Підїхавши до будинку вони зустріли ОСОБА_5 з підсудним, які запросили їх пройти до гаражного приміщення випити горілки, на що вони погодились. Він горілки не пив. ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 випили пляшку, після чого він з ОСОБА_7 поїхали ще за одною. По приїзду він залишився чекати ОСОБА_7 в автомобілі, а той знову пішов до гаражного приміщення. Через деякий час ОСОБА_6 побачив, як з гаражу по черзі вийшли ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_8, останній, перебуваючи на відстані один метр від ОСОБА_2 вдарив того ззаду сокирою. ОСОБА_2 впав на сніг. Сокиру ОСОБА_4 не кидав, а наніс нею удар стоячи на виході з гаража. Свідок зазначив, що на той час сидів за кермом автомобіля, від якого до гаражного приміщення приблизно 10 метрів, автомобіль стояв до входу в гараж передньою частиною. На вулиці горіла лампа одного ліхтаря зліва від гаража, також в гаражі горіло світло. Світло фар автомобіля не вмикав, оскільки світив ліхтар. ОСОБА_7 сів до машини і сказав їхати, не пояснював що сталося. Він говорив ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_5 сокирою, що потрібно зачекати на міліцію, але той сказав їхати, що не хоче проблем. Після чого вони поїхали.

Свідок наполягав, що підстав давати неправдиві свідчення у нього немає, з таким проханням, зокрема потерпіла та її представник, до нього ніхто не звертався.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд визнає, що підсудний, потерпіла ОСОБА_2, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_7 під час розгляду справи в суді, а також свідки ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на досудовому слідстві давали правдиві покази, які відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи.

Суд критично відноситься до впевненості потерпілої про наявність в діях ОСОБА_9С умислу на протиправне заподіяння смерті її чоловіку, та до показів, даних в судовому засіданні свідком ОСОБА_6, які відрізняються від даних ним на досудовому слідстві показів у частині способу нанесення удару підсудним загиблому, вважає їх такими, що направлені на підтримання позиції потерпілої, тобто вчинення ОСОБА_4 умисного вбивства ОСОБА_5

Покази свідка ОСОБА_7 в частині того, що під час розпиття спиртних напоїв в гаражі ОСОБА_9 вказував на гарно зроблене ОСОБА_5 топорище до сокири, не є доказом наявності, в подальшому, умислу ОСОБА_4 на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_5, оскільки під час події ОСОБА_4 перебував стані алкогольного спяніння, під час досудового та судового слідства давав суду однакові покази, що взяв в руки предмет навпомацки, не знаючи, що це сокира, наміру вбивати ОСОБА_5 не мав.

Доказів того, що ОСОБА_4 свідомо вчинив вбивство ОСОБА_5 ні під час досудового слідства, ні в судовому засіданні не здобуто.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, зокрема спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, припинення злочинних дій, поведінку підсудного та загиблого, що передувала події, їх стосунки, суд приходить до переконання, що настання смерті ОСОБА_5 не охоплювалося умислом ОСОБА_4, ставлення якого до її настання характеризується необережністю, а тому вважає, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України.

За таких обставин, суд визнає, що вина підсудного ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, доведена повністю, його дії кваліфікуються судом як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу підсудного.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_4, суд враховує, що злочин за ч. 2 ст. 121 КК України відноситься до тяжких злочинів, підсудний за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставинами, що помякшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину, що полягає у добровільному повідомленні підсудним обставин вчинення ним злочину, та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди, обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного спяніння, та приймаючи до уваги наявність декількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд приходить до висновку про можливість призначити підсудному покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст.121 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 КПК України постановляючи вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями), при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає доведеними вимоги про відшкодування 150000 грн. моральної шкоди, та, приймаючи до уваги часткове відшкодування, проведене під час розгляду справи в суді в розмірі 30000 грн., стягує з підсудного на користь потерпілої 120000 грн. завданої моральної шкоди.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. ст. 81, 330 КПК України.

Судові витрати у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323-324, 328 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання, - з 28.07.2010 року.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою в Київському СІЗО Управління ДДУ з ПВП в м. Києві та Київській області.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) 120000 (сто двадцять тисяч) гривень моральної шкоди.

Речові докази: сокиру та марлю з плямами бурого кольору, які передані на зберігання до камери схову речових доказів Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області (том 1 а.с. 133, 135), - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 15 діб з дня його проголошення прокурором, потерпілою, представником потерпілої та захисником, а засудженим - в той же строк, з моменту отримання ним копії вироку.

Суддя Омельченко М.М.