Справа №1-220
ВИРОК

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року

Корольовський районний суд
м. Житомира в складі:

головуючого - судді
Галасюка Р.А.,

при секретарі Світко
Т.І.,

з участю прокурора Ревут Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальну
справу по обвину­ваченню:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, ІНФОРМАЦІЯ_2,
громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, з ІНФОРМАЦІЯ_4 осві­тою, не працюючого,
ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючого за адресою:АДРЕСА_1, раніш не судимого,

в скоєнні злочину, передбаченого
ч.1 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, 22.12.2006 року о 01 годині, знаходячись поблизу
АДРЕСА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння і розмовляючи зі своїм
знайомим гр. ОСОБА_2, вирішив відкрито викрасти його мобільний телефон. Реалізуючи
задумане, він правою рукою вирвав з рук ОСОБА_2 мобільний телефон «Siemens M-65» і таким
чином заволодівши останнім, вартістю 700 гривень та сім-карткою оператора
мобільного зв'язку «Djuice», вартістю 25 гривень, на рахунку якої знаходились гроші
в сумі 14 гривень, завдав потерпілому ОСОБА_2 своїми злочинними діями мате­ріальної
шкоди на загальну суму 739 гривень.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 вину свою у
скоєному визнав по­вністю і будучи допитаним показав, що дійсно о 01 годині
22.12.2006 року, він в стані алко­гольного сп'яніння, знаходився неподалік
АДРЕСА_2, роз­мовляючи зі своїм знайомим гр. ОСОБА_2. В процесі розмови він
вирішив заволодіти його телефоном і раптово викрутивши з його рук телефон
вихопив його, сказавши при цьо­му, що повертати його не збирається. У скоєному
розкаюється.

Окрім повного визнання підсудним своє вини у скоєному,
його вина у цьому також знайшла своє підтвердження у наступних, досліджених у
судовому засіданні доказах.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2
показав, що дійсно 22.12.2006 року о 01 годині він разом з ОСОБА_1 знаходився
неподалік АДРЕСА_2, коли останній раптово викрутив з його руки мобільний
телефон і повідомив, що повертати його не буде. Тоді він повідомив працівників
міліції про пограбування його ОСОБА_1. На даний час підсудний повністю
відшкодував запо­діяну йому шкоду і тому він претензій до нього не має.

З протоколу огляду місця пригоди (а.с.6) видно, як під
час огляду ділянки місцево­сті біля АДРЕСА_2 за участю потерпілого ОСОБА_2, було
зафіксовано місце скоєння злочину, який відбувся о 01 годині 22.12.2006 року,
що в повній мірі відповідає показам як потерпілого так і підсудного.

З протоколу ставки віч-на-віч (а.с. 18) видно, як в ході
даної слідчої дії ОСОБА_1 у присутності ОСОБА_2 підтвердив свої покази про
пограбування ним останнього, що мало місце 22.12.2006 року поблизу АДРЕСА_2, а
ОСОБА_2 в свою чергу підтвердив покази останнього.

Вина підсудного ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому
злочину та­кож доводиться протоколом відтворення обстановки та обставин події
(а.с.3О), з якого вба­чається, що підсудний в присутності понятих добровільно
розповів та показав при яких об­ставинах ним було вчинено відкрите викрадення
мобільного телефону у ОСОБА_2 біля АДРЕСА_2, що повністю узгоджується з його
показаннями на судовому слідстві.

Оцінивши зазначені докази в їх сукупності, суд, приходить
до висновку про дове­деність вини підсудного в скоєнні інкримінованого йому
злочину, в зв'язку з чим умисні дії підсудного ОСОБА_1, які виразились у відкритому
викраденні чужого майна, судом кваліфікуються за ч.1 ст.186 КК України.

Обираючи підсудному вид та міру покарання, суд враховує
ступінь тяжкості вчи­неного ним злочину, особу самого підсудного та обставини,
що пом'якшують і обтяжують покарання.

Підсудний ОСОБА_1 скоїв злочин середнього ступеню
класифікації тяжкос­ті.

Підсудний по матеріалах
справи характеризується посередньо.

Обставинами, що пом'якшують покарання підсудного ОСОБА_1
є його щире каяття у скоєному і добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставиною, що обтяжує покарання підсудного по справі є
вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння.

При цьому судом береться до уваги і те, що підсудний
раніше до кримінальної від­повідальності не притягувався, від його дій по
справі тяжких наслідків не настало і потерпі­лий просить його суворо не карати.

З урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до
висновку про можливість виправлення та перевиховання підсудного без ізоляції
від суспільства, а тому, призначає йо­му міру покарання в межах санкції
передбаченої ч.1 ст.186 КК України із застосуванням пра­вил ст.ст.75,76 КК
України.

Цивільний позов не
підтримано.

Речових доказів по справі
не має.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст.323,324 КПК
України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні злочину, передба­ченого
ч.1 ст.186 КК України та призначити йому за цим Законом покарання у вигляді З
(трьох) років позбавлення вол.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити засудженого
ОСОБА_1 від відбування обраної йому міри покарання, якщо він на протязі 3
(трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину, буде періодично
з'являтись для реєстра­ції в органи кримінально-виконавчої системи, повідомляти
зазначені органи про зміну місця проживання та не буде без згоди даних органів
виїжджати за межі України на постійне проживання.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_1 до набрання
вироком законної сили залишити попередній - підписку про невиїзд з постійного
місця проживання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний суд м.Житомира протягом п'ятнадцяти діб з
моменту його прого­лошення.