У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

10.02.2015 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурора ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями старшого прокурора прокуратури Іршавського району ОСОБА_9 , засудженого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 , а також за апеляцією старшого прокурора прокуратури Іршавського району ОСОБА_9 на постанову Іршавського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 .
Вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2014 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, голови СФГ «Семак» с. Заріччя, одруженого, не судимого, засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишено попередній - підписку про невиїзд.

Речовий доказ: електрогенератор марки «Tiger T3700Е», що переданий на зберігання ОСОБА_10 , після набрання вироком законної сили постановлено передати власнику ОСОБА_7 .

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним в тому, що 9 березня 2007 року близько 22-ої години 45 хвилин умисно, з метою таємного викрадення чужого майна, будучи завідомо обізнаним про те, що територія земельної ділянки розташованої в урочищі «Між виноградниками» урочища Гарпашовиця села Імстичево Іршавського району є приватною власністю, охороняється найманим охоронцем і орендується приватним підприємцем ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу проник на цю охоронювану земельну ділянку, де побив палицею собак, які знаходилися на території з метою охорони. Коли охоронник ОСОБА_11 , злякавшись дій ОСОБА_5 , втік з місця події, ОСОБА_5 таємно викрав бензиновий електрогенератор Tiger T3700Е вартістю 2000 гривень. Крім цього, діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом розбиття вікон на вхідних дверях та навісного замку, ОСОБА_5 проник всередину дерев`яного будинку, звідки викрав бувші у використанні електродриль вартістю 140 гривень, електролобзик вартістю 96 гривень, углошліфмашину вартістю 120 гривень, візок вартістю 240 гривень, які належать ОСОБА_7 , чим спричинив їй матеріальну шкоду на загальну суму 2596 гривень.

Постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2014 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 299, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, провадження в справі в цій частині закрито.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 залишено заставу, яку, після набрання постанови законної сили, ухвалено повернути ОСОБА_5 .

Речовий доказ: дві палиці, що зберігаються в кімнаті речових доказів СУ УМВС України в Закарпатській області, постановлено знищити.

Згідно постанови ОСОБА_5 обвинувачуються у тому, що 09 березня 2007 року приблизно о 22 годині 45 хвилин, перебуваючи на охоронюваній земельній ділянці, що розташована в урочищі «Між виноградниками», присілку «Гарпашовиця», с. Імстичево, Іршавського району, діючи умисно, перебуваючи у нетверезому стані, для усунення перешкод у вчиненні крадіжки, знущався над собаками, що відносяться до хребетних тварин, застосовуючи жорстокі методи, а саме: протягом 10-15 хвилин навмисно наносив дерев`яною палицею удари трьом собакам, які для охорони території були прив`язані біля будинку охоронця на значній відстані одна від одної. Внаслідок дій ОСОБА_5 вівчарці чорної масті з підпалом нанесені тілесні ушкодження у виді перелому правої передньої кінцівки та множинних травм тіла і голови, а вівчарці азіатської рудої масті - у виді множинних травм голови (набряки, розриви шкіри).

Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 03 липня 2007 року близько 20 години 30 хвилин, знаходячись разом з ОСОБА_12 на літній терасі бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований на площі Народній, в м. Іршава, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, безпричинно спровокували з ОСОБА_13 сварку, виражались в його адресу нецензурною лайкою. Грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, не реагуючи на прохання бармена та відвідувачів бару припинити хуліганські дії, почали штовхати ОСОБА_13 , повалили його на землю та нанесли йому удари ногами і руками по різним частинам тіла. Нанесення побоїв ОСОБА_13 підсудний ОСОБА_5 та ОСОБА_12 припинили після чергового звернення до них відвідувачів бару про припинення хуліганських дій. Після того, як ОСОБА_13 піднявся з землі та підійшов до своєї автомашини марки «Skoda Oktavia", реєстраційний номер « НОМЕР_1 », яка була припаркована біля літньої тераси бару «Вест», ОСОБА_5 кинув скляну пляшку з-під пива в автомобіль, пошкодивши вітрове скло. В результаті дій ОСОБА_5 та ОСОБА_12 потерпілому ОСОБА_13 заподіяно легкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

В апеляції на вирок прокурор просить вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Посилається на неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України, так як ОСОБА_5 не вчиняв крадіжки, поєднаної з проникненням в інше приміщення, оскільки прийшов на територію ставків, коли вважав себе співвласником земельної ділянки придбаної в АСГТ «Прогрес» і умисел на викрадення у нього виник уже під час перебування на орендованій ОСОБА_7 території.

В апеляції на вирок засуджений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 просять перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 3 на ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки крадіжки з проникненням не вчиняв, зайшов на територію ставків, вважаючи себе власником, оскільки рішенням АСГП «Прогрес» від 07.03.2007 року йому було продано вказані земельні ділянки зі ставками, а до сторожки на території ставків забіг, тікаючи від собак. Апелянти просять в цій частині провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням строків давності.

В апеляції на постанову суду прокурор просить таку скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Посилається на недотримання судом процедури закриття справи за строками давності, оскільки підсудному не було роз`яснено наслідків закриття справи з цієї підстави. Після судових дебатів та останнього слова його слід було звільнити від призначеного вироком покарання, а не від кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, яка підтримала апеляції частково, просить постанову скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд, вирок змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 3 на ч. 1 ст. 185 КК України, а в іншій частині залишити його без змін, пояснення засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , які вважали постанову суду законною та обґрунтованою, просили залишити таку без зміни, а вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії з ч. 3 на ч. 1 ст. 185 КК України та закрити справу за строками давності, пояснення представника потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 , який просив судове рішення залишити без змін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляцій, провівши судові дебати та надавши останнє слово підсудному, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 365 КПК України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляції з точки зору його законності та обґрунтованості.

Висновки суду щодо фактичних обставин справи, доведеність вини, вид та розмір призначеного ОСОБА_5 покарання учасниками судового розгляду справи не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

З матеріалів справи вбачається, що ні органом досудового слідства, ні в суді першої інстанції не здобуто і у вироку не зазначено доказів, які б доводили наявність у ОСОБА_5 умислу на проникнення до іншого сховища з метою викрадення чужого майна. ОСОБА_5 на досудовому розслідуванні і в суді наявність такого умислу заперечував, сторона обвинувачення це врахувала і пред`явила ОСОБА_5 в цій частині звинувачення за ч. 1 ст. 185 КК України. Потерпіла та її представник, наполягаючи на кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України, в суді першої та другої інстанцій не надали доказів цього та не довели наявність такого умислу у ОСОБА_5 .

За таких обставин, кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України є непереконливою, не узгоджується з матеріалами справи, а, відтак, є безпідставною.

При відсутності кваліфікаційної ознаки крадіжки «поєднаної з проникненням до іншого сховища» дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України.

Призначене ОСОБА_5 покарання відповідає санкції ч. 1 ст. 185 КК України і за відсутності оскарження обґрунтування розміру та виду такого апеляційним судом не перевіряються.

Наведене свідчить, що доводи апеляцій прокурора, обвинуваченого та його захисника про перекваліфікацію дій ОСОБА_5 з ч. 3 на ч. 1 ст. 185 КК України є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а вирок в цій частині підлягає зміні.

Оскільки вчинений 09.03.2007 року ОСОБА_5 злочин, який слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України, є злочином середньої тяжкості, з часу скоєння такого минуло неповних 8 років, перебіг строку давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності не зупинявся та не переривався, останній від органів досудового слідства та суду не ухилявся, просить кримінальну справу закрити у зв`язку із закінченням строків давності, колегія суддів, відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, приходить до висновку про наявність всіх підстав для звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання відповідно до положень, передбачених ст. 49 КК України.

Підстав для скасування вироку та направлення кримінальної справи на новий розгляд колегія суддів не вбачає, тому в цій частині апеляція прокурора на вирок задоволенню не підлягає.

Разом з тим, обґрунтованими є доводи апеляції прокурора на постанову про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 49, 282 КПК України при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 299, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений та його захисник заявили суду клопотання і просили звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності передбаченої цими статтями за строком давності.

Суд, в порушення вимог ч. 1 ст. 282 КПК України 1960 року, не вислухав з цього приводу думку учасників судового розгляду та висновок прокурора (а.с. 243-245 т. 6; а.с. 1 т. 7). Всупереч приписам ст. 7-1 КПК України 1960 року не роз`яснив обвинуваченому підстави такого звільнення та наслідки закриття кримінальної справи, а провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого видалився до нарадчої кімнати та ухвалив оскаржені вирок та постанову.

Не виконавши наведені норми закону, суд порушив права всіх учасників судового розгляду, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 374 КПК України 1960 року є підставою для задоволення доводів апеляції прокурора на постанову та її скасування з направленням кримінальної справи в цій частині на новий судовий розгляд.

Крім того, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 22 КПК України про всебічність, повноту та об`єктивність судового розгляду і звільнив особу від кримінальної відповідальності без встановлення її вини в інкримінованих злочинах, обмежившись у постанові від 27 листопада 2014 року констатацією того, що ОСОБА_5 звинувачується в таких злочинах.

При новому розгляді справи в суді першої інстанції суду слід врахувати наведене, всебічно, повно і об"єктивно дослідити обставини справи, врахувати доводи апеляцій, усунути недоліки і, в залежності від встановленого, прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо ОСОБА_5 відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляції прокурора, обвинуваченого та його захисника на вирок задовольнити частково, а апеляцію прокурора на постанову задовольнити.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 в частині кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України 1960 року змінити.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

В решті вирок щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_5 від призначеного вироком Іршавського районного суду від 27 листопада 2014 року покарання звільнити за строком давності.

Провадження в справі в цій частині закрити.

Постанову Іршавського районного суду від 27 листопада 2014 року про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 299, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України скасувати, а справу в цій частині повернути до того ж суду для розгляду в іншому складі.

Судді