Справа№ 640/1786/15-к
н/п 1-кп/640/217/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2015 року місто Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
23 січня 2015 року приблизно о 22 годині 15 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись поблизу під`їзду №10 будинку АДРЕСА_3 , підійшов до раніше незнайомої неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ззаду та діючи згідно раптово виниклого умислу, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи, що його дії є явними для потерпілої та оточуючих, з корисливих мотивів, з метою наживи і особистого незаконного збагачення, вихопив з рук потерпілої мобільний телефон «Sony Xperia C2305» з ідентифікаційним номером IMEI: НОМЕР_1 вартістю 2650 грн. 00 коп., із СІМ-картою мобільного оператору «Київстар» з номером НОМЕР_2 вартістю 10,00 грн. та карткою пам`яті «Micro SD» об`ємом 16 ГБ вартістю 150 грн.
Після цього, ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину з викраденим, обернувши його на свою користь та розпорядився ним на свій розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 2810 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у інкримінованому йому обвинуваченні визнав повністю, у вчиненому розкаявся, та суду пояснив, що дійсно 23 січня 2015 року в той саме час, який був вказаний в обвинувальному акті, знаходячись поблизу під`їзду №10 будинку АДРЕСА_3 він ззаду підійшов до раніше незнайомої потерпілої та вихопив з її рук мобільний телефон «Sony Xperia C2305» із СІМ-картою та карткою пам`яті.
Дуже шкодує, що так сталось. Просив суд суворо не карати.
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 винним себе по пред`явленому обвинувачення визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд, за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння злочину обвинуваченим, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив злочину, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваної, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, обмежившись допитом обвинувачуваного та вивченням даних, які характеризують його особу.
Таким чином, під час судового розгляду відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження тих обставин, які ніким не оспорювалися. Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.
Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до наступного висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Оцінюючи у сукупності докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що його протиправні дії за ст. 186 ч.1 КК України кваліфіковані правильно, так як обвинувачений вчинив відкрите викрадення майна (грабіж).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочину середньої тяжкості, особу винного, який на період вчинення інкримінованого йому злочину не був офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, не знаходиться у шлюбі, раніше не судимий, у лікаря психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває.
Обставиною, згідно з положеннями статті 66 КК України, що пом`якшує покарання, суд відносить щире каяття обвинуваченого у вчиненому.
Обставин, згідно з положеннями статті 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного злочину, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів призначення йому основного покарання у вигляді громадських робіт у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і які передбачають відповідальність за вчинений злочин.
Суд вважає за необхідне зарахувати до призначеного покарання час тримання під вартою ОСОБА_4 у відповідності до вимог ч.1 ст. 72 КК України, відповідно до якої одному дню позбавлення волі дорівнює вісім годин громадських робіт.
Цивільний позов не заявлений. Судових витрат по справі не має.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -
З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України і на підставі вказаного закону призначити йому покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в строк покарання засудженому ОСОБА_4 зарахувати термін перебування під вартою з 24 січня 2015 року по 17 лютого 2015 року включно, всього 25 днів позбавлення волі, із застосуванням вимог ч.1 ст. 72 КК України, де 1 дню позбавлення волі відповідає 8 годин громадських робіт.
Остаточне призначене покарання засудженому ОСОБА_4 у вигляді 200 (двохсот) годин громадських робіт - вважати повністю відбутим.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу скасувати відповідно до ч.1 ст. 377 КПК України, звільнивши ОСОБА_4 з під варти в залі суду негайно.
Речові докази - мобільний телефон «Sony Xperia C2305» з ідентифікаційним номером IMEI: НОМЕР_1 , який знаходиться під схоронною розпискою у потерпілої ОСОБА_6 після набуття вироком законної сили залишити останній за належністю.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.
Суддя ОСОБА_1