Справа № 1-377/11
В И Р О К

іменем України

14.11.2011 року

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Верозуб О. А.,

при секретарі Янковій Л.П.,

з участю прокурора Кайданович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Новограді-Волинському кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, розлученого, на утриманні 1 неповнолітня дитина, несудимого, -

за ст.164 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Підсудний ОСОБА_1 злісно ухиляється від сплати аліментів, встановлених рішенням суду, при наступних обставинах.

Так, згідно рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду та за виконавчим листом № 2-232/00 від 31.03.2000 року, ОСОБА_1 зобовязаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі ? частини заробітку, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, до його повноліття, починаючи з 17.03.2000 року.

Однак, ОСОБА_1 навмисно злісно ухиляється від сплати аліментів з 22.12.2007 року по 01.08.2011 року та має заборгованість по аліментах в сумі 13 184 грн. 30 коп., на попередження державного виконавця про погашення заборгованості не реагує, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину в предявленому йому обвинуваченні за ст. 164 ч. 1 КК України визнав повністю та пояснив, що за рішенням суду від 16 грудня 2000 року він зобовязаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їх сина. Аліменти сплачував до грудня 2007 р., оскільки з того часу ніде не працює. На даний час аліментів, визначених рішенням суду, не сплачує, матеріальної допомоги не надає та не надавав, бо не працює. У скоєному розкаявся.

Крім визнання підсудним ОСОБА_1 своєї вини, його винність в предявленому обвинуваченні встановлена в судовому засіданні і стверджується матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_1 не сплачує аліменти з 22.12.2007 р. по 01.08.2011 р., і у неї виникли матеріальні труднощі по утриманню неповнолітньої дитини. Не наполягає на суворому покаранні для підсудного.

Відповідно до подання державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції від 29.08.2011 року слідує, що ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 2-232/00 від 31.03.2000 року зобовязаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі ? частини заробітку, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця до його повноліття, починаючи з 17.03.2000 року, але від сплати аліментів ухиляється. Станом на 01.08.2011 року заборгованість по аліментах складає 13 184 грн. 30 коп. (а.с. 2, 9, 10).

Ці ж обставини стверджуються виконавчим листом № 2-232/00 від 31 березня 2000 року, з якого слідує, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду стягуються аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 (а.с.4).

Підсудний ОСОБА_1 неодноразово державною виконавчою службою попереджувався про необхідність сплачувати аліменти та погасити заборгованість по аліментах, однак, на попередження не реагує (а.с.11-13).

Згідно акту про неможливість стягнення від 30.08.2011 року (а.с. 14) слідує, що майна, на яке можна звернути стягнення, за місцем проживання ОСОБА_1 не виявлено.

Підсудний ОСОБА_1, згідно довідки, виданої міським центром зайнятості, на обліку не перебуває (а.с.31).

За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується задовільно (а.с.29).

Обставинами, що помякшують покарання підсудного ОСОБА_1 є його щире каяття та явка з повинною.

Обставин, що обтяжують покарання підсудного судом не встановлено.

Суд, відповідно до вимог ст. 299 КПК України, з врахуванням думки учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, а саме покази свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які ніким не оспорюються.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеною винність підсудного ОСОБА_1 у скоєнному ним злочині та його дії кваліфікує за ст.164 ч.1 КК України, як умисні дії, які виразилися у злісному ухиленні від встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

При обранні виду і міри покарання підсудному ОСОБА_1 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до невеликої тяжкості, особу підсудного, який характеризується задовільно, раніше несудимим, непрацюючий, потерпіла не наполягає на позбавленні волі підсудного, і обирає йому покарання у вигляді обмеження волі.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі.

На підставі 75 КК України звільнити засудженого від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців.

На підставі ст.76 п. 2, 3 КК України зобовязати засудженого:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання

Міру запобіжного заходу засудженому до вступу вироку в законну силу залишити у вигляді підписки про невиїзд.

На вирок до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд може бути подано апеляцію на протязі 15 діб з моменту проголошення вироку.

Головуючий