АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/17/15 Справа № 204/1284/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, матеріали клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше судимого: 19 липня 2013 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 до 2 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, 25 березня 2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України, вирок якого ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області змінено та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців,

за його апеляційною скаргою на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2014 року, за участю прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 .

В апеляції засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, просить переглянути ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2014 року у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України відмовлено. Обґрунтовуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_6 здоровий та працездатний, з 18 липня 2014 року відбуває покарання у складі господарчої обслуги Дніпропетровського слідчого ізолятора, корисну ініціативу не виявляє, за час відбування покарання заохочень не мав, вину у скоєному злочині усвідомив, але глибоко не розкаявся. На переконання суду першої інстанції, зазначені обставини не можуть свідчити про сумлінну поведінку засудженого та не доводять виправлення останнього.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, що підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який заперечував проти задоволення апеляції засудженого, доводи засудженого, який підтримав свою апеляцію, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши їх, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція засудженого підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Разом з тим, згідно з вимогами ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин середньої тяжкості.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 на час звернення до суду з клопотанням відбув більше половини строку призначеного йому за ч. 2 ст. 185 КК України покарання.

Разом з тим, згідно відомостей, наданих Дніпропетровським слідчим ізолятором Управління державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області (арк.пр. 3-5), за період відбування покарання ОСОБА_6 має задовільну характеристику, заохочень та стягнень не має, до праці у складі господарчої обслуги Дніпропетровського слідчого ізолятора ставиться задовільно, корисну ініціативу не виявляє. Крім того, ОСОБА_6 в медичній частині ізолятора з приводу захворювань не перебував, є здоровим та працездатним.

Надаючи оцінку вказаним відомостям, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що вказані обставини не можуть свідчити про сумлінну поведінку засудженого та доведення свого виправлення ставленням до праці, є обґрунтованими.

На переконання колегії суддів, наявність зазначених обставин свідчить про посереднє ставлення засудженого до такої праці та не вказує на усвідомлення ним своєї вини та щире каяття.

При цьому, колегія суддів також виходить й з того, що засуджений ОСОБА_6 займається працею не тривалий час, лише з 18 липня 2014 року, в той час, як початок строку відбуття призначеного йому покарання 25 березня 2014 року.

На думку колегії суддів, доведення свого виправлення ставленням до праці за такий короткий проміжок часу, маючи задовільну характеристику з боку установи відбування покарання, неможливе.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання засудженого, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність оскаржуваного рішення та не вбачає підстав для його зміни або скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді апеляційного суду :
____________ ________________ ____________ ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3