21.07.2015
Справа № 1-57/2010 р.
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2010 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

підсудних ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, яке було розпочате в місті Новгород-Сіверський Чернігівської області та закінчене в місті Семенівка Чернігівської області, кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Укурей Читинської області, Росія, росіянина, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1). 17 грудня 1975 року народним судом Ленінського району міста Одеси за ч. 3 ст. 142 Кримінального кодексу України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, 17 жовтня 1980 року звільненого від відбування покарання з кримінально-виконавчої установи на підставі ст. 53 Кримінального кодексу України 1960 року умовно-достроково на невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком в 2 роки 4 місяці 20 днів;

2). 12 листопада 1982 року народним судом Фрунзенського району міста Кишинева за ч. 2 ст. 218, ч. 3 ст. 218, п. «а» ч. 3 ст. 147 Кримінального кодексу Молдавської РСР, з приєднанням на підставі ст. 40 Кримінального кодексу Молдавської РСР невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі строком в 2 роки 4 місяці 20 днів за попереднім вироком народного суду Ленінського району міста Одеси від 17 грудня 1975 року, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, 25 червня 1994 року звільненого з кримінально-виконавчої установи у зв`язку з відбуттям строку покарання;

3). 24 квітня 1996 року Центральним районним судом міста Одеси за ст. 94 Кримінального кодексу України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років, 15 лютого 2008 року звільненого з кримінально-виконавчої установи у зв`язку з відбуттям строку покарання,

всі судимості не зняті та не погашені,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України,-

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Новгород-Сіверський Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1). 11 березня 2002 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

2). 15 квітня 2003 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ст. ст. 70, 71 Кримінального кодексу України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці;

3). 09 квітня 2004 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст. 186, ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, згідно постанови від 16 серпня 2006 року Ковпаківського районного суду міста Суми на підставі ст. 82 Кримінального кодексу України невідбута частина покарання у виді позбавлення волі замінена більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на строк 1 рік 11 місяців 1 день, згідно постанови від 28 вересня 2007 року Конотопського міськрайонного суду Сумської області 08 жовтня 2007 року звільненого від відбування покарання з кримінально-виконавчої установи на підставі ст. 81 Кримінального кодексу України умовно-достроково на невідбуту частину покарання у виді обмеження волі строком в 9 місяців 9 днів,

всі судимості не зняті та не погашені,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:
04 квітня 2009 року близько 17 години 00 хвилин на подвір`ї господарства ОСОБА_10 по АДРЕСА_3 , невдовзі після отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_8 одного умисного удару ножем, чим було спричинено ОСОБА_5 тілесне ушкодження у вигляді різаної рани лівої сідниці, яке відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, ОСОБА_8 в групі осіб з ОСОБА_9 , з метою відкритого заволодіння чужим майном ОСОБА_5 , із погрозою застосування насильства до цієї особи, яка перебувала у подавленому та наляканому стані, у виді вимоги щодо негайної передачі грошей, котра надходила від ОСОБА_9 при ОСОБА_8 , що знаходився поруч з ножем в руці, відкрито заволоділи грошима ОСОБА_5 в сумі 15 гривень.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав повністю та показав про те, що на подвір`ї господарства ОСОБА_10 по АДРЕСА_3 04 квітня 2009 року близько 17 години 00 хвилин стосовно потерпілої ОСОБА_5 та інших осіб кримінально караних діянь він не вчиняв.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав повністю та показав про те, що кримінальна справа, на його думку, сфабрикована працівниками Новгород-Сіверського РВ УМВС України в Чернігівській області і ніякого розбою 04 квітня 2009 року у дворі господарства ОСОБА_10 по АДРЕСА_3 не було.

Незважаючи на повне не визнання підсудними вини, їх вина у вчиненні кримінально караного діяння за сформульованим вище обвинуваченням доводиться показаннями потерпілої свідків.

Допитана як потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні показала про те, що 04 квітня 2009 року удень до неї в гості прийшла її родичка ОСОБА_11 . Згодом з`явилися підсудні. Вона разом з ОСОБА_11 були на подвір`ї. Підсудний ОСОБА_9 у цей час пройшов повз них до будинку. Підсудний ОСОБА_8 теж захотів зайти до квартири будинку, але вона з ОСОБА_11 стали його не пускати. Тоді ОСОБА_8 завдав їй удару ножем у ліву сідницю. Удар прийшовся так, що не пошкодив коротку спідницю, яка була на ній. Вона сказала ОСОБА_11 , що її порізано, і остання сказала, що ОСОБА_8 також її різнув ножем по шиї і вона побачила на шиї ОСОБА_11 кров і дала рушник, щоб та зупинила кров. Згодом до неї підійшов ОСОБА_9 і пред`явив вимогу, щоб вона дала підсудним гроші на алкогольні напої. Поруч стояв ОСОБА_8 і в нього з рукава в руці було видне лезо ножа. Вона дуже злякалась і відчула реальну загрозу своєму життю. Її всю трясло від страху, так як ОСОБА_8 її вже перед цим підрізав. Вона віддала ОСОБА_9 гроші в сумі 15 гривень, щоб підсудні відчепились, бо її було моторошно. ОСОБА_8 сказав, що якщо вони з ОСОБА_11 кому небудь про це скажуть, то будуть там і показав в сторону кладовища, що знаходиться поруч з будинком. Незабаром підсудні з двору пішли.

Допитана як свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала про те, що 04 квітня 2009 року удень вона була в гостях у потерпілої ОСОБА_5 по АДРЕСА_3 . Коли вона і ОСОБА_5 були на подвір`ї, підійшли підсудні. ОСОБА_9 пішов у всередину квартири будинку і за ним хотів піти ОСОБА_8 , але вони з ОСОБА_5 його не пускали. Тоді ОСОБА_8 різнув її ножем по шиї. У неї з рани пішла кров і ОСОБА_5 дала їй рушник, щоб зупинити кров, і сказала, що ОСОБА_8 також різнув її ножем по сідниці. Коли обоє підсудних знову були на подвір`ї, то ОСОБА_9 почав вимагати гроші на випивку у ОСОБА_12 , а ОСОБА_8 стояв поруч з ножем в руках, і їй було боязко. ОСОБА_5 віддала підсудним гроші і потім підсудні пішли. Згодом вона виявила, що в неї зник телефон і гроші в сумі 30 гривень. Пізніше їй телефон повернули.

Допитаний як свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав про те, що 04 квітня 2009 року удень він знаходився разом з потерпілою ОСОБА_5 у себе вдома. До них у гості прийшла родичка ОСОБА_12 , ОСОБА_11 . Пізніше до нього зайшли підсудні ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . В руках у ОСОБА_8 був ніж. Підсудні вони вимагали у нього гроші, а коли він їм відмовив, то вони вийшли з будинку. ОСОБА_12 і ОСОБА_13 у цей час були на подвір`ї і через деякий час жінки йому сказали, що ОСОБА_8 їх порізав і підсудні забрали у ОСОБА_5 15 гривень. Як це відбувалось він не бачив.

Допитана як свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні показала про те, що вона співмешкала з підсудним ОСОБА_8 і загалом вона може охарактеризувати його як позитивну особистість.

Допитаний як свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні показав про те, що у справі він брав участь у відтворенні обстановки і обставин події у справі як понятий.

Крім показань потерпілої та свідків, вина підсудних у вчиненні кримінально караного діяння за сформульованим вище обвинуваченням доводиться фактичними даними досліджених у судовому засіданні інших доказів:

даними протоколу огляду місця події з доданою фототаблицею, згідно якого було оглянуте господарство ОСОБА_10 по АДРЕСА_3 , звідки вилучено рушник з плямами бурого кольору (т. 1, а.с. 5-6);

даними висновку судово-медичної імунологічної експертизи № 110 бюро судово-медичної експертизи управління охорони здоров`я Чернігівської обласної державної адміністрації, відповідно до якого: кров потерпілої ОСОБА_5 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В; кров громадянки ОСОБА_11 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В; кров підозрюваного ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогемаглютиніном анти-А, анти-В; в слідах на рушнику, вилученому при огляді місяця події, знайдено кров людини, в якій серологічно виявлено лише антиген А; таким чином, вірогідно, походження антигену А від особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В; такою особою могла бути потерпіла ОСОБА_5 ; не виключено походження крові і від громадянки ОСОБА_11 при наявності у неї зовнішньої кровотечі (т. 1, а.с. 121-124);

даними висновку судово-медичної експертизи № 51 Новгород-Сіверського районного відділення судово-медичної експертизи бюро судово-медичної експертизи управління охорони здоров`я Чернігівської обласної державної адміністрації, згідно якого: у ОСОБА_5 виявлене тілесне ушкодження у вигляді різаної рани лівої сідниці; дане тілесне ушкодження могло бути зумовлене дією колюче-ріжучого знаряддя, не виключено за типом ножа, і відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я (т. 1, а.с. 149-150).

Аналізуючи вищевказані досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що вина підсудного ОСОБА_8 у вчиненні діяння за сформульованим судом обвинуваченням повністю доведена. Однак, його діяння неправильно кваліфіковане органом досудового слідства за ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб. Зокрема, органом досудового слідства підсудному необґрунтовано поставлена до вини така кваліфікуюча ознака вищезазначеного інкримінованого злочину як його вчинення за попередньою змовою групою осіб за наступних обставин.

Так, за змістом положень ч. 2 ст. 28 Кримінального кодексу України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. Проте, як вбачається з відомостей досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності, органом досудового слідства у ході розслідування справи не добуто та не приєднано до справи, а прокурором у судовому засіданні не надано суду жодного прямого доказу існування домовленості до початку вчинення кримінально караного діяння між підсудним ОСОБА_8 та підсудним ОСОБА_9 .. В той же час визнання особи винуватою у вчиненні злочину можливе лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд убачає зайвою кваліфікуючу ознаку інкримінованого підсудному ОСОБА_8 злочину як його вчинення за попередньою змовою групою осіб і вважає, що інкримінований підсудному злочин вчинявся простою групою осіб без попередньої змови між собою (ч. 1 ст. 28 Кримінального кодексу України).

В той же час суд приходить до висновку, що інкриміноване підсудному ОСОБА_8 діяння підлягає кваліфікації як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), оскільки підлягають кваліфікації як вимагання лише дії, що полягають у погрозі застосування насильства, спрямовані на одержання майна в майбутньому, а такі ж дії, спрямовані на заволодіння майном у момент висловлювання погрози, що і мало місце в спільних діях ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стосовно потерпілої ОСОБА_16 , як розбій.

Отже, за викладеним, внаслідок недоведеності наявності у справі такої кваліфікуючої ознаки злочину як його вчинення за попередньою змовою групою осіб діяння ОСОБА_8 слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України на ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України і розцінювати як вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Виходячи з вищенаведеного, суд критично оцінює зазначені показання підсудного ОСОБА_8 у судовому засіданні, та вважає, що такі показання цим підсудним, поряд із повним не визнанням ним своєї вини, дані з метою уникнення від адекватного його діям кримінального покарання за вчинене.

Призначаючи вид та міру покарання підсудному ОСОБА_8 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його роль як основного співвиконавця вчинення злочину через те, що саме його діяння слугували джерелом реальності сприйняття можливого застосування насильства потерпілою, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, а за місцем відбування останнього покарання негативно, з середньою освітою, не одружений, не працює, його стан здоров`я, який є задовільним, відсутність згідно ст. 66 Кримінального кодексу України пом`якшуючих покарання обставин, наявність відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 Кримінального кодексу України двох обтяжуючих покарання обставин: 1). вчинення злочину повторно (підсудний має не зняту та не погашену судимість за розбій згідно вироку народного суду Ленінського району міста Одеси від 17 грудня 1975 року (том 2, а.с. 274-279), яка з урахуванням пункту 17 розділу II Прикінцевих та перехідних положень чинного Кримінального кодексу України, незалежно від того, що злочин був кваліфікований за відповідною частиною статті Кримінального кодексу України 1960 року, утворює повторність з даним розбоєм); 2). рецидив злочинів (підсудний підлягає визнанню винним за вчинення нового умисного злочину і при цьому має судимості за інші умисні злочини). За таких обставин, враховуючи те, що при розбої підсудні заволоділи невеликою сумою грошей потерпілої, суд приходить до висновку, що підсудному ОСОБА_8 має бути призначене основне покарання у виді позбавлення волі на строк, що має наближатися до мінімального, встановленого у санкції ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України, оскільки його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства.

Початок строку відбування призначеного остаточно покарання у виді позбавлення волі підсудному ОСОБА_8 слід рахувати з 22 жовтня 2010 року.

Запобіжний захід підсудному ОСОБА_8 необхідно залишити попередній тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили в Новгород-Сіверській установі виконання покарань (№31) Управління ДДУПВП у Чернігівській області.

Згідно вимог ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України ОСОБА_8 слід зарахувати у строк відбування остаточного покарання у виді позбавлення волі строк його тримання під вартою у даній справі за період з 25 квітня 2009 року, тобто з моменту його затримання слідчим у порядку ст. 115 Кримінально-процесуального кодексу України за підозрою у вчиненні злочину (протокол в т.2 на а.с. 282), по 22 жовтня 2010 року день за день.

На підставі аналізу досліджених у справі доказів, суд вважає, що вина підсудного ОСОБА_9 у вчиненні діяння за сформульованим судом обвинуваченням повністю доведена. Однак, його діяння неправильно кваліфіковане органом досудового слідства за ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України за обставин, приведених вище при дачі кваліфікації діянням підсудного ОСОБА_8 .. Внаслідок недоведеності наявності у справі такої кваліфікуючої ознаки інкримінованого підсудному ОСОБА_9 злочину як його вчинення за попередньою змовою групою осіб, діяння ОСОБА_17 слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України на ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України і оцінювати як вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Враховуючи викладене, суд критично ставиться до повного не визнання своєї вини підсудним ОСОБА_9 у судовому засіданні, та вважає, що цей підсудний так ставиться до своїх дій та їх наслідків з-за бажання таким чином істотно занизити ступінь суспільної небезпечності своїх дій, чим висвітлити свої діяння не як злочин, а як правопорушення.

Призначаючи вид та міру покарання підсудному ОСОБА_9 , суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, стан його здоров`я, який є задовільним, наявність відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 Кримінального кодексу України однієї обтяжуючої покарання підсудного обставини, а саме рецидиву злочинів. При призначені покарання підсудному ОСОБА_9 суд не вбачає передбачених у ч. 1 ст. 66 Кримінального кодексу України пом`якшуючих покарання цього підсудного обставин. Однак, враховуючи те, що перелік передбачених кримінально-процесуальним законом пом`якшуючих покарання обставин не є вичерпним, на підставі ч. 2 ст. 66 Кримінального кодексу України суд вважає за необхідне визнати як пом`якшуючі покарання цього підсудного інші обставини: 1). його роль другорядного співвиконавця вчиненого злочину; 2). позитивну характеристику за місцем відбування останнього покарання (том 2, а.с. 219-220).

За таких обставин суд приходить до висновку, що підсудному ОСОБА_9 має бути призначене основне покарання у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства. Однак, наявність вищенаведених двох пом`якшуючих покарання обставин істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого цим підсудним злочину, а отже суд вважає за необхідне з урахуванням вищенаведених даних щодо особи винного при призначенні покарання підсудному ОСОБА_9 застосувати положення ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України і призначити йому основне покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України, скоротивши таким чином строк відбування покарання до половини від найнижчої межі строку, передбаченого у зазначеній санкції частини статті кримінального закону.
Питання про запобіжний захід підсудному ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили і про строк його попереднього ув`язнення під вартою до постановлення даного вироку суд вважає за необхідне вирішити таким чином.

Оскільки підсудному ОСОБА_9 за даним вироком призначається остаточна реальна міра покарання у виді позбавлення волі, виходячи з правил, наведених у ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України, йому необхідно зарахувати у строк відбування даного покарання строк його утримання під вартою за період з 25 квітня 2009 року (протокол затримання ОСОБА_9 у порядку ст. 115 Кримінально-процесуального кодексу України на а.с. 234 т. 2) по момент постановлення даного вироку, тобто по 22 жовтня 2010 року день за день.

Проте, строк покарання у виді позбавлення волі, який повинен бути призначений підсудному ОСОБА_9 на підставі ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України, як уже зазначалося вище, складатиме половину від строку нижчої межі даного виду покарання, передбаченого у ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України, а тому, з урахуванням заліку підсудному ОСОБА_9 його попереднього тримання під вартою, кінець строку відбуття покарання цим підсудним у виді позбавлення волі припадатиме на момент набрання вироком законної сили, тобто на п`ятнадцятидобовий строк, передбачений ст. 349 Кримінально-процесуального кодексу України. Тому, при такій правовій колізії, з метою недопущення порушення прав засудженого, суд вважає, що підсудному ОСОБА_9 попередній запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити до закінчення строку відбування ним основного покарання у виді позбавлення волі, а на подальше, до набрання даним вироком законної сили, застосовуючи за аналогією кримінально-процесуального закону положення ч. 3 ст. 148 Кримінально-процесуального кодексу України, для належного забезпечення виконання всіх процесуальних рішень судових органів, які можуть витікати з факту постановлення даного вироку, від підсудного ОСОБА_9 слід відібрати письмове зобов`язання про його явку в Семенівський районний суд Чернігівської області або в Апеляційний суд Чернігівської області по першому виклику, а також про те, що він повідомлятиме про зміну свого місця перебування.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування майнової шкоди в сумі 315 гривень та моральної шкоди в сумі 1000 гривень, завданих злочином, згідно вимог ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1190 Цивільного кодексу України суд убачає за необхідне задовольнити частково з таких підстав. У справі доведено, що спільними діями підсудних завдана потерпілій майнова шкода в розмірі 15 гривень, якими вони заволоділи шляхом вчинення кримінально караного діяння. Решта ж майнової шкоди в розмірі 300 гривень, яка стосується витрат потерпілої ОСОБА_5 на лікування, у справі потерпілою зовсім не доведена, позаяк нею не надано суду ні єдиного доказу, який би підтверджував витрачання цієї суми. Заявлена потерпілою сума в 1000 гривень на відшкодування моральної шкоди є завищеною, бо вона у повному обсязі не співвідноситься з тими обставинами, на які вона посилається, обґрунтовуючи ступінь своїх моральних страждань. За таких даних суд вважає за достатнє стягнути на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправним діянням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 500 гривень, а у стягненні решти заявленої потерпілою суми грошового відшкодування моральної шкоди відмовити. Таким чином, у загальному підсумку суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно на користь ОСОБА_5 на відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, 15 гривень та на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, 500 гривень. В решті ж цивільного позову потерпілої слід відмовити.

Через те, що обоє підсудних за даним вироком суду мають бути визнані винними і вони вчиняли інкриміновані їм діяння спільно, суд вважає за необхідне згідно вимог ч. 2 ст. 93 Кримінально-процесуального кодексу України стягнути з них на користь держави судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи згідно розрахунку експерта (том 1, а.с. 158) в розмірі 299 гривень 80 копійок, та за проведення експертизи холодної зброї відповідно до розрахунку експерта (том 1, а.с. 170) в розмірі 162 гривні 26 копійок, слід поділити на кожного з підсудних в рівних частинах, стягнувши таким чином як з ОСОБА_8 , так і з ОСОБА_9 по 149 гривень 90 копійок за проведення судово-товарознавчої експертизи (299,80 : 2 = 149,90) та по 81 гривні 13 копійок за проведення експертизи холодної зброї (162,26 : 2 = 81,13).

Питання про речі, визнані у справі речовими доказами (том 1, а.с. 13, 15, 17-21) суд убачає за необхідне відповідно до правил ст. 81 Кримінально-процесуального кодексу України вирішити наступним чином:

два CD-диска з записом відтворення обстановки і обставин події за участю потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_10 , які зберігаються у матеріалах кримінальної справи, потрібно зберігати у матеріалах кримінальної справи;

мобільний телефон «Сіменс АХ72», який переданий під зберігальну розписку ОСОБА_11 , потрібно їй повернути як законному володільцеві цієї речі;

ніж, рушник та куртку, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Новгород-Сіверського РВ УМВС України в Чернігівській області необхідно знищити після набрання вироком суду законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323, 324 Кримінально-процесуального кодексу України,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України, та призначити йому основне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 рахувати з 22 жовтня 2010 року.

Зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строк його тримання під вартою за період з 25 квітня 2009 року по 22 жовтня 2010 року день за день.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишити попередній тримання під вартою в Новгород-Сіверській установі виконання покарань (№31) Управління ДДУПВП у Чернігівській області до набрання вироком суду законної сили.

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України, та на підставі ч. 1 ст.69 Кримінального кодексу України призначити йому основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_9 рахувати з 22 жовтня 2010 року.

Зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строк його тримання під вартою за період з 25 квітня 2009 року по 22 жовтня 2010 року день за день.

Запобіжний захід ОСОБА_9 залишити попередній тримання під вартою в Новгород-Сіверській установі виконання покарань (№31) Управління ДДУПВП у Чернігівській області до закінчення строку відбування ним основного покарання у виді позбавлення волі.

Відібрати від ОСОБА_9 письмове зобов`язання про його явку в Семенівський районний суд Чернігівської області або в Апеляційний суд Чернігівської області по першому виклику, а також про те, що він повідомлятиме про зміну свого місця перебування на період, починаючи із закінчення строку відбування ним основного покарання у виді позбавлення волі і до набрання вироком суду законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок злочину, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно на користь ОСОБА_5 15 (п`ятнадцять) гривень 00 копійок на відшкодування майнової шкоди, завданої злочином.

Стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно на користь ОСОБА_5 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

В решті цивільного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 149 (сто сорок дев`ять) гривень 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 149 (сто сорок дев`ять) гривень 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення експертизи холодної зброї у розмірі 81 (вісімдесят одна) гривня 13 копійок.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення експертизи холодної зброї у розмірі 81 (вісімдесят одна) гривня 13 копійок.

Речові докази у справі:

два CD-диска з записом відтворення обстановки і обставин події за участю потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_10 , які зберігаються у матеріалах кримінальної справи, зберігати у матеріалах кримінальної справи;

мобільний телефон «Сіменс АХ72», який переданий під зберігальну розписку ОСОБА_11 , повернути ОСОБА_11 ;

ніж, рушник та куртку, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Новгород-Сіверського РВ УМВС України в Чернігівській області знищити після набрання вироком суду законної сили.

Вирок може бути оскаржений протягом п`ятнадцяти діб з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку, до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подання апеляції через Семенівський районний суд Чернігівської області.

Суддя: ОСОБА_1