ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1-55/2010

04.03.2010 року Тростянецький районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Капуша С.І..

при секретарі Свистун А.П.,

за участю прокурора Гресько М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Тростянець кримінальну справу по обвинуваченню :

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, одруженого, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого приватним підприємцем, раніше не судимого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 364 ч. 1, 172 ч. 1, 366 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 зловживаючи своїм службовим становищем, тобто використовуючи свої службові повноваження, пов'язані із здійсненням прав і обов'язків, якими він був наділений в силу займаної посади, з корисливих мотивів чи іншої особистої заінтересованості, діючи умисно, всупереч інтересам служби, вчинив грубе порушення законодавства про працю, а саме: - порушуючи вимоги ст..24 Кодексу законів про працю України, згідно якої «додержання письмової форми трудового договору є обов'язковим при укладанні трудового договору з фізичною і особою» і ст..24-1 Кодексу законів про працю України « у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання», в період з 10.09.2009 року по 23.10.2009 рік прийнявши на роботу працівника ОСОБА_2, з нею трудовий договір у письмовій формі за місцем свого проживання. -Порушуючи вимоги ст..253 Кодексу законів про працю України, згідно якої «особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню» не вжив заходів для забезпечення загальнообов'язкового соціального страхування робітника ОСОБА_2, яку він прийняв на роботу. - Відповідно з положенням ст..1 п.10 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 2.03.2000 року будучи роботодавцем, порушуючи вимоги ст..35 п.2 Закону країни « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 2.03.2000 року, згідно яких « роботодавець зобовзязаний зареєструватися у виконавчій дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем свого знаходження як платника страхових внесків... з дня трудового договору з найманими працівниками», найнявши ОСОБА_2, не зареєструвався у виконавчій дирекції фонду, як платник хових внесків. -відповідно з положенням ст. 14 п.1 Закону України «Про загальльно»обовязкове державне песійне страхування від 9.07.2003 року, згідно якої «страхувальниками відповідно до закону є роботодавці : фізичні особи «суб»єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб суб»єктів підприємницької діяльності), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або інших умовах передбачених законодавством, ОСОБА_1 будучи страхувальником, порушуючи положення ст. 17 п.2 Закону України «Про загально»обовязкове державне песійне страхування від 9.07.2003 року, згідно якої «страхувальник зобов»язаний зареєструватися в територіальному органі Пенісійного фонду в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, як платник страхових внесків у десятиденний термін укладення трудового договору з найманим працівником», прийнявши на роботу працівника ОСОБА_2 не зареєструвався в територіальному органі пенсійного фонду, як платник страхових внесків. -відповідно з положенням ст. 6 ч. З і ст. 7 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, згідно яких «страхувальниками є роботодавці», «роботодавцем вважається власник підприємства або уповноважених ним орган та фізична особа, яка використовує найману працю» ОСОБА_1 будучи роботодавцем і відповідно страхувальником, порушуючи вимоги ст. 8 п. 1 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, згідно яких: «обов»язковому страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) », і вимоги ст. 45 ч. 2 п. 1 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, згідно яких: «роботодавець, як страхувальник зобов»язаний своєчасно реєструватися у фонді страхування від нещасних випадків», прийнявши на роботу працівника ОСОБА_2, не застрахував її від нещасного випадку і не зареєструвався у фонді соціального страхування від нещасних випадків.

Порушуючи вимоги ст.. 115 Кодексу законів про працю України згідно якої «заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не пізніше двох разів на місяць через проміжки часу, що не перевищують шістнадцяти календарних днів» ОСОБА_1 виплачував заробітну плату один раз на місяць. Вищевказаним незаконними діями ОСОБА_1 спричинив істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, яка полягає в обмеженні основних конституційних прав і свобод особи, що передбачені ст. 43 Конституції України «Кожен має право на належні, безпечні та і здорові умови праці, на заробітну плату не нижчу визначеної законом» і ст. 46 Конституції України «Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної , часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від обставин , а також у старості і інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також » бюджетних та інших джерел (соціального забезпечення».

Крім того , ОСОБА_1, згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серія В02 № 409582 від 5.12.2007 року, є підприємцем, в зв'язку з чим був наділений організаційно-розпорядчими і адміністративно- господарськими обов'язками, тобто будучи службовою особою, згідно ст..9 Закону України «Про підприємництво» від 7.02.1991 року «Для здійснення підприємницької діяльності має право укладати з громадянами договори про використання їх праці. При укладені трудового договору, в тому числі у випадках передбачених законами України,- контракту, підприємець зобов'язаний забезпечити умови та охорону праці, її оплату не нижче встановленого мінімального рівня, а також інші соціальні гарантії , включаючи соціальне та медичне страхування та соціальне забезпечення відповідно до чинного законодавства.», зловживаючи своїм службовим становищем, тобто використовуючи свої службові повноваження, пов'язані із здійсненням прав і обов'язків, якими він був наділений в силу займаної посади, з корисливих мотивів чи іншої особистої заінтересованості, діючи умисно, всупереч інтересам служби, вчинив грубе порушення законодавства про працю, а саме:

-порушуючи вимоги ст..24 Кодексу законів про працю України, згідно яхої «додержання письмової форми трудового договору є обов'язковим при укладанні трудового договору з фізичною і особою» і ст..24-1 Кодексу законів про працю України « у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання», в період з 10.09.2009 року по 23.10.2009 рік прийнявши на роботу працівника ОСОБА_2, з нею трудовий договір у письмовій формі за місцем свого проживання.

Порушуючи вимоги ст..253 Кодексу законів про працю України, згідно якої «особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форми власності, зиду діяльності та господарювання або фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню» не вжив заходів для забезпечення загальнообов'язкового соціального страхування робітника ОСОБА_2, яку він прийняв на роботу. Відповідно з положенням ст..1 п10 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 2.03.2000 року будучи роботодавцем, порушуючи вимоги ст..35 п.2 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 2.03.2000 року, згідно яких « роботодавець зобовязаний зареєструватися у виконавчій дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем свого знаходження як платника страхових внесків... з дня трудового договору з найманими працівниками», найнявши ОСОБА_2, не зареєструвався у виконавчій дирекції фонду, як платник страхових внесків. - відповідно з положенням ст. 14 п.1 Закону України «Про загально»обовязкове державне пенсійне страхування від 9.07.2003 року, згідно якої «страхувальниками відповідно до закону є роботодавці : фізичні особи субєкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних тз фізичних осіб суб»єктів підприємницької діяльності), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або інших умовах передбачених законодавством, ОСОБА_1 будучи страхувальником, порушуючи положення ст. 17 п.2 Закону України «Про загально»обовязкове державне песійне страхування від 9.07.2003 року, згідно якої «страхувальник зобов»язаний зареєструватися в територіальному органі Пенісійного фонду в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, як платник страхових внесків у десятиденний термін укладення трудового договору з найманим працівником», прийнявши на роботу працівника ОСОБА_2 не зареєструвався в територіальному органі пенсійного фонду, як платник страхових внесків. - відповідно з положенням ст. 6 ч. З і ст. 7 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, згідно яких «страхувальниками є роботодавці», «роботодавцем вважається власник підприємства або уповноважених ним орган та фізична особа, яка використовує найману працю» ОСОБА_1 будучи роботодавцем і відповідно страхувальником, порушуючи вимоги ст. 8 п. 1 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, згідно яких: «обов»язковому страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) », і вимоги ст. 45 ч. 2 п. 1 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, згідно яких: «роботодавець, як страхувальник зобов»язаний своєчасно реєструватися у фонді страхування від нещасних випадків», прийнявши на роботу працівника ОСОБА_2, не застрахував її від нещасного випадку і не зареєструвався у фонді соціального страхування від нещасних випадків.

Порушуючи вимоги ст.. 115 Кодексу законів про працю України згідно якої «заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не пізніше двох разів на місяць через проміжки часу, що не перевищують шістнадцяти календарних днів» ОСОБА_1 виплачував заробітну плату один раз на місяць.

Вищевказаним незаконними діями ОСОБА_1 спричинив істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, яка полягає в обмеженні основних конституційних прав і свобод особи, що передбачені ст. 43 Конституції України «Кожен має право на належні, безпечні та і здорові умови праці, на заробітну плату не нижчу визначеної законом» і ст. 46 Конституції України «Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної , часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від обставин, а також у старості і інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення» .

Крім того, ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В02 №409582 від 5.12.2007 року є підприємцем, в зв»язку з чим був наділений організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими обов»язками, тобто будучи службовою особою, згідно ст..9 Закону України «Про підприємництво» від 7.02.1991 року «Для здійснення підприємницької діяльності має право укладати з громадянами договори про використання їх праці. При укладенні договору, в тому числі у випадках, передбачених законами України, - контракту, підприємець зобов»язаний забезпечити умови та охорону праці, її оплату не нижче встановленого мінімального рівня, а також інші соціальні гарантії, включаючи соціальне і медичне страхування та соціальне забезпечення відповідно до чинного законодавства»., згідно свідоцтва про сплату єдиного податку серія Є № 126184 від 22.12.2008 року і заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, як суб»єкт підприємницької діяльності, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, у відповідності п. 5 Указу Президента № 746/99 від 28.06.1999 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб»єктів малого підприємництва» будучи «відповідальним за правильність обчислення, своєчасності подання розрахунків та сплати сум єдиного податку», а також у відповідності з п.9 наказу ДПА України від 29.10.1999 року № 599 «Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку та Порядок його видачі», зобов»язаний дотримуватися звітного періоду, «що дорівнюють кварталу. Протягом 5 днів після закінчення звітного періоду платник єдиного податку подає звіт... Звіт подається особисто платником єдиного податку або надсилається поштою до органу державної податкової служби за місцем державної реєстрації його як суб»єкта підприємницької діяльності», зловживаючи своїм службовим становищем, тобто використовуючи свої службові повноваження, пов'язані із здійсненням прав і обов'язків, якими він був наділений в силу займаної посаді, з корисливих мотивів чи іншої особистої заінтересованості, діючи умисно, всупереч інтересам служби, достовірно знаючи, що у нього працює найманий працівник ОСОБА_2, завідомо усвідомлюючи неправдивий характер тих відомостей, які вносяться до офіційних документів, у звітах суб'єкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку за період з 10.09.2009 року по 23.10.2009 року вказав, що в нього не працюють наймані працівники, що не відповідає дійсності, які подав до державної податкової інспекції Тростянецької ОДПІ. В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, показавши, що він проживає в смт. Тростянець та являється приватним підприємцем. В с. Ободівка він орендує приміщення продуктового магазину, що розташований на місці бувшого КП ДАІ. В даному магазині продавцем працює ОСОБА_2, яка працює з 10.09.2009 року по даний час. В період з 10.09.2009 року по 23.10. 2009 року між ним, як приватним підприємцем та ОСОБА_2 не було заключено трудової угоди по причині не знання ним діючого трудового законодавства. 23.10.2009 року ним з ОСОБА_2 заключено трудову угоду, він зареєстрований як платник внесків до пенсійного фонду та інших відповідних фондів. В подальшому при прийняті на роботу фізичних осіб зобов»язується заключати з ними трудові угоди. Оскільки підсудний ОСОБА_1 визнав фактичні обставини справи, викладені вище, суд вважає за недоцільне досліджувати докази стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчинені злочинів повністю знайшла своє підтвердження в ході судового слідства, а тому його дії суд кваліфікує за 364 ч.І КК України, як зловживання владою або службовим становищем, умисне, з корисних мотивів чи інших особистих інтересів або інтересів їх осіб, використання службовою особою влади чи службового становища, всупереч інтересів служби, якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або держаним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, за ст. ч. 1 КК України, як грубе порушення законодавства про працю - незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів, а також інше грубе порушення законодавства про працю, за ст.. 366 ч. 1 КК України, як службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення документів, а також складання і видача завідомо неправдивих документів.

Обставинами, які пом'якшують покарання підсудного є його щире каяття та усуненння заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання підсудного судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання підсудному, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного, обставини які зм'якшують та обтяжують його покарання, те що ОСОБА_1 раніше не судимий, негативно характеризується за місцем свого проживання.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, обставин, що пом"якшують та обтяжують покарання підсудного, особи підсудного, суд вважає, що підсудному ОСОБА_1 необхідно призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу без позбавлення права займати посади з матеріальною відповідальністю, оскільки суд вважає, що дане покарання є необхідним та достатнім для виправлення підсудного та попередження вчинення ним нових злочинів.

Не призначаючи підсудному покарання у вигляді позбавлення права займати посади з матеріальною відповідальністю, суд виходить з того, що підприємницька діяльність є основним видом діяльності підсудного, який є приватним підприємцем і позбавлення його такого права негативно вплине на його працевлаштування та працевлаштування інших осіб, в тому числі і потерпілої.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, ст. 65 КК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч. 1 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 ч. 1 КК України і призначити йому покарання, з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 510 грн. без позбавлення права займати посади з матеріальною відповідальністю терміном на один рік.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України і призначити йому покарання, з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 680 грн. без позбавлення права займати посади з матеріальною відповідальністю терміном на один рік.

Згідно ст. 70 КК України призначити остаточне покарання ОСОБА_1 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Запобіжний захід засудженому до набрання вироком законної сили залишити без змін - підписку про невиїзд.

На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Головуючий: