. Справа № 303/3798/15-к
Провадження № 1-кп/303/375/15
ряд.стат.звіту № 55
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2015 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111 від 09.12.2014 року про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта середня-спеціальна, військовослужбовець, не одружений, не судимий,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції від 2001 року),-
з участю: прокурора ОСОБА_4
підозрюваного ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:
Підозрюваний ОСОБА_3 31.07.2014 року відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 22.07.2014 року № 1595/18 та мобілізаційного плану, як військовослужбовець запасу призваний для проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 31.07.2014 року № 1 ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду старший водій механік ремонтної роти. Під час проходження військової служби відповідно до ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України рядовий ОСОБА_3 зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок. Проте ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, на особливий період у порушення вищевказаних нормативних актів, через особисту недисциплінованість, з метою ухилитися від проходження військової служби, 03.11.2014 року на військову службу до місця розташування військової частини НОМЕР_1 не з`явився, будучи відсутній на військовій службі без поважних причин по 22.06.2015 року.
Такі дії підозрюваного ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції від 2001 року), як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Під час досудового розслідування, 23.06.2015 року між ОСОБА_3 та прокурором укладена угода про визнання винуватості, яка разом з обвинувальним актом направлена до суду.
Відповідно до умов угоди обвинувачений у кримінальному провадженні № 0000111 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції від 2001 року), обвинувачений та прокурор виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції від 2001 року), яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального провадження, про відшкодування завданої шкоди у повному обсязі, а також узгодили призначення покарання підозрюваному за ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції від 2001 року) у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, із застосуванням ст. 75 КК України строком на 1 рік та покладенням обов`язків передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України.
В підготовчому судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_3 суду пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості розуміє, з наслідками укладення та затвердження угоди обізнаний, характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі, обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, з ним узгоджено та є цілком зрозумілим, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, а саме у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), визнав повністю.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 просив затвердити угоду.
Прокурор не заперечував проти затвердження угоди на умовах, викладених у ній.
Розглянувши питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції від 2001 року), який згідно з ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлені.
При цьому судом з`ясовано, що підозрюваний цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України. Крім того, суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України.
Дослідивши угоду про визнання винуватості, вислухавши доводи сторін, суд вважає, що укладена між підозрюваним та прокурором угода відповідає вимогам КПК України, дії підозрюваного ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції від 2001 року) кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, підозрюваний може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджена міра покарання у виді позбавлення волі, яка є необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів із застосуванням ст. 75 КК України, відповідає санкції статті обвинувачення та загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що укладена між прокурором та ОСОБА_3 угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.
Цивільного позову по справі не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 374-376, 474, 475 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23 червня 2015 року між прокурором та підозрюваним ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000111 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції від 2001 року).
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції від 2001 року) та призначити йому покарання у виді 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 394 КПК України.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через цей суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Головуючий ОСОБА_1