ВИРОК

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого судді
Пушкарьової С.П.

при секретареві
Четвертак Л.М.

за участю: прокурора
Жабаленко Т.В.

обвинуваченого
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду кримінальне
провадження відносно:

ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.
Василівка, є громадянином України, має
середню спеціальну освіту, не
одруженого, не працюючого,
зареєстрований та мешкає за адресою:
АДРЕСА_1, раніше не судимого,-

обвинуваченого за ч. 2 ст. 384 КК України.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_1
обрано у вигляді особистого
зобов'язання, -

ВСТАНОВИВ:

22.04.2013 року в період часу з 15 години 23
хвилини до 15 години 53 хвилини,
знаходячись у приміщенні
Василівського районного суду
Запорізької області, в ході допиту в
судовому засіданні в якості свідка по
кримінальному провадженню № 1-кп/311/84/2013
за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК
України, ОСОБА_1, будучи попередженим
головуючою суду про кримінальну
відповідальність за дачу завідомо
неправдивих свідчень за ст. 384 КК
України, усвідомлюючи, що своїми
умисними діями, які пов'язані з дачею
неправдивих показань, перешкоджає
встановленню об'єктивно, повної та
всебічної істини по кримінальній
справі та постановленню правосудного
судового рішення, діючи умисно, з метою
штучного створення доказів захисту
підсудного ОСОБА_2 та сприяння
уникненню його, таким чином, від
кримінальної відповідальності за
вчинений злочин, надав під час судового
засідання у вказаній кримінальній
справі неправдиві свідчення про те, що
потерпілий ОСОБА_3 наніс головою удар в
обличчя ОСОБА_2, після чого, зайшовши
позаду останнього, ОСОБА_3 почав душити
ОСОБА_2

Згідно вироку судді Василівського
районного суду Запорізької області
Степаненко Ю.А. від 19.06.2013 року ОСОБА_2
було визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до ухвали апеляційного суду
Запорізької області в кримінальному
провадженні відносно ОСОБА_2 від 16.09.2013
року вирок Василівського районного
суду Запорізької області від 19.06.2013
року залишено без змін.

Допитаний в судовому засіданні
обвинувачений ОСОБА_1 свою провину не
визнав та суду пояснив, що дійсно 22
квітня 2013 року в період часу з 15-00
години до 16-00 години він знаходився в
приміщенні Василівського районного
суду в якості свідка по кримінальному
провадженню відносно ОСОБА_2,
обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України.
В судовому засіданні він був
попереджений головуючим суддею про
кримінальну відповідальність за дачу
завідомо неправдивих свідчень за ст. 384
КК України. Свої показання він давав
суду, виходячи з

того, що почув від інших свідків,
перебуваючи в коридорі суду. Не
пам'ятаючи детально події злочину,
сказав, що ОСОБА_3 наніс головою удар в
обличчя ОСОБА_2, а потім схопив його за
шию ззаду та почав душити. Протокол
допиту його в якості свідка, складений
на досудовому слідстві, в судовому
засіданні не оголошувався. На
сьогоднішній день він також не може
сказати, як було правильно, так як
пройшло багато часу. Його ніхто не
просив давати неправдиві показання в
суді, умислу та мети когось оговорювати
він не мав.

Не дивлячись на невизнання своєї вини
обвинуваченим ОСОБА_1, його вина
знайшла своє повне підтвердження в
судовому засіданні та підтверджується
дослідженими в судовому засіданні
доказами, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_3, який суду
пояснив, що він був потерпілим по
кримінальному провадженню відносно
ОСОБА_2, обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК
України. 02 грудня 2012 року на дискотеці
«Торнадо» у м. Дніпрорудне засуджений
ОСОБА_2 наніс йому ножем тяжкі тілесні
ушкодження. Він не бив ОСОБА_2 головою і
не душив його. Він (ОСОБА_3) був
присутнім, коли свідок ОСОБА_1 давав
покази в суді, але він їх не пам'ятає;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_1 від
23.02.2013 р. на досудовому розслідуванні,
складеного старшим слідчим в ОВС СВ
ГУМВС України в Запорізькій області
Коваль Р.Б., згідно якого ОСОБА_1 давав
покази, що ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_2 рукою в
область грудної клітини, потім
захватив за шию та удержував ОСОБА_2 на
протязі деякого часу (а.с. 26-27);

- CD-диском з аудіозаписом судових
засідань від 01.04.2013 р.; 18.04.2013 р.; 22.04.2013 р.;
14.05.2013 р.; 22.05.2013 р.; 29.05.2013 р.; 12.06.2013 р.
кримінального провадження відносно
ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 121 КК України, де в
судовому засіданні 22.04.2013 р. допитаний в
якості свідка по кримінальному
провадженню відносно ОСОБА_2 та
попереджений суддею про кримінальну
відповідальність за дачу завідомо
неправдивих свідчень за ст. 384 КК
України, з метою перешкоджання
здійснення правосуддя у досягненні
об'єктивної істини у справі і бажаючи
надати допомогу підсудному ОСОБА_2
уникнути кримінальної
відповідальності, ОСОБА_1 надав
неправдиві свідчення на користь
підсудного ОСОБА_2, пояснивши, що
потерпілий ОСОБА_3 наніс головою удар в
обличчя ОСОБА_2 Потім захватив його за
шию та душив (а.с. 68);

- журналом судового засідання від 22.04.2013
р., відповідно до якого підтверджується
факт допиту ОСОБА_1 у якості свідка в
судовому засіданні 22 квітня 2013 р. по
кримінальному провадженню відносно
ОСОБА_2, обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК
України та попередження його про
кримінальну відповідальність за ст. 384
КК України за дачу завідомо
неправдивих свідчень (а.с. 39-56);

- витягом із кримінального провадження
№ 0000131, згідно якого 17.01.2014 р. до
ЄРДР було внесено відомості про
порушення кримінального провадження
за ст. 384 КК України (а.с. 29);

- вироком Василівського районного суду
Запорізької області № 1-кп/311/84/2013 від 19
червня 2013 року відносно ОСОБА_2,
обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України,
згідно якого ОСОБА_2 визнано винним та
призначено покарання на підставі ч. 1,2
ст. 71 КК України у вигляді 6 років 6
місяців позбавлення волі. Стягнено на
користь потерпілого ОСОБА_3 моральну
шкоду в сумі 20 000 гривень. Так, оцінюючи
покази свідка ОСОБА_1, суд вказав, що
заслухавши зазначені показання
свідка, а також, дослідивши його
показання, дані в ході досудового
розслідування (Т. 2 а.с. 216-218), враховуючи
той факт, що, відповідно до вимог ст. 95
КПК України, суд не може посилатися на
покази свідка, дані ним в ході
досудового розслідування, але,
відповідно до вимог ст. 94 КПК України,
може дати їм оцінку, вважає неможливим
визнати показання свідка ОСОБА_1, дані в
ході судового розгляду, в якості
належних, оскільки вони не
узгоджуються з показами, які він дав в
ході досудового розслідування.
Зокрема, в ході досудового слідства
свідок пояснював, що потерпілий завдав
обвинуваченому удар рукою в область
грудної клітки, а в судовому засіданні,
що потерпілий наніс удар головою
ОСОБА_2 в обличчя. Таким чином,
показання свідка, який їх змінює, не
можуть бути визнані судом належними,
достатніми та достовірними доказами.
Крім того, суд вважає, що така зміна
показів свідком свідчить про його

намір допомогти обвинуваченому
уникнути відповідальності за вчинений
в період іспитового строку, тяжкий
злочин;

- ухвалою апеляційного суду
Запорізької області від 16 вересня 2013
року вирок Василівського районного
суду Запорізької області від 19.06.2013
року по кримінальному провадженню №
1-кп/311/84/2013 відносно ОСОБА_2,
обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України
залишено без змін та в якій зазначено:
«Сукупністю наведених доказів
спростовуються показання свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_11 Під час
досудового слідства ці свідки
стверджували, що конфлікту між ОСОБА_3 і
ОСОБА_2 вони не бачили. За таких
обставин, суд обґрунтовано відкинув їх
показання в судовому засіданні про дії
ОСОБА_3 відповідні описаним в
апеляційній скарзі. Крім того,
матеріалами кримінального провадження
не підтверджена наявність тілесних
ушкоджень на тілі, зокрема, шиї ОСОБА_2,
хоча останній стверджував про її
стискання потерпілим» (а.с. 31-38).

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_1 своєї
вини суд розцінює як спосіб його
захисту та намагання уникнути
відповідальності за скоєний злочин та
оцінює критично.

За таких обставин, суд вважає, що у
обвинуваченого ОСОБА_1 були достатні
підстави для того, щоб давати
неправдиві показання відносно
потерпілого ОСОБА_3, оскільки показання
свідків не узгоджуються з показаннями
як ОСОБА_1, так і самого обвинуваченого.
Таким чином, суд вважає, що така зміна
показів свідком ОСОБА_1 свідчила про
його намір допомогти обвинуваченому
ОСОБА_2 уникнути відповідальності за
вчинений у період іспитового строку
тяжкий злочин.

Із роз'яснень, викладених в п. 19
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 01.11.1996 року № 9 «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя», вбачається, що
визнання особи винуватою у вчиненні
злочину може мати місце лише за умови
доведеності її вини.

Суд, відповідно до вимог ст.ст. 84-86, 91, 94
КПК України, за своїм внутрішнім
переконанням, яке ґрунтується на
всебічному, повному й неупередженому
досліджені всіх обставин
кримінального провадження, керуючись
законом, оцінивши всі докази з точки
зору належності, допустимості,
достовірності, а сукупність зібраних
доказів з точки зору достатності та
взаємозв'язку для прийняття
відповідного процесуального рішення,
вважає, що вина ОСОБА_1 знайшла своє
повне підтвердження в судовому
засіданні, та кваліфікує дії
обвинуваченого за ч. 2 ст. 384 КК України,
кваліфікуючими ознаками якого є:
завідомо неправдиве показання свідка в
суді, поєднане зі штучним створенням
доказів захисту.

При призначенні покарання
обвинуваченому ОСОБА_1, суд згідно із
вимогами ст. 65 КК України враховує
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного, обставини справи, що
пом'якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_1 вчинив злочин, віднесений
до категорії злочинів середньої
тяжкості. Як особа ОСОБА_1 за місцем
проживання характеризується
задовільно, не працює, раніше не
судимий.

Обставини, які пом'якшують покарання,
передбачені ч. 1 ст. 66 КК України, не
встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання,
передбачені ст. 67 КК України - відсутні.

Враховуючи все вищевикладене, суд
вважає за можливе призначити
покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст.
384 КК України, у вигляді позбавлення
волі із застосуванням ст. 75 КК України з
іспитовим строком.

Долю речових доказів суд вирішує
відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 366, 374, 395, 532, КПК
України, суд,-

ЗАСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України та
призначити йому покарання у вигляді
обмеження волі строком на 1 рік 6
місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_1 від відбування

призначеного судом покарання, якщо він
на протязі 1 року іспитового терміну не
вчинить нового злочину і виконає
покладені на нього обов'язки.

На підставі ст. 76 КК України, покласти
на ОСОБА_1 такі обов'язки: не виїжджати
за межі України на постійне проживання
без дозволу кримінально-виконавчої
інспекції; повідомляти
кримінально-виконавчу інспекцію про
зміну місця проживання, роботи або
навчання; періодично з'являтися для
реєстрації в кримінально-виконавчу
інспекцію.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 -
залишити без змін у вигляді особистого
зобов'язання до вступу вироку в законну
силу.

Речовий доказ - CD-диск з аудіо записом
судових засідань по кримінальному
провадженню відносно ОСОБА_2,
обвинуваченого у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який
зберігається в матеріалах
кримінального провадження - залишити в
матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили через
тридцять днів з моменту його
проголошення, якщо не буде оскаржений.
Вирок може бути оскаржений до
апеляційного суду Запорізької області
через Василівський районний суд
Запорізької області протягом тридцяти
днів з дня його проголошення.

Суддя Василівського

районного суду Запорізької
області
С.П. Пушкарьова