Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001797, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та жителя АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та жителя АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

за касаційними скаргами захисника ОСОБА_3, засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_8,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_3, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_1, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання особі засудженого внаслідок його суворості, просить їх скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що одне із судових засідань, на якому вирішувалось питання зміни запобіжного заходу, відбулося без обвинуваченого, на підставі лише усного клопотання прокурора. Також вказує на те, що суд першої інстанції, з чим погодився й суд апеляційної інстанції, призначив занадто суворе покарання, не врахувавши усіх пом'якшуючих обставин.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання внаслідок його суворості, з підстав, аналогічних викладеним його захисником, просить їх скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2, не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через невідповідність призначеного покарання його особі внаслідок суворості, просить їх змінити, застосувавши положення ст. 69 КК України, з урахуванням усіх пом'якшуючих обставин.

Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2014 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винуватими за ч. 2 ст. 307 КК України та призначено кожному з них за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією всього належного їм на праві приватної власності майна.

За вироком суду в травні 2013 року ОСОБА_1 за попередньою змовою зі своїм братом ОСОБА_2 налагодив канал надходження до них нарковмісних таблеток «Субітекс», які містять наркотичний засіб бупренорфін. Після чого, в період травня-серпня 2013 року в місцях масового перебування громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з метою особистого збагачення від реалізації вказаного наркотичного засобу сім разів незаконно, повторно збули його наркозалежним особам у Івано - Франківській області по 300,00 грн за одну таблетку, всього 15 таблеток за 4500 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора із запереченнями проти скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вони задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного у вироку злочину та правильність кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 307 КК України в касаційному порядку захисником і засудженими не оспорюються.

Щодо доводів учасників провадження про надмірну суворість призначеного засудженим покарання, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

При призначенні ОСОБА_1 і ОСОБА_2 покарання суд відповідно до ст. 65 КК України врахував характер, ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого ними злочину, пом'якшуючі обставини, відсутність обтяжуючих обставин, дані про їх особи.

Призначене засудженим покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування щодо ОСОБА_2 ст. 69 КК України, як про це просить засуджений у касаційній скарзі, не вбачається.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, в ній дані ґрунтовні відповіді на всі питання, поставлені в апеляційних скаргах.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про недотримання судом першої інстанції при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_1 порядку, встановленого КПК України, про що правомірно зазначають у своїх касаційних скаргах засуджений і його захисник, але, тим не менш, указане порушення не впливає на об'єктивність судового рішення вцілому.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_3, засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6