АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/584/15 Справа № 192/2957/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, який відбуває покарання в Солонянській виправній колонії ДПтСУ в Дніпропетровській області № 21,
на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2015 року,

за участю

прокурора - ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
Засудженим ОСОБА_6 подана апеляційна скарга на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2015 року, якою йому відмовлено в задоволенні заяви про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким. В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду суршої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього ст. 82 КК України.

В доводах апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, зазначає, що ставлення судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області та представників Солонянської виправної колонії № 21, де він відбуває покарання, до нього є зухвалим, оскільки він має два заохочення за сумлінну працю та належну поведінку, а отже став на шлях виправлення. Крім того, зазначені заохочення були підписані саме заступником начальника СВК № 21 із соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_8 , яким також було відмовлено засудженому ОСОБА_6 у застосуванні щодо нього ст. 82 КК України.

Оскаржуваною ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні заяви про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким обмеженням волі.

Відмовляючи в задоволенні заяви засудженого суд першої інстанції своє рішення обґрунтував тим, що поведінка засудженого не є такою, що має слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення, оскільки його поведінка на протязі строку відбування покарання не є сумлінною, а саме: засуджений двічі заохочувався, але й має два стягнення за порушення режиму утримання, що свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці, має останню судимість за злочин проти життя та здоров`я особи, тобто за особливо тяжкий злочин. Крім того, засуджений ОСОБА_6 перебуває в Солонянській ВК №21 з грудня 2012 року, що не дає змоги об`єктивно та в повній мірі оцінити його поведінку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія ссуддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м"яким покаранням. При цьому, відповідно до норм ч. 3 тієї ж статті, заміна невідбутої частини покарання більш м"яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 відбуває покарання у Солонянській ВК № 21 з 13 грудня 2012 року до цього часу.

За цей період ОСОБА_6 мав 3 стягнення за порушення режиму утримання (30 вересня 2013 року, 14 жовтня 2013 року та 09 грудня 2013 року), а також 2 заохочення за зразкову поведінку та ставлення до праці за підсумками І-го кварталу 2014 року (29 квітня 2014 року) та за зразкову поведінку та ставлення до праці за підсумками ІІ-го варталу 2014 року (25 липня 2014 року).

Як вбачається із Витягу з протоколу № 196 від 28 листопада 2014 року засідання адміністративної комісії Солонянської виправної колонії УДПтСУ у Дніпропетровській області № 21, ОСОБА_6 було відмовлено в направленні матеріалів до суду щодо заміни невідбутої частини покарання більш м"яким, як такому, що не став на шлях виправлення.

За місцем відбування покарання ОСОБА_6 характеризується посередньо.

На думку колегії суддів, зразкова поведінка засудженого ОСОБА_6 протягом нетривалого періоду часу (півроку), за що він отримав два заохочення, не може свідчити про те, що він став на шлях виправлення, а тому невідбута ним частина покарання не може бути замінена більш м"яким.

За викладених обставин суд першої інстанції, давши оцінку усім наданим доказам, обгрунтовано дійшов висновку про те, що поведінка засудженого ОСОБА_6 не є такою, що має слугувати прикладом для інших засуджених, та не свідчить про його виправлення.

Оскільки ухвала суду першої інстанції є законною, обгрунтованою та вмотивованою, тобто відповідає вимогам ст. 370 КПК України, підстав для її скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Вимоги апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, засудженим ОСОБА_6 в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Судді: