АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єд. унікальний № 310/13726/13-к
№ пров. 11-кп / 778/ 1412/ 15 Головуючий в 1-й інст. - ОСОБА_1
Категорія - ст. 187,ч.2 ККУ Доповідач в 2-й інст. - ОСОБА_2

27 липня 2015 року судова палата з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за апеляцією обвинуваченої,

на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Миколаївка Бердянського району Запорізької області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ; в силу ст. 89 КК України не судимої,

- засуджено за ч.2 ст. 187; ст. 69 КК України до покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі без конфіскації майна.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої до набрання вироком законної сили обраний у вигляді тримання під вартою, взята під варту в залі суду, початок строку відбуття покарання постановлено обчислювати з 25 березня 2015 року, зараховано в строк відбутого покарання час перебування засудженої під вартою з 21 по 23 червня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 у відшкодування майнової шкоди 3 000 гривень та на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 735,60 гривень.

Вирішена доля речових доказів.

Як вбачається зі змісту вироку, ОСОБА_7 визнана судом винною у розбійному нападі з метою заволодіння чужим майном, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, скоєному за наступних обставин.

05 червня 2013 року приблизно о 01 годині ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння в домоволодінні по АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою з іншою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження в зв`язку з її розшуком, напали на ОСОБА_8 та застосували насильство за допомогою газового балончику, сльозогінний газ з якого ОСОБА_7 розпилила в обличчя потерпілої, що потягло за собою короткочасну втрату ОСОБА_8 орієнтації та позбавило її можливості чинити опір внаслідок дратівливої дії газу на сльозові оболонки очей та дихальних шляхів, після чого інша особа вихопила з рук потерпілої належний їй гаманець, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 3 000 гривень, з якими інша особа разом із ОСОБА_7 зникли з місця пригоди і якими в подальшому розпорядилися на свій розсуд.

В своїй апеляції від 13.04.2015 року ОСОБА_7 висловлює свою незгоду з вироком суду, посилаючись на те, що зазначеного у вироку суду злочину вона не скоювала ( а.с.121), в наступних своїх апеляціях від 22.04.2015 року ( а.с. 124) та від 29.06.2015 року ( а.с. 135) обвинувачена ОСОБА_7 , не заперечуючи висновків суду щодо доведеності своєї вини у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення, вважає, що призначене їй покарання є надто тяжким, оскільки вона щиро розкаялася, має батьків похилого віку, які потребують допомоги з її боку, тому просить дати їй шанс, оскаржуваний вирок змінити та обрати їй покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді по справі, доводи прокурора, який вважає, що підстави для задоволення апеляції відсутні, перевіривши доводи апеляції, судова колегія вважає, що апеляція не підлягає задоволенню за таких підстав.

Провина засудженої ОСОБА_7 у розбійному нападі з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_8 за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, самою обвинуваченою, а також іншими учасниками судового процесу, не заперечується і в достатній мірі підтверджується доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження і які за згодою обвинуваченої у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні не досліджувалися, тому у відповідності до вимог ч.2 ст. 394 КПК України судова колегія не вдається в обговорення доводів апеляційної скарги засудженої від 13.04.2015 року, де вона заперечує фактичні обставини злочину, які оспорювати не має права, дії обвинуваченої правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст. 187 КК Україні, як розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб і поєднаний з насильством, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Обираючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості скоєного нею злочину, його вчинення в стані алкогольного сп`яніння, що судом обгрунтовано визнано обставиною, що обтяжує покарання, вчинення цього злочину під час знаходження обвинуваченої під судом за скоєння попередніх злочинів, тому обгрунтовано обрав їй покарання, пов`язане з позбавленням її волі.

В той же час, у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд першої інстанції в повній мірі урахував також і дані про особистість ОСОБА_7 , яка за місцем проживання характеризується посередньо, визнала свою вину і сприяла органам досудового слідства і суду у встановленні обставин злочину, щиро розкаялася, тому дійшов обгрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченій покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, тобто, нижче нижчої межі покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 187 КК України. обгрунтовано визнавши саме такий строк покаранння доцільним і достатнім для її виправлення, тому доводи обвинуваченої про суворість призначеного їй покарання з вищевикладених причин не є слушними і не заслуговують на увагу, отже, підстав для зміни вироку суду першої інстанції в цій частині судова колегія не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418 КПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Головуючий:

судді: