УХВАЛА

Іменем України

18
травня 2007 року м.
Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Львівської області у відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду, в складі:

головуючого -
Пайонкевича Т.Т.,

суддів - Голубицького
С.С., Брух Б.І.,

за участю :
прокурора - Дудинської Т.М.,

захисника-адвоката
- ОСОБА_1,

засудженого - ОСОБА_2,

розглянувши
кримінальну справу за апеляцією захисника-адвоката ОСОБА_1 на вирок
Золочівського районного суду Львівської області від 13 березня 2007 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, уродженця і жителя АДРЕСА_1, українця, громадянина України, з
середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого,

визнано
винним і засуджено по ч.2 ст.296 КК України на один рік і шість місяців обмеження
волі.

Цим же вироком засуджено по ч.2 ст.296 КК України до двох
років обмеження волі ОСОБА_3, яким апеляція на вирок не подавалася.

За вироком ОСОБА_2
визнано винним в тому, що він, 18 листопада 2006 року, біля 12 години, на
одній із вулиць с.Червоне Золочівського району

Львівської
області перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, в групі з ОСОБА_3, грубо
порушуючи громадський порядок та діючи з особливою зухвалістю, проявляючи явну
неповагу до суспільства, із хуліганських спонукань пристали до гр.ОСОБА_4 і
почали бити його, нанесли чисельні удари руками і ногами у голову та тулоб,
внаслідок чого спричинили потерпілому легкі тілесні ушкодження, а також порвали
на ньому светр та пошкодили його мобільний телефон.

Коли потерпілий ОСОБА_5, що знаходився разом із ОСОБА_4, спробував зробити їм
зауваження і припинити їх хуліганські дії, ОСОБА_3 застосував до нього
насильство - наніс удар кулаком в обличчя розбивши його до крові.

В своїй апеляції захисник засудженого ОСОБА_2 - адвокат
ОСОБА_6 не оспорюючи юридичної кваліфікації дій його підзахисного дану судом
першої інстанції та його вини у вчиненому вказує, що при призначенні ОСОБА_2 міри покарання
суд не врахував всіх пом'якшуючих його вину обставин та обставин справи і
призначив надто сувору міру покарання, яка не відповідає тяжкості скоєного
злочину та особі засудженого, а тому просить апеляційний суд пом'якшити
призначене ОСОБА_2 покарання
до одного року обмеження волі і застосувати до нього ст.75 КК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді Голубицького
С.С. про обставини справи, зміст вироку суду і зміст апеляційної скарги,
вислухавши виступи адвоката ОСОБА_1 і засудженого ОСОБА_2 в підтримку
поданої апеляції, думку прокурора про її відхилення і залишення вироку без
змін, розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції приходить до
висновку, що подану апеляцію слід задовольнити частково і при цьому виходить із
наступного.

Згідно змісту ст.324 КПК України при постановленні вироку крім інших питань
суд також зобов'язаний вірішити яка саме міра покарання повинна бути призначена
підсудному і чи повинен він її відбувати.

Стаття 50 КК України визначає, що покарання є заходом примусу, що
застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у
вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод
засудженого. Воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та
запобігання вчиненню ними нових злочинів.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин,
має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Як
видно із вироку, при призначенні покарання ОСОБА_2 суд врахував
тяжкість скоєного ним злочину, його особу, та обставини пом'якшуючі і обтяжуючі
покарання.

В якості обставини обтяжуючої його покарання суд врахував скоєння ним
злочину в стані алкогольного сп'яніння.

В якості
пом'якшуючої обставини суд врахував те, що він до кримінальої відповідальності
притягується вперше, у вчиненому розкаюється, і що його мати хворіє.

При цьому суд також прийняв до уваги, що ОСОБА_2по місцю проживання характеризується позитивно і що
ініціатором злочину був ОСОБА_3.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість його виправлення
без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення за ним нагляду, а тому
призначив йому покарання у вигляді обмеження волі.

Проте вивчивши матеріали справи і доводи апеляції апеляційний суд вважає,
що при призначенні покарання ОСОБА_2
місцевим судом не було враховано інших обставин, які впливають на призначенння
міри покарання засудженому.

Зокрема, судом не було взято до уваги, що на утриманні ОСОБА_2 знаходиться
одинока мати-пенсіонерка, яка важко хворіє і для якої він є єдиним
годувальником та помічником. У випадку направлення його для відбуття призначеного
покарання до кримінально-виконавчої установи відкритого типу в умовах нинішньої
важкої економічно-нестабільної ситуції в країні це призведе до погіршення її
засобів існування та способу життя, погіршить її соціальне становище і
поставить під загрозу стан її здоров'я.

З огляду на це, враховуючи середню тяжкість скоєного
ОСОБА_2 злочину, його позитивну характеристику, повне визнання своєї вини, щире
каяття, першу судимість, та те, що потерпілий ОСОБА_4 в суді не наполягав на
його суворому покаранні, колегія суддів вважає, що призначене судом першої
інстанції засудженому покарання не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину
і його особі, та є явно несправедливим внаслідок суворості. А тому приходить до
висновку про можливість виправлення ОСОБА_2
без відбування призначеного покарання, із застосуванням до нього положень ст.75
КК України, в зв'язку з чим вирок суду в частині покарання призначеного ОСОБА_2 підлягає зміні.

В той же час колегія не вбачає підстав для зменшення ОСОБА_2 строку
призначеного покарання, а тому апеляцію адвоката в цій частині залишає без
задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 365, 366, 367,
372, 377 КПК України колегія суддів -

ухвалила:

Апеляцію адвоката
ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 13 березня
2007 року, яким ОСОБА_2 було
визнано винним і засуджено по ч.2 ст.296 КК України змінити.

Застосувати до ОСОБА_2
положення ст.75 КК України і вважати його засудженим по ч.2 ст.296 КК
України до одного року і шести місяців обмеження волі із звільненням від
відбування призначеного покарання з випробуванням при умові, якщо протягом
одного року іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені
на нього судом наступні обов'язки :

· не
виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи ;

· повідомляти
орган кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання роботи або
навчання ;

· періодично
з'являтися для реєстрації в орган кримінально-виконавчої системи у вказані цим
органом дні.

В решті залишити
вирок без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно і може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом шести
місяців з дня її проголошення.