Справа № 727/1113/15-к
Провадження № 1-кп/727/95/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2015 року. Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю сторін судового провадження:
прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
потерпілої - ОСОБА_6 ,
- вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 17 січня 2006 року за ст.185 ч.1 КК України до одного року позбавлення волі, звільнився 20 липня 2006 року умовно-достроково на 5 місяців 29 днів;
- вироком Садгірського районного суду м. Чернівців від 23 квітня 2009 року за ст.286 ч.1 КК України до одного року шести місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки, звільнився 12 травня 2010 року умовно-достроково на 6 місяців 14 днів;
- вироком Тернопільського міськрайонного суду від 26 вересня 2012 року за ст.185 ч.2 КК України до двох років позбавлення волі, звільнився 03 квітня 2014 року по відбуттю строку покарання,
в скоєнні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи засудженим вироком Тернопільського міськрайонного суду від 26 вересня 2012 року за ст.185 ч.2 КК України до двох років позбавлення волі за скоєння крадіжки чужого майна, в період незнятої та непогашеної судимості за цим вироком, повторно 22 січня 2015 року о 08 годині, знаходячись в салоні тролейбуса маршруту № 5, який рухався по вулиці Головній від зупинки «Боженко» до зупинки «Соборна площа» м. Чернівців, з сумки потерпілої ОСОБА_6 , яка також їхала в цьому тролейбусі, таємно викрав гаманець вартістю 50 грн., в якому знаходились гроші в сумі 220 грн. та 50 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно сумі 788 грн. 38 коп., пенсійне посвідчення та соціальний проїзний квиток на її ім`я, студентський квиток на ім`я ОСОБА_9 , дисконтні картки, фотографія, фіскальні чеки, які для потерпілої матеріальної цінності не представляють, а всього майна на суму 1058 грн. 38 коп., завдавши потерпілій матеріальної шкоди на цю суму, з викраденим з місця вчинення злочину скрився, розпорядившись ним на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ст.185 ч.2 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, його дії за цією статтею кваліфіковані правильно.
ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні даного злочину визнав повністю. Крім повного визнання своєї винуватості ОСОБА_5 , його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, підтверджується доказами, зазначеними в обвинувальному акті, з якими він погодився в судовому засіданні.
Обвинувачений ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_6 на підставі ст.ст.468, 469, 471 КПК України до початку судового засідання 17 лютого 2015 року уклали угоду про примирення на тих умовах, що ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у таємному викраденні 22 січня 2015 року приблизно о 08 годині в салоні тролейбуса маршруту № 5, який рухався по вулиці Головній від зупинки «Боженко» до зупинки «Соборна площа» м. Чернівців, з сумки потерпілої ОСОБА_6 гаманця вартістю 50 грн., в якому знаходились гроші в сумі 220 грн. та 50 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно сумі 788 грн. 38 коп., а всього майна на суму 1058 грн. 38 коп. та відшкодував потерпілій спричинену його діями матеріальну шкоду в цій сумі.
Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_5 за ст.185 ч.2 КК України у вигляді шести місяців арешту.
На момент підписання угоди про примирення потерпіла ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_5 розуміли наслідки укладення такої угоди, викладені в ст.473 КПК України, і підстави оскарження обвинувального вироку в апеляційному порядку (ст.394 ч.3 п.2) КПК України) та касаційному порядку (ст.424 ч.3 п.2) КПК України), про що їм було роз`яснено.
Обвинувачений ОСОБА_5 відмовився від здійснення прав, передбачених ст.474 ч.5 п.1) КПК України, а потерпіла ОСОБА_6 погодилась з тим, що буде позбавлена права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за даний злочин (окрім випадку невиконання ним у подальшому умов угоди) і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.
Обвинувачений ОСОБА_5 розуміє, що в разі невиконання ним угоди про примирення (ст.476 КПК України) потерпіла ОСОБА_6 має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та вимагати судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Також ОСОБА_5 розуміє, що умисне невиконання цієї угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 підтвердили факт примирення, просять затвердити укладену між ними угоду про примирення і призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді шести місяців арешту.
Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє своє право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочину, у вчиненні якого його обвинувачують, та роз`яснено його права, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України. Також з`ясовано у потерпілої ОСОБА_6 , що вона розуміє наслідки затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 КПК України.
Судом встановлено, що укладення угоди про примирення сторонами є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а сама угода відповідає вимогам закону та нормам КПК України.
Кваліфікація вчиненого ОСОБА_5 злочину за ст.185 ч.2 КК України є вірною і не підлягає іншій кваліфікації, в тому числі за більш тяжкий злочин, ніж той, щодо якого передбачена можливість укладення цієї угоди про примирення.
Умови угоди про примирення відповідають інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Укладення угоди було добровільним і обвинувачений має можливість виконати взяті на себе за цією угодою зобов`язання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує умови угоди про примирення, укладеної 17 лютого 2015 року між ним та потерпілою ОСОБА_6 , і узгоджену сторонами міру покарання у вигляді шести місяців арешту, вважає, що таке покарання належить йому призначити з урахуванням тяжкості та обставин вчиненого злочину, суми викраденого, а також особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітнього сина.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367-371, 373-374, 474, 475 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про примирення, укладену 17 лютого 2015 року між обвинуваченим ОСОБА_10 та потерпілою ОСОБА_11 .
ОСОБА_12 визнати винним за ст.185 ч.2 КК України та призначити йому за цією статтею узгоджену сторонами міру покарання у вигляді шести місяців арешту.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишити домашній арешт.
Речові докази: гаманець, гроші в сумі 220 грн. та 50 доларів США, пенсійне посвідчення та соціальний проїзний квиток на ім`я ОСОБА_6 , студентський квиток на ім`я ОСОБА_9 , дисконтні картки, фотографію, фіскальні чеки, які передані потерпілій ОСОБА_6 , залишити їй за належністю.
На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України, зокрема: обвинуваченим з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; потерпілою з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання; нероз`яснення їй наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою та сьомою статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
СУДДЯ ОСОБА_13