Справа № 1-238 2007 рік
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2007 року Галицький
районний суд м. Львова

в складі: головуючого -
судді Стефанюка Б.Р.

при секретарі Стисько
О.І.

за участю
прокурора Пуд ляк Л.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, уродженки м. Львова, громадянки України, з середньою спеціальною
освітою, розлученої, непрацюючої, проживаючої: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого
ч.І ст.172 КК України,

встановив:

ОСОБА_1 будучи приватним підприємцем, протягом 2006 року прийняла на
роботу на ринок „ Добробут
" в м.
Львові без належного оформлення реалізатора ОСОБА_2 та інших осіб, яким
виплачувалась заробітна плата нижче законодавчо встановленої та без сплати
податків та інших загальнообов'язкових відрахувань, у зв"язку з цим на
вказаних осіб не поширювались гарантії, передбачені чинним законодавством про
працю та соціальне забезпечення як на працівників, чим грубо порушила вимоги
ст.ст.43, 45, 4 6 Конституції
України, ст.ст. 2, 5-1,
21, 22, 24, 29, 50, 54, 94, 95 Кодексу Законів про працю України та ст.ст.1, 5, 12, 15
закону України „Про оплату праці".

Підсудна ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у
інкримінованому їй злочині визнала повністю та дала показання, що впродовж 2006
року вона, будучи суб"єктом підприємницької діяльності орендувала
приміщення на ринку „Добробут" в м. Львові де здійснювала реалізацію
готового жіночого одягу. Для здійснення своєї діяльності вона протягом 2006
року використовувала працю декількох найманих працівників, однак лише одна
працівниця ОСОБА_2 працювала в неї більш тривалий час - біля 5 місяців, з літа
2006 року до кінця року, а всі інші виходили на роботу лише на декілька днів.
ОСОБА_2. працювала в неї неповний робочий день і вона їй платила за місяць
деколи 100, а деколи
150 гривень.
Про те ,що в неї працює ОСОБА_2. вона відображала в звіті 1-ДФ, який здала в
податкову інспекцію. ОСОБА_2 вона офіційно на роботу не оформляла. Жодних
записів в трудову книжку вона не здійснювала, а також не здійснювала
відрахування з зарплати, яку виплачувала ОСОБА_2 На даний час вона
підприємницької діяльністю не займається. Розкаюється у вчиненому, просить
суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини підсудною у вчиненому злочині, її вина
доводиться іншими зібраними по справі доказами, однак суд визнає недоцільним
дослідження цих доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки проти
цього не заперечують учасники судового розгляду і такі ніким не оспорюються.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що
підсудна ОСОБА_1 вчинила грубе порушення законодавства про працю, тобто вчинила
злочин, передбачений ч.І ст.172 КК України.

Обираючи вид та міру покарання підсудній, суд враховує характер та ступінь суспільної
небезпеки вчиненого, особу підсудної: раніше не судима, позитивно
характеризується за місцем проживання.

Пом'якшуючими покарання обставинами є щире каяття, обтяжуючих покарання
обставин суд не знаходить.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що підсудній слід призначити покарання
у вигляді штрафу в межах санкції статті, за якими кваліфіковано її дії.

Керуючись ст.ст.323,324 КПК України, суд

засудив :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.І ст.172 КК
України та призначити їй покарання у вигляду 510 (п'ятсот десять) гривень штрафу.

Міру запобіжного заходу, щодо засудженої ОСОБА_1 до вступу вироку в законну
силу, залишити раніше обрану -
підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Вирок може бути
оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 15-ти діб з моменту
його проголошення.