Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/358/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.06.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та в її інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Широке Широківського району Дніпропетровської області, українку, громадянку України, працюючу медичною сестрою у відділенні консультативної поліклініки Кіровоградської обласної лікарні, не одружену, яка має середньо-спеціальну освіту, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винною та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 1824 грн. 93 коп., 1 500 грн. моральної шкоди та 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Зазначеним вироком ОСОБА_8 визнана винною та засуджена за умисне легке тілесне ушкодження. Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

09.09.2014 року близько 12:00 год. ОСОБА_8 перебуваючи на своєму робочому місці, в приміщенні кабінету гастроентеролога № 41 на 2-му поверсі відділення консультативної поліклініки Кіровоградської обласної лікарні за адресою: м. Кіровоград, пр. Університетський, 2/5, корп. 1, в ході сварки з ОСОБА_9 , що раптово виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, нанесла один удар кулаком лівої руки в область грудної клітки з лівої сторони та три удари кулаком правої руки в область правого плеча ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_8 схопила обома руками ОСОБА_9 за передпліччя правої руки, внаслідок чого заподіяла ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці правої плечової кістки, правому плечі, лівій молочній залозі, саден на правому передпліччі, правому променево-зап`ясному суглобі, в ділянці проксимальної фаланги 2 пальця правої кисті, правому плечі, які згідно висновку судово - медичної експертизи № 991 від 10.09.2014 року відносяться до категорії легкої ступені тяжкості.
В апеляційних скаргах обвинувачена та захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах останньої просять вирок районного суду скасувати у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, при ухваленні даного вироку та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення.

Свої доводи мотивують тим, що районний суд при ухваленні вироку стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 не об`єктивно оцінив наступні докази.

Апелянти зазначають, що районним судом визнано доказом посадову інструкцію обвинуваченої, яка містить тільки інформацію про посадові обов`язки працівника.

Окрім цього, скаржники вказують що відповідно до висновку СМЕ № 1296/991 від 06.11.2014 року не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень, при обставинах на які вказують потерпіла ОСОБА_9 і свідок ОСОБА_11 , а при розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, на допиті, ОСОБА_11 вказав, що він перебуваючи на робочому місці, не бачив як розвиваються події, оскільки у нього на прийомі була пацієнтка.

Разом з тим, обвинувачена в своїй апеляційній скарзі зазначає, що у висновках СМЕ № 991 від 10.09.2014 року та СМЕ № 1296/991 від 06.11.2014 року у відповідній графі немає підпису експерта на підтвердження того, що він попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та що вказані висновки не містять докладного опису проведеного дослідження, методів і методик застосованих у дослідженні.

Також, апелянти зазначають, що суд перекрутив факти, вказавши, що доводи ОСОБА_8 про те, що вона не наносила тілесні ушкодження потерпілій, спростовуються сукупністю доказів, а насправді ОСОБА_8 не вказувала на те, що вона не наносила тілесних ушкоджень потерпілій, а говорила що внаслідок конфлікту, який виник, схопила за плечі потерпілу ОСОБА_9 для того, щоб заспокоїти останню. Внаслідок чого, могли утворитися тілесні ушкодження, але вказані дії не є підставою для притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, так як ці дії не утворюють складу злочину, оскільки вчинені з необережності та не несли прямого умислу.

В частині цивільного позову, скаржники стверджують, що суд першої інстанції, не розбираючись та не мотивуючи належним чином свого рішення, повністю задовільнив розмір матеріальної шкоди, витрат на правову допомогу та частково моральну шкоду.

Свої доводи мотивують, тим що потерпілою ОСОБА_9 , на підтвердження матеріальної шкоди, надано епікриз, що потерпіла перебувала на лікування у неврологічному відділенні з діагнозом гіпертонічний криз, а потерпіла, як видно з вищевказаного епікризу, вже 5 років спостерігається у лікаря з діагнозом гіпертонічна хвороба.

В апеляційних скаргах, апелянти зазначають, що з наданих потерпілою суду квитанцій не зрозуміло для яких цілей були придбані вказані препарати, а також, що потерпілою не надано лист призначення лікаря, за допомогою якого можна було б встановити які ліки застосовувались для лікування та їх кількість.

Також, скаржники зазначають, що судом першої інстанції задоволено моральну шкоду тільки на підставі фрази потерпілої про втрату соціальних зв`язків та переживання, а суду потерпіла не змогла пояснити в чому саме полягає моральна шкода завдана обвинуваченою.

Окрім цього, апелянти вказують на неправомірне стягнення з обвинуваченої витрат на правову допомогу, так як, окрім квитанції, яка не має затвердженої форми та не перевіряється фіскальними службами, не надано жодних доказів, які б підтверджували саме суму в 2000 грн. витрачених на правову допомогу.

Заслухавши доповідача, обвинувачену, яка підтримала свою апеляційну скаргу та відмовилась від апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 в її інтересах, оскільки її скарга більша за об`ємом, захисника-адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченої, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, потерпілу ОСОБА_9 , яка просила вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в її інтересах підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Так, обвинувачена ОСОБА_8 , як в суді першої інстанції та і в суді апеляційної інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала повністю, зазначивши, що не мала умислу на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень. Незважаючи на повне невизнання своєї вини, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України в повному обсязі доведена сукупністю належних та допустимих доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , які вона надала суду першої інстанції, згідно з якими вона 09.09.2014 року знаходилась на своєму робочому місці у поліклінічному відділенні, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, пр. Університетський, 2/5, корп. 1 на ІІ-му поверсі. Знаходячись на робочому місці, вона передивлялася медичну документацію та побачила, що молодшою сестрою ОСОБА_12 було допущено помилки у консультативному висновку поліклініки. З даного приводу, близько 12:00 год. вона пішла до ОСОБА_13 , яка на той час знаходилася у кабінеті гастроентеролога №41. Зайшовши до вказаного кабінету, вона зробила зауваження ОСОБА_14 з приводу заповнення медичної документації. У відповідь, ОСОБА_15 сказала їй у грубій формі, щоб вона вийшла з кабінету. Але вона вирішила залишитись в кабінеті, щоб подивитися, як виконує свої посадові обов`язки ОСОБА_15 та присіла на стілець. В той час в кабінеті також знаходився лікар - гастроентеролог ОСОБА_11 . Коли вона сиділа на стільці, до неї підбігла ОСОБА_15 та вдарила її спочатку в праве вухо, після чого нанесла ще 3-4 удари в область в грудної клітини. Тому вона схопила ОСОБА_16 лівою рукою за халат та почала її тягти, щоб припинити її побиття, після чого ОСОБА_15 схопила її обома руками за праву руку та поцарапала її. Потім до них підбіг ОСОБА_11 , який їх розборонив, після чого вона швидко вийшла з кабінету, повідомила про це керівництво та зателефонувала до міліції.
- допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_11 показав суду, що 09.09.2014 року він знаходячись на своєму робочому місці, а саме в кабінеті № 41 на 2-му поверсі відділення консультативної поліклініки Кіровоградської обласної лікарні, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, пр. Університетський, 2/5, корп. 1, разом з ОСОБА_8 здійснював прийом громадян (хворих). Близько 12:00 год. до кабінету зайшла ОСОБА_9 , яка зробила зауваження ОСОБА_14 з приводу неправильного заповнення медичної документації, після чого ОСОБА_9 присіла за стілець та повідомила ОСОБА_14 що подивиться, як остання виконує свої службові обов`язки, що відповідно входить в посадові обов`язки ОСОБА_9 . ОСОБА_14 це не сподобалося, і остання почала розмовляти з ОСОБА_9 на підвищених тонах. В момент, коли ОСОБА_9 знаходилася в положенні сидячи на стільці, до неї підбігла ОСОБА_15 та правою рукою нанесла ОСОБА_9 один удар кулаком лівої руки в область лівої частини грудної клітки. ОСОБА_9 підвелася зі стільця і ОСОБА_15 нанесла їй три удари кулаком правої руки в область правого плеча. Далі ОСОБА_9 схопила ОСОБА_17 лівою рукою за халат, щоб заспокоїти її, але ОСОБА_15 схопила її обома руками за праву руку. Він підбіг до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , розборонив їх, після чого ОСОБА_9 вийшла з приміщення даного кабінету.
- посадовою інструкцією сестри медичної старшої відділення консультативної поліклініки, затвердженою 10.01.2013 р. головним лікарем Кіровоградської обласної лікарні, згідно якої старша медична сестра контролює ведення консультативного прийому хворих у поліклінічному відділенні, систематично здійснює обходи відділення та контролює проведення середнім медичним персоналом маніпуляцій, лікувальних та діагностичних призначень лікаря (Т.1 а.п. 16-20);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.10.2014 року, в ході якого ОСОБА_9 пояснила та показала при яких обставинах їй були спричиненні тілесні ушкодження. (Т. 1 а.п. 21-23 );
- протоколом проведення слідчого експерименту від 31.10.2014 року, в ході якого свідок ОСОБА_11 пояснив та показав при яких обставинах ОСОБА_9 були спричиненні тілесні ушкодження. (Т. 1 а.п. 26-28);
- висновком судово-медичної експертизи № 991 від 10.09.2014 року, згідно якого у ОСОБА_9 мались тілесні ушкодження у вигляді: синців в ділянці правої плечової кістки, правому плечі, лівій молочній залозі, саден на правому передпліччі (2), правому променево-зап`ясному суглобі (множинні), в ділянці проксимальної фаланги 2 пальця правої кисті, правому плечі. Дані тілесні ушкодження могли утворитись від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), могли утворитись у строк вказаний в постанові та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (Т. 1 а.п. 32);
- висновком судово-медичної експертизи № 1296/991 від 06.11.2014 року, згідно якого враховуючи локалізацію та взаємо розташування тілесних ушкоджень не виключається можливість їх утворення і при обставинах на які вказують як потерпіла ОСОБА_9 в протоколі проведення слідчого експерименту від 30.10.2014 року, так і свідок ОСОБА_11 в протоколі проведення слідчого експерименту від 31.10.2014 року (Т. 1 а.п. 36);
Аналізуючи вище викладені в їх сукупності докази, колегія суддів приходить до висновку, що вина ОСОБА_8 у спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 доведена в повному обсязі, а тому її дії правильно кваліфіковані районним судом за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Апеляційні доводи обвинуваченої про те, що у висновках СМЕ № 991 від 10.09.2014 року та СМЕ № 1296/991 від 06.11.2014 року у відповідній графі немає підпису експерта на підтвердження того, що він попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, спростовані під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження, в ході якого були витребувані та оглянуті оригіналів вказаних висновків СМЕ, і було встановлено, що в даних висновках наявні відповідні підписи експертів.

Апеляційні твердження обвинуваченої, що висновки СМЕ № 991 від 10.09.2014 року та СМЕ № 1296/991 від 06.11.2014 року не містять докладного опису проведеного дослідження, методів і методик застосованих у дослідженні, колегія суддів не приймає до уваги, так як законність згаданих висновків експертів жодним учасником кримінального провадження не ставилася під сумнів та не заявлялись клопотання про проведення повторної експертизи.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_8 та в її інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 , яка вказує, що обвинувачена не мала на меті наносити тілесні ушкодження потерпілій, а лише схопила її за плечі з метою припинити конфлікт, який у них виник та при цьому свідок ОСОБА_11 не бачив, які дії відбувались в кабінеті, оскільки на той час у нього на прийомі був пацієнт, на переконання колегії суддів не спростовують висновків суду про доведеність вини ОСОБА_8 за фактом спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 . Так, сама обвинувачена не заперечувала того факту, що хапала потерпілу за плечі, тобто фізично спрямовувала свої дії на припинення конфлікту, та в свою чергу розуміла, що внаслідок таких дій можуть настати негативні наслідки у виді спричинення тілесних ушкоджень, що в свою чергу і стало результатом таких дій. Таким чином, доводи апелянтів щодо відсутності умислу на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає безпідставними, адже вони спростовуються, як показаннями самої обвинуваченої, потерпілої, так і висновком судово-медичної експертизи, який підтверджує спричинення обвинуваченою легких тілесних ушкоджень потерпілій. Показання свідка ОСОБА_11 , які він надав суду першої інстанції жодним чином не спростовують факт нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , оскільки свідок не бачив самого механізму нанесення таких ушкоджень, однак підтвердив факт конфлікту, який виник між ними і внаслідок якого потерпілій були спричинені тілесні ушкодження, що вказує на наявність причинного зв`язку між діями обвинуваченої та настанням негативних наслідків у виді спричинених тілесних ушкоджень.

Також не обґрунтованими є доводи апелянтів, з приводу того, що судом першої інстанції безпідставно визнано в якості доказу посадову інструкцію обвинуваченої, адже вона жодним чином не доводить та не спростовує вину обвинуваченої, однак підтверджує факт працевлаштування останньої та коло її обов`язків, що також необхідно враховувати під час розгляду провадження.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 районний суд в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які закріплені в ст.ст. 50, 65 КК України, належним чином врахувавши тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання та обґрунтовано призначив покарання у виді штрафу.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись із розміром призначеного судом першої інстанції покарання, у виді штрафу, а саме у розмірі пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громад, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 53 КК України передбачено, що розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.
Як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 , обвинувачена має на утриманні сина студента, який навчається у іншому місті та скрутне матеріальне становище, так як має посадовий оклад у розмірі 1474 грн. Зазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок в частині призначеного покарання, зменшивши суму штрафу, яку визначив суд першої інстанції.

Що стосується висновку суду про необхідність часткового задоволення цивільного позову, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди змінити, відмовивши в задоволенні стягнення суми матеріальної шкоди та зменшивши розмір моральної шкоди, з наступних підстав.

Так, з цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 та додатків до нього слідує, що після спричинення останній тілесних ушкоджень, вона вимушена була проходити курс лікування, у зв`язку із чим нею були понесені витрати матеріального характеру. Як слідує із висновку судово медичної експертизи № 991 від 10.09.2014 року, потерпілій були спричинені тілесні ушкодження вигляді синців в ділянці правої плечової кістки, правому плечі, лівій молочній залозі, саден на правому передпліччі, правому променево-зап`ясному суглобі, в ділянці проксимальної фаланги 2 пальця правої кисті, правому плечі, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. При цьому, надані потерпілою фіксальні чеки та квитанції, які засвідчують витрати останньої на медикаменти, містять перелік препаратів та процедур, які використовувалися потерпілою для лікування та діагностики гіпертонічних захворювань. При цьому, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що загострення гіпертонічного кризу сталося через отримання потерпілою тілесних ушкоджень. Таким чином, колегія суддів вважає, що потерпіла не довела обґрунтованість спричиненої їй матеріальної шкоди, а тому в частині цивільного позову, що стосується стягнення матеріальної шкоди слід відмовити.
Що стосується рішення суду першої інстанції з приводу цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої моральної шкоди в сумі 1 500 грн., колегія суддів не може погодитись із таким висновком районного суду виходячи з такого.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, як достовірно встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_8 спричинила потерпілій ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження. Внаслідок протиправних дій обвинуваченої потерпілою були понесені, як фізичні так і моральні страждання. Як вже зазначалось вище, ОСОБА_8 на даний час має скрутне матеріальне становище, адже отримує мінімальну заробітну плату та утримує сина, який є студентом та навчається у ВНЗ іншого міста. Таким чином, враховуючи характер тілесних ушкоджень, фізичні і моральні страждання потерпілої, а також матеріальний стан обвинуваченої, колегія суддів вважає, що співрозмірним понесеним потерпілою моральним та фізичним стражданням буде моральна шкода в розмірі 500 грн.
Доводи викладені у апеляційних скаргах обвинуваченої та захисника-адвоката ОСОБА_7 в її інтересах, щодо неправомірного стягнення з неї витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в матеріалах кримінального міститься квитанція захисника-адвоката ОСОБА_10 виписана на ім`я потерпілої ОСОБА_9 з сумою вартості послуг адвоката 2000 грн.(Т.2 а.п. 73), що підтверджує розмір витрат на правову допомогу.

Зважаючи на все вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність зміни вироку у частині призначеного покарання та у частині задоволеного цивільного позову.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та в її інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 лютого 2015 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України в частині призначеного покарання, змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 лютого 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову змінити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 500 (п`ятсот) гривень у відшкодування моральної шкоди.

В частині стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальної шкоди, вирок суду скасувати.

У стягненні з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальної шкоди у сумі 1824 (одна тисяча вісімсот двадцять чотири), 93 грн., відмовити.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4