АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/2153/14-к Номер провадження 11-кп/786/264/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 27 січня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, одруженого, раніше судимого,-

- 17.08.2004 року Лубенським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України із іспитовим строком на 1 рік;

- 16.11.2004 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст.186 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- 10.12.2004 року Лубенським районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч. 2 ст. 289, ст. 304, ст. 70, ст.71 КК України на 6 років позбавлення волі. За постановою Ленінського районного суду м.Полтави від 30.10.2008 року звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково на не відбуте покарання строком 1 рік 10 місяців 10 днів;

- 23.07.2009 року Лубенським районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ст.ст. 69, 70, 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. 21.11.2013 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

- 08.10.2014 року Карлівським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України із іспитовим строком на 1 рік,

засуджено за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 08.10.2014 року та остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертизи в розмірі 294 грн. 84 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК вирішено долю речових доказів.
За змістом вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він, будучи засудженим Карлівським районним судом 08.10.2014 за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та до набрання вироком законної сили, повторно, 24.10.2014 року, близько 23 години, перебуваючи на території господарства ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 , умисно, шляхом виймання скла з віконної шибки, проник до будинку та таємно викрав велосипед марки «Аіст», вартістю 600 грн., та 1 мішок з горіхами вагою 10 кг, загальною вартістю 181 грн., заподіявши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 781 грн.

Продовжуючи злочинну діяльність, 30.10.2014 року близько 01 год., ОСОБА_7 , за тією ж самою адресою тим же способом, проник до сараю, що належить ОСОБА_8 , звідки таємно викрав автозапчастини та інших побутові речі загальною вартістю 2716 грн., заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на цю суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає призначене йому покарання надмірно суворим і просить звільнити його від його відбування з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України та скасувати запобіжний захід у виді ув`язнення. На обґрунтування своїх вимог посилається на позитивну характеристику, визнання вини і каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачується.

Крім того, на думку апелянта, місцевий суд невірно призначив йому покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, оскільки злочини він вчинив до набрання законної сили вироку Карлівського районного суду від 08.10.2014 року щодо нього, а тому вважає, що остаточне покарання сукупністю злочинів йому мало б призначатись за правилами ч.4 ст. 70 КК України.

Інші учасники провадження вирок суду не оскаржували.
Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 про законність і обґрунтованість судового рішення та безпідставність поданої апеляції, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав до її задоволення.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку суду та правильність правової кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Твердження апелянта про те, що районний суд не дотримався усіх приписів закону, що регламентують призначення кримінального покарання та призначив йому надмірно суворе покарання, не заслуговують на увагу.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.
Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_7 будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, не працював.

В черговий раз 8 жовтня 2014 року був засуджений за вироком Карлівського райсуду за ч.3ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, але через декілька днів, до набрання цим вироком чинності, знову вчинив нові крадіжки пов`язані з проникненням у житло та господарське приміщення, за що обґрунтовано засуджений за даним вироком.

За таких обставин при обранні остаточного покарання винному місцевий суд, всупереч доводів апелянта, правомірно керувався приписами ст.71 КК України яка прописує правила призначення покарання у випадку вчинення особою нового злочину не тільки після, а й до набрання вироком чинності.
Згідно з частиною першою указаної статті, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 умисного злочину, конкретні обставини справи, розмір та характер заподіяної шкоди, дані про особу винного, його щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину.
Отже, з урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про надмірну суворість покарання, наявність додаткових обставин та підстав для помякшення покарання та неправильне призначення покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ті обставини, на які посилається апелянт, належно були враховані судом першої інстанції, який обрав ОСОБА_7 за вчинене справедливе покарання.

Не вбачає колегія суддів і ніяких правових підстав до скасування обраного йому судом при постановленні вироку, на проголошення якого ОСОБА_9 не з`явився, запобіжного заходу у виді утримання під вартою.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 27 січня 2015 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
(підпис) (підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом Суддя: ОСОБА_2