Ухвала

іменем україни

18 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_14,
суддів: при секретарі за участю прокурора захисника засудженогоОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18., ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000695, за обвинуваченням

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз: вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі та звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 березня 2014 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185 КК України , ч. 3 ст. 185 КК України і ч. 3 ст. 187 КК України .

Призначено покарання ОСОБА_7:

- за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі,

- за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі,

- за ч. 3 ст. 187 КК України 7 років позбавлення волі, з конфіскацією всього особистого майна.

Відповідно до ст. 70 КК України , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі, з конфіскацією всього особистого майна.

На підставі ст. 71 КК України , до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2013 року, і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців, з конфіскацією всього особистого майна.

Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 7 серпня 2014 року вирок районного суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного засудженому покарання скасовано.

Призначено ОСОБА_7 за ч. 3 ст.187 КК України

покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього

майна, яке є його власністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Арбузинського районного суду

Миколаївської області від 30 жовтня 2013 року та остаточно призначено

ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

В решті вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення по справі та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо нього в суді першої інстанції. Своє прохання обґрунтовує тим, що суд, допустив однобічність та неповноту судового слідства, обґрунтував своє рішення суперечливими та неправдивими показаннями свідків. Вказує, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України не доведена. На обґрунтування своїх доводів посилається на те, що розслідування та розгляд даного провадження проведено поверхнево; всі докази його вини були отримані з порушенням вимог процесуального законодавства. Крім того вважає, що суд не перевірив його показання. В справі є багато невідповідностей на які суд не звернув увагу при винесенні вироку.

В запереченнях на касаційну скаргу засудженого потерпіла ОСОБА_8, вважаючи вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 законним і обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Як убачається з вироку суду, ОСОБА_7 засуджено за те, що він, 8 листопада 2013 року приблизно об 11 годині 00 хвилин перебував в приміщенні Арбузинської центральної лікарні, розташованої за адресою: Миколаївська область, Арбузинський район, смт. Арбузинка, вул. Леніна, 88, та реалізуючи корисливий умисел на таємне викрадення чужого майна, і переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, спробував з допомогою накидного гайкового ключа, шляхом віджиму, зламати замок дверей кабінету № 32, але в нього нічого не вийшло. Тоді ОСОБА_7 здійснив удар правим плечем, в двері, замок яких внаслідок сильного поштовху відчинився. Після цього ОСОБА_7 перебуваючи в приміщенні кабінету, вчинив крадіжку жіночої шкіряної сумочки вартістю 600 гривень, в якій на момент крадіжки знаходились: жіноча косметичка, вартістю 300 гривень; гаманець, вартістю 150 гривень та грошові кошти в сумі 1580 гривень.

Після вчинення злочину ОСОБА_7, розпорядився викраденим на власний розсуд, та завдав потерпілій ОСОБА_9, майнову шкоду на загальну суму 2630 гривень.

Крім цього, 9 листопада 2013 року приблизно о 4 годині, ОСОБА_7 маючи корисливий умисел спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, одягнув на себе виготовлену власноруч маску і тримаючи в одній руці господарські вила, а в іншій газовий балончик «ШИП-1», протиправно зайшов до двору будинку АДРЕСА_1, належного ОСОБА_10 Знаходячись на території домоволодіння ОСОБА_7 знаючи, що ОСОБА_10 перебуває в будинку одна, став чекати поки потерпіла відчинить двері до приміщення веранди будинку.

Приблизно о 4 годині 5 хвилин ОСОБА_10 відчинила двері веранди, з метою перевірити, що відбувається на подвір'ї будинку. Реалізуючи свій корисливий умисел на напад з метою протиправного заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 увірвався до приміщення веранди де напав на ОСОБА_10 бризнувши їй в лице газовим балончиком та погрожуючи застосуванням господарських вил, що виразилося в тичкових ударах в площину її тіла. Таким чином ОСОБА_7 створив реальну загрозу життю та здоров'ю потерпілої. Під час злочинних дій ОСОБА_10 схопилася однією рукою за металеву частину вил, а іншою стягнула маску з обличчя ОСОБА_7 Не втримавшись на ногах, ОСОБА_7 упав на ОСОБА_10, спричинивши їй таким чином тілесні ушкодження у виді колотої рани в районі лівого плеча.

Підвівшись, ОСОБА_7 почав вимагати у ОСОБА_10 грошові кошти. Не реагуючи на його вимоги, вона продовжувала утримувати вістря вил. Намагаючись забрати вила, ОСОБА_7 наніс їй 2 удари рукою в обличчя та удар ногою по тулубу. Захищаючись, ОСОБА_10 нанесла йому декілька ударів дерев'яним бруском. Після цього, ОСОБА_7 втік з місця скоєння злочину, не заволодівши коштами потерпілої.

21.11.2013 р., приблизно о 1 год., в смт. Арбузинка, ОСОБА_7, повторно, таємно викрав сітку «рабицю», довжиною 21 м. загальною вартістю 504 грн., з огорожі території станції пом'якшення води комунального підприємства «Вода-АР», розташованої по вул. Східній.

01.12.2013 р., о 9 год. 05 хв., в смт. Арбузинка, ОСОБА_7, діючи з умислом на викрадення чужого майна, повторно, зайшов до магазину «Меркурій», розташованого по вул. Шевченка, 187 «а». Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, увійшов до підсобного приміщення магазину. Там викрав зі стелажу жіночу сумку, в якій знаходилися кондитерські вироби на загальну суму 85 грн. 08 коп. та гроші в сумі 65 грн.

Увійшовши потім до зали магазину, він викрав з висувної шухлядки прилавку мобільний телефон «Samsung GT-3200», вартістю 400 грн., а з іншої шухлядки поряд з касовим апаратом - 3 пачки цигарок, вартістю 9 грн.

Зазначеними діями заподіяв продавцю магазину ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 577 грн. 08 коп.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6, які підтримали касаційну скаргу засудженого та просили пом'якшити йому покарання, думку прокурора ОСОБА_18., який не підтримав касаційну скаргу засудженого та просив залишити її без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Засудженим ОСОБА_7 у касаційній скарзі порушуються питання про перегляд судових рішень щодо нього у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неповнотою судового слідства. Проте, зазначені обставини були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанцій, та їм дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 438 КПК України, вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. Тому, при розгляді доводів касаційної скарги засудженого, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами.

Викладені у вироку висновки суду щодо доведеності винності ОСОБА_12 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України, при встановлених у вироку суду обставинах, підтверджені розглянутими у судових засіданнях доказами, і є правильними та обґрунтованими.

Вина засудженого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у встановленому законом порядку доказами, які досліджувались судом. Так, суд обґрунтовано поклав в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним, показання засудженого ОСОБА_7 в судовому засіданні, який провину у скоєних злочинах визнав повністю, показання потерпілих ОСОБА_9, ОСОБА_10, представника потерпілого ОСОБА_13, які узгоджуються між собою та які суд дослідив у відповідності до вимог процесуального закону.

Як убачається з вироку апеляційного суду, кримінальна справа розглядалась за апеляцією потерпілої ОСОБА_10, в якій порушувалось питання про скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 у зв'язку з невідповідністю призначеного судом першої інстанції покарання засудженому внаслідок м'якості.

Судами правильно встановлені фактичні обставини справи та дана відповідна кваліфікація діям засудженого, які не були оскаржені учасниками процесу, в тому числі і засудженим ОСОБА_7 в апеляційному порядку

Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України.

Доводи касаційної скарги засудженого щодо допущення апеляційним судом порушень кримінального закону в частині встановлення фактичних обставин справи та їх кримінально-правової оцінки, розцінюються колегією суддів як безпідставні, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій в разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд обґрунтовано визначив ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, дані про особу винного, а також характер і тяжкість вчинених засудженим злочинів, обставини вчинених ним кримінальних правопорушень. Крім того апеляційний суд зазначив, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ОСОБА_7, який раніше неодноразово судимий, судимості якого не зняті і не погашені, вчинив крадіжку чужого майна, два епізоди крадіжки чужого майна з проникненням у приміщення та обставини вчинення засудженим розбійного нападу щодо особи похилого віку, що в свою чергу і дало апеляційному суду можливість зробити висновок про невідповідність призначеного ОСОБА_7 судом першої інтонації покарання тяжкості вчинених ним злочинів та його особі внаслідок м'якості.

Крім того, при призначенні покарання засудженому ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, апеляційний суд обґрунтовано застосував принцип часткового складання покарань, оскільки ОСОБА_7 вчинено декілька злочинів, які відносяться до категорії особливо тяжкого та тяжкого.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни судового рішення щодо ОСОБА_7, колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 7 серпня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ ________________

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16