Справа № 581/817/14-к
Провадження № 1-кс/581/55/14
УХВАЛА

04 грудня 2014 року слідчий суддя Липоводолинського районного суду Сумської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

скаржника - ОСОБА_3 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження від 19 листопада 2014 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000345 від 12 листопада 2014 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

в с т а н о в и в :

01 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаною скаргою.

Незаконність постанови мотивувала тим, що слідчий не вчинила необхідного обсягу слідчих дій для встановлення шахрайського заволодіння її коштами шляхом обману з боку її чоловіка, а саме навіть не допитала заявницю, обмежившись письмовими матеріалами.

У судовому засіданні скаржник свої доводи підтримала. Наголошувала на проведенні необхідного обсягу слідчих дій та притягнення її чоловіка до кримінальної відповідальності за шахрайство.

Слідчий ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши доводи скаржника, вивчивши матеріали скарги та кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Зважаючи на відсутність у матеріалах кримінального провадження відомостей про дату отримання скаржником (а не направлення слідчим) постанови про закриття кримінального провадження від 19 листопада 2014 року, вважаю що строк її оскарження не пропущено.

Відповідно до ст.7 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є законність, яка, згідно з ч.2 ст.9 КПК України полягає в обов`язку прокурора, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його вирішення, а тому провадження має закриватись після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Відповідно до ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 12 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Липоводолинського РВ УМВС України в Сумській області з заявою про вчинення її чоловіком ОСОБА_5 стосовно неї шахрайських дій, яка того ж дня була внесена до ЄРДР за №0000345 та передана для подальшого розслідування слідчому органів внутрішніх справ ОСОБА_4 .

Слідчими діями встановлено, що із 19 жовтня 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вересні 2013 року ОСОБА_3 попрохала свого чоловіка реалізувати придбаний нею у березні цього ж року планшет, на що ОСОБА_5 погодився. Зазначене підтверджується наданими під час допиту показами обох з подружжя.

Однак заявниця вказує, що чоловік не повертав їй виручені від продажу планшета кошти у розмірі 2000 грн., а він вказує, що сплатив їх на банківський рахунок, на який вказала дружина.

Також, 20 січня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого вона на строк 24 місяці отримала 19999 грн. 55 коп., з яких 16447 грн. на споживчі цілі, 3552 грн. 55 коп. на оплату страхування, зі сплатою за користування коштами 18 процентів.

Із протоколу допиту ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вбачається, що зазначені кошти були використані на закупівлю живою худоби для забою та подальшого її продажу. Сама заявниця зазначає, що протягом жовтня 2013 року по травень 2014 року її чоловік дійсно займався вказаним підприємництвом та перепродував за місяць близько 20 голів свиней. Також вказували, що до травня 2014 року погашення кредиту відбувалось ОСОБА_5 .

На даний час заявниця разом із дитиною проживає у своїх батьків у с.Московське Липоводолинського району, а її чоловік у своїх батьків у с.Саї того ж району.

Відповідно до ч.6, 9 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносин регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо договір укладено в інтересах сім`ї, а майно, одержане за цим договором, фактично використане на задоволення потреб сім`ї.

Об`єктивною стороною злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, є заволодіння чужим майном шляхом обману або зловживання довірою.

Як вбачається із матеріалів, обидва випадки, на думку заявниці шахрайства, відбулися за час її спільного проживання з ОСОБА_5 . Вона сама запропонувала, а ОСОБА_5 погодився реалізувати планшет, про що обоє вказують у протоколах допиту. За таких обставин, заволодіння планшетом злочинним шляхом не відбулося, майно передано добровільно. Питання повернення зазначеного майна чи виручених за нього коштів регламентується Главою 83. «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» ЦК України.

Щодо отримання ОСОБА_3 кредиту, то зазначений правочин було вчинено у період спільного, в шлюбі, проживання з ОСОБА_5 . Від шлюбу подружжя на той час мало спільну дитину.

Тому, зважаючи на відсутність відомостей про використання отриманих коштів саме ОСОБА_5 , використання ним цих коштів не в інтересах сім`ї, беручи до уваги цільове призначення отриманого кредиту - споживчі цілі, слід дійти висновку про наявність у подружжя обопільного обов`язку погашати кредит, у тому числі за рахунок спільно нажитого майна. Крім того, у розумінні положень ст.65 СК України та ч.1 ст.190 КК України, отримані ОСОБА_3 20 січня 2014 року кредитні кошти не можуть бути для ОСОБА_5 чужими.

Та обставина, що чоловік заявниці відмовився самостійно сплачувати оформлений на неї кредит також не вказує на наявність у його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

За таких обставин, постанова слідчого про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження за №0000345 від 12 листопада 2014 року.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Сумської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1