У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.

суддів

Гошовської Т.В., Канигіної Г.В.

розглянула в судовому засіданні у
м. Києві 14 червня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
захисника ОСОБА_1 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 17
листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 січня 2007
року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

уродженця м. Києва, громадянина
України,

раніше судимого: 1) 21 червня 2001
року за ч. 1 ст. 229-1, ч. 2 ст. 229-6
КК України 1960 року на 3 роки позбавлення волі; 2) 27 грудня 2005 року за ч. 2 ст. 309 КК України на 3
роки позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, -

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за
сукупністю вироків ОСОБА_2 остаточно призначено 6 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 353
грн. 07 коп. судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 23 січня 2007 року вирок змінено: в порядку ст. 365 КПК України у
формулюванні обвинувачення мотивувальної частини вироку слово “немотивований”
замінено словами “під час конфлікту на ґрунті особистих стосунків”.

У решті вирок залишено без зміни.

ОСОБА_2 засуджено за те, що він 10
липня 2006 року приблизно о 5-ій годині у приміщенні залу гральних автоматів
ІНФОРМАЦІЯ_2 на ґрунті особистих стосунків умисно завдав удар ножем ОСОБА_3 в
живіт, спричинивши останньому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в
момент заподіяння.

У касаційній скарзі захисник
ОСОБА_1, вказуючи на однобічність та
неповноту досудового і судового слідства, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, істотне порушення кримінально-процесуального
закону та неправильне застосування кримінального закону просить постановлені
щодо ОСОБА_2 судові рішення скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд. При цьому посилається на те, що ОСОБА_2, заподіюючи потерпілому ОСОБА_3 тілесні ушкодження, перевищив межі необхідної оборони, тому його дії слід було кваліфікувати за ст. 124 КК України.
Крім того стверджує, що при розгляді справи судом було сфальсифіковано
процесуальні документи, зокрема рапорти слідчого Набока О.В. про те, що свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не
зможуть з'явитися у судове засідання з поважних причин.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи касатора, колегія суддів вважає, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню з таких підстав.

Винність ОСОБА_2 у вчиненні злочину
підтверджена сукупністю зібраних по справі, вірно оцінених та обґрунтовано
покладених судом в основу вироку доказів, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_3, свідка ОСОБА_6, даними протоколів
очних ставок, даними висновку
судово-медичної експертизи та показаннями самого ОСОБА_2

Так, із показань потерпілого
ОСОБА_3 вбачається, що, перебуваючи у приміщенні залу гральних автоматів
ІНФОРМАЦІЯ_2, він помітив як
ОСОБА_6 відскочив від ОСОБА_2. Не знаючи обставин справи, він підбіг до
ОСОБА_6 на допомогу і став поруч з ним, однак ОСОБА_2 одразу ж вдарив його
ножем у живіт (а. с. 46, 195).

Свідок ОСОБА_6 у своїх
показаннях пояснив, що під час конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_2, він
вдарив останнього ліктем в обличчя. Від удару ОСОБА_2 нахилився вбік, а коли
випрямився, то у нього в руках виявився ніж, яким він почав розмахувати,
висловлюючи погрози. Злякавшись, ОСОБА_6 почав відступати і в цей час побачив
біля себе ОСОБА_3, у якого на футболці в області живота була кров (а. с.
27, 51 зв., 199 зв.).

Засуджений ОСОБА_2 у судовому
засіданні фактично визнав ці показання правдивими, зазначивши при цьому, що ніж
дістав для самооборони у той час, коли нахилився від удару ОСОБА_6.
Розігнувшись, одразу наніс ножем удар в живіт ОСОБА_3, який на той час стояв
справа, тобто ніяких дій щодо нього не вчиняв (а. с. 192 зв.).

Винність ОСОБА_2 також
підтверджується даними протоколу очної ставки між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, в ході
якої потерпілий підтвердив свої показання; даними протоколу очної ставки
між ОСОБА_2 і ОСОБА_6, в ході якої
свідок також підтвердив свої показання (а. с. 56, 57).

Згідно з висновком судово-медичної
експертизи ОСОБА_3 було заподіяно колото-різане поранення живота, яке проникає
в черевну порожнину з наскрізним пораненням попереково-ободової кишки та інших
органів і як небезпечне для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. (а.
с. 62-63).

Що стосується показань
ОСОБА_2, в яких він стверджував, що ніж він застосував лише після того, як
ОСОБА_3 розбив пляшку і почав йому погрожувати, то суд першої і апеляційної
інстанції дав належну оцінку цим показанням і обґрунтовано прийшов до висновку
про те, що вони не відповідають дійсності.

Перевіркою матеріалів справи
не виявлено будь-яких даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 перебував у
стані необхідної оборони, у зв'язку із чим був змушений застосувати ніж.

За таких обставин вважати, що в
діях ОСОБА_2 відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України,
немає підстав.

Твердження захисника ОСОБА_1 у
касаційній скарзі про те, що при
розгляді справи судом були сфальсифіковані процесуальні документи, зокрема
рапорти слідчого Набока О.В. про те, що свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не
зможуть з'явитися у судове засідання з поважних причин, у зв'язку з чим їх показання були
оголошені у судовому засіданні, що призвело до однобічності і неповноти
судового слідства, є безпідставними.

Як убачається із матеріалів справи,
зазначені свідки не були очевидцями заподіяння ОСОБА_2 тяжких тілесних
ушкоджень потерпілому ОСОБА_3 Їх показання на досудовому слідстві про події,
які передували злочину та після його вчинення, фактично підтвердили як
потерпілий, свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, так і сам засуджений.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4
ст. 254 КПК України ОСОБА_4 і ОСОБА_5 викликали у судове засідання в якості
свідків відповідними повістками, в яких було зазначено про день і час слухання
кримінальної справи щодо ОСОБА_2 (а. с. 122, 124, 228).

За таких обставин вважати, що, не
допитавши безпосередньо у судовому засіданні свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5, суд
допустив неповноту та однобічність, яка могла вплинути на правильність
застосування кримінального закону, немає.

Що стосується доводів захисника про
надання слідчим суду недостовірних даних про неможливість явки свідків ОСОБА_4
та ОСОБА_5 у судове засідання, то як
убачається із матеріалів, доданих до касаційної скарги, прокуратурою м. Києва
скасовано постанову прокурора Деснянського району м. Києва про відмову в
порушенні кримінальної справи щодо слідчого Набока О.В. від 18 грудня 2006 року
і за даним фактом на даний час проводиться додаткова службова перевірка,
результати якої для юридичної оцінки дій ОСОБА_2 відношення не мають.

Істотних порушень кримінально-процесуального
закону, які б могли вплинути на правильність висновків судів першої та
апеляційної інстанції, колегією суддів по справі не виявлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

відмовити у задоволенні касаційної
скарги захисника ОСОБА_1

С У Д Д І:

Гошовська Т.В. Кравченко К.Т. Канигіна Г.В.