УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року липня „5" дня колегія суддів судової палати з кримінальних справ
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого -
Безверхого О.М. суддів - Демченка М.
О., Матуса В.В. з участю прокурора -
Лаврусь В.О. засудженого - ОСОБА_2
захисника - ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Суми кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_1 потерпілого ОСОБА_3, на вирок Ковпаківського районного суду
м. Сум від 14 травня 2007 року яким;

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1
судимий;

1.
13.09.1993 року за ч.3
ст. 140, 17, 42 КК України на три
роки позбавлення волі з конфіскацією майна.

2.
15.03.1993 року за ч.3
ст. 140, ч.2
ст. 140, 17, 215-3 4.2, 86-1, 43 КК України на шість років
позбавлення волі з конфіскацією майна.

3.
12.11.2003 року за
ст. 186 ч.2 КК України на чотири
роки позбавлення волі.

4.
25.01.2005 року за ч.3
ст. 185, ч.2 ст. 185,
70 ч.1, 70 ч.4 КК України на
п'ять років позбавлення волі. Звільнений 27.07.2006 року умовно достроково на
не відбутий строк 7 місяців 20 днів.

засуджений за
ч.4 ст.
296 КК України на три роки позбавлення волі. За ч.2 ст. 296 КК України на один рік позбавлення
волі.

Згідно ст. 70
ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

На
підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання
частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком у вигляді
шести місяців позбавлення волі, і
призначено три роки шість місяців позбавлення волі.

ОСОБА_4

Справа № 11 -499 / 2007
року Головуючий
у першій інстанції - Опімах Л.М.

Категорія
ч.4 ст. 296 КК України Доповідач - Демченко М. О.

ІНФОРМАЦІЯ_2,

в порядку ст. 89 КК України не судима;

засуджена за ч.2 ст.
296 КК України на один рік обмеження волі.

Доля речових
доказів вирішена в порядку вимог
ст. 81 КПК України.

За
вироком суду ОСОБА_2 і ОСОБА_4 визнані
винними і засуджені за вчинення злочинів за наступних обставин:

Так
14.10.2006 року близько 24 години ОСОБА_2
разом з ОСОБА_4, і ОСОБА_5
перебували в кв. АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 де вживали спиртні напої. Між
ОСОБА_5, та ОСОБА_2 виникла сварка в ході якої ОСОБА_2 безпричинно,
з надуманих мотивів та хуліганських спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх
дій, грубо порушуючи громадський порядок
з мотивів явної неповаги до суспільства,
діючи з особливою зухвалістю,
вдарив ОСОБА_5 кулаком в обличчя,
придавив за шию, завдавши при
цьому фізичного болю.

В цей
час ОСОБА_6 та ОСОБА_4, які стали
очевидцями цих дій, з метою припинення
хуліганських дій ОСОБА_2 , почали
відштовхувати його від ОСОБА_5. Не реагуючи на дії ОСОБА_6, ОСОБА_2
наніс їй удар кулаком в обличчя.

Намагаючись
уникнути продовження конфлікту ОСОБА_5 вийшов до коридору. ОСОБА_2 продовжуючи свої хуліганські дії, діючи умисно наніс йому удар ножем у
плече, спричинивши легкі тілесні
ушкодження.

Після
цього ОСОБА_2 і ОСОБА_4 перебуваючи в нетверезому стані вийшли на подвір'я
цього ж будинку де побачили ОСОБА_3, який повідомив про виклик працівників міліції.
ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 з надуманих
мотивів і з хуліганських спонукань,
усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, нанесли ОСОБА_2 декілька ударів по ногах та обличчю ОСОБА_3,
а ОСОБА_4, один
удар ногою в голову. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 були спричинені легкі
тілесні ушкодження, що не потягли за
собою короткочасного розладу здоров'я.

На вирок
суду ОСОБА_2 подав апеляцію в якій
вважає що суд невірно кваліфікував його дії за ч.4 ст.
296 КК України і ч.2 ст. 296 КК України так як у нього не було умислу
направленого на вчинення хуліганства. Він вважає, що його дії слід кваліфікувати за ст.
125 чі КК України . Звертає увагу на те,
що всі протиправні дії по відношенню до потерпілих були викликані
протиправною поведінкою самих потерпілих.

Захисник
ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2
в апеляції ставить питання про те що кваліфікація дій за ч. 2 ст.
296 КК України не відповідає матеріалам кримінальної справи, вважає що він діяв межах необхідної оборони.
Також вона ставить питання про пом'якшення призначеного йому покарання так як
суд не врахував те, що він має на
утриманні малолітню дитину.

Потерпілий
ОСОБА_3 в апеляції ставить питання про пом'якшення покарання обом засудженим
так, як тілесні ушкодження він отримав
під час бійки в

якій і
сам приймав участь, а дії засудженої
ОСОБА_4 при цьому незначні, а тому
просить вирок суду змінити звільнити засуджену ОСОБА_4 від покарання, а засудженому ОСОБА_2 пом'якшити призначене покарання.

Заслухавши
доповідь судді, засудженого ОСОБА_1 і
захисника ОСОБА_1, які підтримали свої
апеляції і апеляцію потерпілого,
міркування прокурора Лаврусь В.О.,
який просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши
доводи викладені в апеляціях колегія суддів вважає, що апеляції задоволенню не підлягають.

Суд
першої інстанції повно всесторонне і об'єктивно дослідив зібрані органами
досудового слідства докази, дав їм
належну оцінку і вірно кваліфікував дії засудженого ОСОБА_1 за ч.2 і ч.4 ст.
296 КК України, а засудженої
ОСОБА_4 за ст. 2
ст. 296 КК України.

Суд
цілком обґрунтовано і законно поклав в основу вироку пояснення потерпілого
ОСОБА_5, якому засуджений під час
хуліганських дій, за обставин зазначених
у вироку, ножем спричинив легкі тілесні
ушкодження. Ці пояснення об'єктивно підтверджуються іншими доказами по справі.
Висновком судово -медичної експертизи (а. с.
45), поясненнями свідка
ОСОБА_5 потерпілого ОСОБА_6,
засудженої ОСОБА_4,
які стверджували про те, що удар
ножем засуджений ОСОБА_2 наніс
потерпілому ОСОБА_5 в той момент коли останній перебував в коридорі і ніякий
дій по відношенню до засудженого не здійснював. А тому ствердження засудженого
ОСОБА_2 в апеляції, про те що він діяв в межах необхідної
оборони, колегія суддів визнає
безпідставним.

Суд
вмотивовано визнав дії потерпілої ОСОБА_6,
як особи, що припиняла
хуліганські дії, так як вона разом з
ОСОБА_4 активно намагалась протидіяти засудженому під час його протиправних дій
направлених по відношенню потерпілого ОСОБА_5

Даючи
аналіз діям ОСОБА_2 по відношенню до
потерпілого ОСОБА_3 суд цілком обґрунтовано поклав в основу вироку пояснення
потерпілого ОСОБА_3, які як під час
досудового слідства, так і в суді були
одинакові і послідовні, вони об'єктивно
підтверджуються поясненними засудженої за цим епізодом ОСОБА_4 яка повністю
визнала себе винною за цим епізодом,
висновком судово - медичної експертизи ( а. с. 51), І
виходячи з цього суд вірно кваліфікував їх за цим епізодом за ч. 2 ст.
296 КК України за кваліфікуючою ознакою хуліганство вчинене групою осіб.
Тому колегія суддів не знаходить підстав до перекваліфікації дій засудженого за
цим епізодом на ч.1 ст. 125 КК України, і тим самим визнає його вимоги зазначені в
апеляції необґрунтованими. Таким чином колегія суддів не знаходить законних
підстав до задоволення апеляції засудженого ОСОБА_2

Призначене
судом покарання засудженій ОСОБА_4 у вигляді обмеження волі, а засудженому ОСОБА_2 у вигляді позбавлення волі на визначений у
вироку строк відповідає вимогам ст. 65
КК України, при цьому було враховано
ступінь суспіль небезпеки вчинених ними злочинів, їх наслідки і характер, а також дані,
що характеризують особу засуджених,
обтяжуючі і пом'якшуючі покарання обставини: а саме засудженому ОСОБА_2 було враховано як пом'якшуючу його вину
обставину думку потерпілих, а як
обтяжуючі його вину обставинами
визначено те, що
він неодноразово притягувався
до

кримінальної
відповідальності, і ці злочини вчинив
під час відбування покарання за попереднім вироком, а засудженій ОСОБА_4 було враховано думку
потерпілого, який просив її суворо не
карати, щире каяття. Виходячи з цього
суд призначив засудженим покарання яке,
є майже мінімальним, передбаченим
санкціями статей ЮК України. На погляд колегії суддів, воно буде необхідним і достатнім для їх
виправлення, і буде перешкодою і
попередженням можливості скоєння ними нових злочинів. Тому колегія суддів
визнає апеляції потерпілого ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_1,
в яких ставилось питання про пом'якшення призначеного
покарання, безпідставними і не знаходить
законних підстав до їх задоволення.

На
основі викладеного і керуючись ст. ст.
363, 366, 377 КПК України колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок
Ковпаківського районного суду м. Сум від
14 травня 2007 року стосовно ОСОБА_2,
ОСОБА_4 залишити без зміни, а
апеляції засудженого ОСОБА_2 , захисника
ОСОБА_1, потерпілого ОСОБА_7 , - без задоволення.