Дата документу Справа № 333/6758/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп//778/539/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/6758/14-к
Категорія: ст.ст. 121 ч.1, 115 ч.1
КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002500, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шахмай Кізілармійського району Казанської області Татарстану Російської Федерації, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 115 ч. 1, 121 ч. 1 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2014 року звернулись прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 /т. 2 а.п. 90-94/ та захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 /т. 2 а.п. 95-98/, в яких:

прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним

застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді восьми років позбавлення волі, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого, остаточно призначити покарання у вигляді восьми років позбавлення волі.

В обґрунтування скарги апелянт послався на те, що, призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд врахував наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, у тому числі, й висновок судово-психіатричної експертизи № 443 від 23.07.2014 року, згідно з яким, психічний стан, в якому перебував обвинувачений під час скоєння інкримінованих йому діянь, обумовлений ступенем психічних розладів, яка була такою, що суттєво обмежувала вплив на його здатність відповідати за свої дії і керувати ними, проте, як зауважив прокурор, у цьому акті також зазначено, що ОСОБА_11 у період вчинення кримінальних правопорушень ознак тимчасових хворобливих розладів психічної діяльності не виявляв, на що вказує адекватний речовий контакт, орієнтування в оточенні, цілеспрямованість дій, відсутність галюцинаторно-бредової симптоматики, збереження пам`яті під час вчинення правопорушення, тобто, ОСОБА_11 у стані фізіологічного афекту або в іншому емоційному стані не знаходився.

Також апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_11 за допомогою кухонного ножа спричинив тяжкі тілесні ушкодження онуці, ОСОБА_9 , а о 19 годині 10 хвилин тим же ножем вбив свою доньку, ОСОБА_12 , тобто, вчинив тяжкий та особливо тяжкий злочини.

З урахуванням зазначених обставин прокурор вважає, що застосування ст. ст. 69, 75 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання, є безпідставним у зв`язку з тим, що судом не враховані ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, що злочини вчинені з прямим умислом та не є наслідком необережності, а також тяжкість наслідків та їх незворотність, тому обставини, враховані судом при ухваленні вироку та при призначенні обвинуваченому покарання можуть бути визнані обставинами, що пом`якшують покарання, але не такими, що суттєво знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів. Крім того, ті ж самі обставини взяті судом до уваги при застосуванні положень ст. 75 КК України;

захисник просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України та призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів, передбачених ст. 118 КК та ч. 1 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, а в решті вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування скарги захисник послався на те, що ОСОБА_7 не надавав пояснень, які суд виклав у вироку, про те, що він намагався вдарити доньку саме у серце та мав на меті її вбити, а також, що знав, що серце є життєво важливим органом людини і нанесення удару ножем в область грудної клітки може призвести до смерті потерпілої, а, навпаки, з його показань вбачається, що умисел на спричинення тілесного ушкодження (ножового поранення) своїй дочці ОСОБА_12 у нього виник після того, як він побачив, що донька намагається його вдарити металевою праскою, що підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 у судовому засіданні, тобто мотивація дій винного відносно ОСОБА_12 у даному випадку обумовлена саме захистом від суспільно небезпечного посягання з її боку, а не многолітніми знущаннями та образами.

За таких підстав апелянт вважає, що ОСОБА_11 в даній ситуації знаходився у стані уявної оборони, коли реального посягання немає, але у нього під впливом дій доньки ОСОБА_12 та особливостей ситуації, в якій вчинені ці дії, виникає помилкове враження про вчинення (чи реальну загрозу вчинення) суспільно небезпечного відносно нього посягання, внаслідок чого він заподіяв потерпілій шкоду, вважаючи, що перебував у стані необхідної оборони.

Також апелянт звертає увагу на те, що під час судового розгляду було встановлено, що між обвинуваченим ОСОБА_13 та потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_9 протягом останніх років склалися вкрай неприязні стосунки через те, що донька з онукою не працювали, зловживали спиртними напоями, постійно вимагали у обвинуваченого гроші на власні потреби, а коли він відмовляв дати гроші - били його, ображали, принижували його гідність, знущалися над ним, як чоловіком похилого віку, та силою відбирали пенсію, що підтверджується показаннями самого обвинуваченого, а також потерпілої ОСОБА_9 та свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Окрім цього, просить врахувати, що згідно з висновком судової психолого-психіатричної експертизи № 443 від 23.07.2014 року ОСОБА_7 : виявляє помірно виражені розлади особистості і поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба); виявляє такі індивідуальні психологічні особливості, як помірні вікові зміни особистості за органічним типом зі зниженням когнітивних функцій у вигляді погіршення функцій пам`яті та уваги, торпідності і в`язкості мислення, ригідності настанов, емоційної лабільності, обстоятельності, зниження інтересів; в досліджуваний період імпульсивні дії ОСОБА_7 були зумовлені виявленими віковими особистісними змінами, які мають суттєвий вплив на його свідомість, що обмежували його здатність керувати своєю поведінкою, при цьому, хоча в період інкримінованого йому діяння ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, проте ступень психічних розладів в період інкримінованого йому діяння була такою, що суттєво обмежувала вплив на його здатність відповідати за свої дії і керувати ними.

За таких обставин апелянт вважає, що вік обвинуваченого, його індивідуальні психологічні особливості, ступень психічних розладів та емоційного стану, факти прояву відносно нього насильницьких дій з боку доньки та матері, давали ОСОБА_7 достатні підстави вважати, що мало місце реальне посягання з боку ОСОБА_12 та він не усвідомлював і не міг усвідомлювати помилковості свого припущення, у зв`язку з чим, висновок суду щодо непідтвердження доводів відносно перевищення обвинуваченим під час скоєння вбивства потерпілої ОСОБА_12 меж необхідної оборони та необхідності кваліфікації його дій за ст. 118 КК України, повністю спростовується наведеними аргументами.

При цьому захисник погоджується з висновком суду про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_16 можливо без ізоляції його від суспільства, із звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено:

- за ч. 1 ст. 115 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до п`яти років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого, остаточно призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачений звільнений від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на три роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишений без змін.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта для проведення експертизи у розмірі 393 грн. 12 коп.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Як зазначено у вироку суду, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає однією сім`єю з донькою ОСОБА_12 і онукою ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив умисні тяжкий і особливо тяжкий злочини проти життя та здоров`я осіб за наступних обставин.

18.06.2014 року, приблизно о 19.00 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, перебуваючи за місцем свого мешкання, на підґрунті раніше сформованих особистих неприязних стосунків з онукою ОСОБА_9 , знаходячись безпосередньо у приміщенні кухні, за допомогою ножа господарсько-побутового призначення, який він взяв у ліву руку, наніс останній один удар в черевну порожнину, чим заподіяв проникаюче поранення передньої брюшної стінки без пошкодження внутрішніх органів, яке, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 3661 від 21.08.2014 року, являється тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя в момент заподіяння.

Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, 18.06.2014 року, приблизно о 19 годині 10 хвилин, маючи умисел на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, перебуваючи за місцем мешкання, на підґрунті раніше сформованих особистих неприязних стосунків з донькою ОСОБА_12 , діючи з метою заподіяння смерті останній, перебуваючи безпосередньо у спальній кімнаті квартири, за допомогою ножа господарсько-побутового призначення, який він взяв у ліву руку, наніс ОСОБА_12 один удар в область грудної клітки зліва, чим спричинив їй, згідно з висновком судово-медичної експертизи №2271 від 19.07.2014 року, одиночне колото-різане проникаюче поранення передньої поверхні грудної клітки зліва з пошкодженням нижньої полої вени, ускладнене гострою крововтратою, в результаті чого настала смерть останньої.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційних скарг, захисника та обвинуваченого на підтримання доводів та вимог апеляційної скарги захисника та необґрунтованості апеляційної скарги прокурора; потерпілу, яка просить апеляційну скаргу захисника задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення; прокурора, який частково підтримує апеляційні скарги та просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у зв`язку з невстановленням психічного стану обвинуваченого під час вчинення злочинів; вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступного висновку.

З огляду на положення ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, суд зазначених вимог закону не дотримався і по провадженню ухвалив вирок, який не можна вважати законним і обґрунтованим.

Нормами ст.91 КПК України перелічені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у тому числі ті, які характеризують особу обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.242 КПК України обов`язковим є проведення експертизи щодо визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення, як доказ, був поданий для дослідження акт судово-психіатричної експертизи обвинуваченого від 23.07.2014 року за № 443 (а.п. 66-75), до складу якої входили експерти-психіатри та експерт-психолог, згідно з яким ОСОБА_7 виявляє помірно виражені розлади особистості і поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба).

У ході обстеження під час досудового розслідування експертами було встановлено:

- що ОСОБА_7 виявляє такі індивідуальні психологічні особливості: помірні вікові зміни особистості за органічним типом зі зниженням когнітивних функцій у вигляді погіршення функцій пам`яті та уваги, торпідпості і в`язкості мислення, ригідності настанов, емоційної лабільності, обстоятельності, зниження інтересів;

- з урахуванням емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей і рівня розумового розвитку, ОСОБА_7 може правильно сприймати обставини, які мають значення по справі і давати за ними відповідні показання;

- в досліджуваний період імпульсивні дії ОСОБА_7 були зумовлені виявленими віковими особистісними змінами, які мають суттєвий вплив на його свідомість, які обмежували його здатність керувати своєю поведінкою;

- ОСОБА_7 в досліджуваній ситуації в стані фізіологічного афекту або в іншому особливому емоційному стані не знаходився;

- в період інкримінованого йому діяння ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв. Однак ступень психічних розладів в період інкримінованого йому діяння була такою, що суттєво обмежувала вплив на його здатність відповідати за свої дії і керувати ними.

Отже, наведені неоднозначні і суперечливі обставини давали достатні підстави для сумніву щодо осудності або обмеженої осудності обвинуваченого, і вимагали проведення по провадженню експертизи відповідним судовим експертом (експертами) з метою визначення психічного стану ОСОБА_7 .

Однак, стороною обвинувачення, як і стороною захисту, висновок експерта відповідно до норм ст.101 КПК України, в якості доказів на підтвердження психічного стану ОСОБА_7 суду для дослідження не надавався, чому суд не надав належної оцінки і за власною ініціативою, як передбачено ст.356 КПК України, не викликав експертів, які відповідно до акту судово-психіатричної експертизи обвинуваченого від 23.07.2014 року за № 443 проводили його обстеження і в порушення вимог ст.69 КПК України не зробили відповідний висновок щодо психічного стану ОСОБА_7 .

Виходячи зі змісту реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту, під час досудового розслідування такі процесуальні дії, як висновок експерта щодо психічного стану підозрюваного ОСОБА_7 , не проводились, чому сторонами кримінального провадження, а також і судом, не надана належна правова оцінка в частині можливості призначення по обвинувальному акту судового розгляду.

Наявна по провадженню неповнота в частині відсутності висновку експерта щодо психічного стану ОСОБА_7 згідно з нормами ст.332 КПК України під час судового розгляду не була усунута сторонами кримінального провадження, що вказує на невідповідність кримінального провадження загальним засадам, а саме такій, як законність.

Наведені порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає істотними, бо вони перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим, відповідно до ч.6 ст.9 та ч.1 ст.412 КПК України, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону унеможливлюють розгляд апеляційних скарг по суті їх доводів та вимог.

При цьому, суду слід мати на увазі, що у разі встановлення, що ОСОБА_7 вчинив злочини в стані осудності і його вина буде доведена, застосування ст.75 КК України є неправильним.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 по кримінальному провадженню скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Повернути кримінальне провадження до Комунарського районного суду м. Запоріжжя для розгляду зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3