У Х В А Л А

іменем України

22 липня 2008
року
м. Рівне

Колегія
суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Рівненської
області у складі

головуючого судді
Коробова О.К.,

суддів Шпинти М.Д., Квятковського
А.С.,

з участю прокурора Гуца О.Л.,

засудженого ОСОБА_1.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за
апеляціями прокурора міста Кузнецовська
Джуса А.Г. та захисника ОСОБА_4
на вирок Кузнецовського міського суду від 17 квітня 2008 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,
який народився ІНФОРМАЦІЯ_1року в місті Кузнецовську
Рівненської області, житель м. Кузнецовська, монтажник ДП
Західно-Українского монтажного
управління ВАТ "Південтеплоенергомонтаж",раніше не судимий, громадянин
України,

засуджений за ч.
1 ст. 121 КК України до позбавлення волі
на строк у п'ять років.

Із засудженого стягнуто:

- на
користь дружини потерпілого - ОСОБА_3 4855 грн. 2 коп.;

- на
користь Кузнецовського міського відділу управління Міністерства внутрішніх
справ України у Рівненській області 28
грн. 5 коп.

Вироком
вирішене питання про речовий доказ (сорочка повернута потерпілому).

Засуджений, як зазначено у вироку,
визнаний винним у нанесенні ОСОБА_2
близько 13-ї години 29 березня 2006 року в квартирі № АДРЕСА_1 умисного тяжкого
тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння (забою
головного мозку, важкої черепно-мозкової
травми, гідроцефалії) ударами кулаком і
ногою в голову і умисного середньої тяжкості тілесного
ушкодження ударами рукою і ногою по
тулубу.

В апеляції прокурор, який
затверджував обвинувальний висновок (т. 2 а.с. 123-124) просив вирок скасувати
і постановити новий вирок, яким ОСОБА_1. визнати винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.1 ст. 121 КК України і призначити йому покарання у виді
позбавлення волі на строк у сім років
"з відбуванням покарання в
кримінально-виконавчій установі". На обґрунтування апеляції прокурор
посилався на те, що засуджений вчинив злочин в стані сп'яніння, і злочин
вчинено на ґрунті пияцтва, що вимагає
призначення винному більш суворого покарання.

В зміні та доповненні до
апеляції (від 15 липня 2007 року за №
796), які надійшли до апеляційного суду
21 липня 2008 року, прокурор, змінюючи апеляцію, просить скасувати вирок
лише в частині цивільного позову, посилаючись на те, що цивільним позивачем безпідставно визнана
дружина потерпілого, яка сама по справі не визнана потерпілою (особою, якій
злочином заподіяна матеріальна шкода). В решті прокурор просить вирок змінити виключивши
з вироку посилання на тяжкі наслідки злочину, як на обставину, що обтяжує
покарання.

В апеляції
захисника ОСОБА_4(т. 2 а.с. 127-130)
викладене прохання вирок
скасувати, а кримінальну справу щодо ОСОБА_1. закрити за недоведеністю його
участі у вчиненні злочину. При цьому захисник посилається:

- на наявність, на його погляд, істотних порушень
кримінально-процесуального законодавства - обґрунтування вироку показаннями
свідка ОСОБА_4. без допиту його в судовому засіданні; показаннями свідка
ОСОБА_6., який теж в суді в присутності
захисника, після рішення суду про
повторення судового слідства
після заміни захисника, не допитувався (бо на той час помер);

- на
порушення судом кримінального закону, яке полягало в тому, що суд визнав обставиною що обтяжує покарання заподіяння
злочином тяжких наслідків;

- на
недоведеність участі засудженого у вчинені злочину із зазначенням того, що
показання свідка ОСОБА_6. не перевірялись судом після поновлення судового
слідстві при заміні захисника, який захворів, а свідок ОСОБА_4. судом взагалі
не допитувався, обставини справ в час з 12 до 18 години 29 березня 2008 року (тобто з часу коли ОСОБА_1.
залишив місце події і до виклику на місце подій "Швидкої допомоги")
не досліджувались.

У засіданні
апеляційного суду прокурор апеляцію підтримав із врахуванням її зміни та
доповнення.

У судовому
засіданні апеляційного суду засуджений апеляцію захисника підтримав. Просив суд
врахувати, що досудове слідство слідчим велось односторонньо і упереджено із
наперед викладеної думки слідчого, що злочин вчинений ним, ОСОБА_1. Просить
врахувати, що він послідовно із початку розслідування визнає, що вдарив
потерпілого, але тяжких тілесних ушкоджень йому не наносив.

Заслухавши
суддю-доповідача, прохання прокурора про
скасування вироку в частині вирішення
цивільного позову і зміні вироку із
виключенням посилання на тяжкість наслідків злочину як на обставину, яка
обтяжує покарання, прохання засудженого скасувати вирок і закрити справу,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають
частковому задоволенню.

Вирок, як
вимагає ст. 323 КПК України, має бути законним і обґрунтованим. Висновок суду
щодо винуватості підсудного повинен обґрунтовуватись належними доказами із
зазначенням мотивів, із яких суд визнає
достовірними одні докази і відкидає інші
(ч.1 ст. 334 КПК України). Як наголошено в п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду N 5 від 29 червня 1990 року “Про виконання судами України законодавства і постанов
Пленуму Верховного Суду України
з питань судового розгляду кримінальних справ і
постановлення вироку”(із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 3
від 04.06.93 р.;
N 12 від 03.12.97, від 30 травня
2008 року N 6) "…згідно з
вимогами ст. 323 КПК України
в основу вироку
можуть бути покладені лише
достовірні докази, досліджені
у судовому
засіданні.…Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути
мотивовано".

Ці вимоги закону
по справі судом порушені, а рекомендації
Верховного Суду України - не виконані. Суд на обґрунтування вироку послався
лише на такі прямі докази, які містились в протоколах допитів свідків на досудовому слідстві, не допитавши в судовому
засіданні цих свідків з приводу обставин
про які вони свідчили під час досудового
слідства. Відхилення доказів, які суперечать
висновкам вироку, щодо обставин, котрі підлягають доказуванню, суд не
мотивував. Суперечності і
непослідовність в показаннях свідків, покладених в основу обвинувачення суд не
проаналізував.

За ст.161 КПК України
розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності. Та з
протоколу судового засідання (т. 2 а.с. 33)
вбачається, що сторона обвинувачення (прокурор і представник
потерпілого) не навели в судових дебатах жодного доказу на підтвердження винуватості
підсудного. До справи долучений письмовий текст промови прокурора, який не
відповідає викладенню промови державного
обвинувача в протоколі судового засідання. Зауваження на протокол судового
засідання прокурор не подавала.

По даній справі
суд першої інстанції постановляючи вирок виходив з того, що тяжкі тілесні
ушкодження потерпілому ОСОБА_2. були причинені близько 13-ї години 29
березня 2006 року (т. 2 а.с.117).
Потерпілий, за висновком суду, був доставлений
бригадою "швидкої допомоги" до лікарні був о 17 годині 10 хвилин
(т. 1 а.с. 42). За рапортом
оперативного чергового Кузнецовського
міськвідділу управління Міністерства внутрішніх справ України у
Рівненській області з тієї ж квартири о 18
годині були доставлені до лікарні ОСОБА_2. і ОСОБА_6. У висновку судово-медичної
експертизи (т.1 а.с.105) теж зазначається що ОСОБА_6. доставлений з місця події
о 18 годині "швидкою допомогою".

У ОСОБА_6.
виявлені рана надбрівної дуги, припухлість м'яких тканин обличчя крововиливи в
повіки обох очей, відсутність зубів верхньої щелепи, які виникли від дії
твердого тупого предмету.

ОСОБА_2., за
його показаннями, не пам'ятає подій, за яких отримав тілесні ушкодження. В квартирі, де останній отримав тілесні
ушкодження, були ще ОСОБА_6., ОСОБА_4. і
ОСОБА_7.

ОСОБА_1., за
версією обвинувального висновку і
вироку, залишив цю квартиру о
тринадцятій годині. На підтвердження
цього, в обвинувальному висновку наводяться показання свідка ОСОБА_9про те що
син його - ОСОБА_1., прийшов додому близько 13 години.

Отже, за даними
досудового слідства, від 13 години до 17
чи 18 години потерпілий ОСОБА_2. перебував в квартирі із ОСОБА_6., ОСОБА_4.
і ОСОБА_7.

Засуджений
ОСОБА_1. послідовно і категорично заперечував заподіяння тяжкого тілесного
ушкодження потерпілому, визнаючи, що
десь до 13 години він дійсно вдарив двічі ОСОБА_2. і один раз ОСОБА_6.
За таких обставин суд був зобов'язаний ретельно і переконливо обґрунтувати чому
він визнає правдивими показання ОСОБА_6., ОСОБА_4. і ОСОБА_7. (безпосередньо допитавши в суді цих
осіб з приводу обставин, якими
обґрунтовується вирок) і чому відхиляє показання ОСОБА_1. Обвинувальний вирок
щодо ОСОБА_1. може бути законним лише у випадку коли його показання будуть
спростовані доказами безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, а його
винність доведена цими доказами.

Відповідно до
вимог ст. 22 КПК України прокурор і
слідчий зобов'язані були вжити всіх передбачених законом заходів до всебічного і повного та об'єктивного
дослідження обставин справи, а отже ретельно перевірити всі можливі версії
подій, встановити чиї показання є послідовними, об'єктивними і достовірними,
а які показання є сумнівними і
підлягають відхиленню при доказуванні обставин справи. Суд, який постановив
вирок, не дав оцінки тому, чи виконані ці вимоги слідчим та прокурором, який
затверджував обвинувальний висновок.

Заява
засудженого в апеляційному суді про упередженість при проведенні досудового
слідства не може бути відхилена без додаткової перевірки, адже в матеріалах
достатніх аргументів для спростування
такої заяви нема. Суд першої інстанції не з'ясовував чому слідчий ще 5 квітня
2006 року (до початку досудового слідства) в постанові про порушення справи замість
наведення приводів та підстав для порушення справи виклав передчасно
зміст остаточного обвинувачення ОСОБА_1., чи не вплинуло це на всебічність і об'єктивність розслідування
справи. Жодна з інших версій подій, крім викладеної в постанові про порушення
справи, під час досудового і судового слідства
не перевірялась. Суд не з'ясував чи виключена можливість заподіяння
тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_2.І. іншою особою, а не ОСОБА_1. , чи
випливає це з наявних доказів.

Не з'ясовані
причини інших вчинків слідчого, які не узгоджуються із вимогами ст. 22 КПК
України. Так слідчий (начальник слідчого відділення) ОСОБА_8. ще до винесення
вироку направив подання до ряду організацій (т. 1 а.с.137) з твердженням про
вчинення ОСОБА_1. злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України. При цьому він
знехтував положеннями ч. 1 ст. 62 Конституції України, за якими особа вважається невинуватою у вчиненні злочину
доки її вину не буде доведено в законному порядку. Як встановлено в ч. 4 ст. 296 ЦК України,
ім'я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні
злочину може бути використане (обнародуване)
лише у разі набрання законної сили
обвинувальним вироком суду щодо неї. Слідчим ці положення Конституції і інших
законів були грубо порушені, а прокурор, не дотримуючись вимог ст. 228 КПК
України при затвердженні обвинувального
висновку на ці порушення не реагував. При допитах основних свідків ОСОБА_4.,
ОСОБА_6. слідчий не з'ясовував чому при
дослідчій перевірці вони давали інші пояснення, не допитав працівників
міліції,, які отримували ці пояснення, тобто не вживав заходів до всебічного,
повного і об'єктивного розгляду справи. Ні прокурор, ні суд ці недоліки
досудового слідства не усували. Для усунення суперечності між протоколами
відтворення обстановки і обставин події із свідками ОСОБА_4. і ОСОБА_6. слідчий
вніс до протоколу на а.с. 78 в т.1
"уточнення", які
істотно змінюють результати
слідчої дії і встановлені доказові факти, без зазначення часу і обставин їх
внесення, без завірення підписами понятих і свідка.

З приводу цих
обставин слідчий не був допитаний.

Суд за ч.3 ст.
323 КПК України зобов'язаний був оцінити докази ґрунтуючись на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Цих вимог суд не
дотримався. У вироку не наведено ніякої
оцінки доказів, не викладено мотивування чому
одні докази (показання ОСОБА_6.
та ОСОБА_4. на досудовому слідстві) приймаються судом як достовірні, а інші
(ОСОБА_1., та показання ОСОБА_6. у судовому засіданні) - відхиляються як
сумнівні. На порушення вимог ч.1 ст. 334 КПК України суд у вироку не вказав чому він визнає
достовірними показання осіб, які ніде не працюють, не мають постійного місця
проживання, пиячать (т.2 а.с. 60,62 , державний обвинувач в промові
стверджувала, що основні свідки є
"особами, які ведуть антигромадський
спосіб життя, зловживають спиртними напоями" т.2 а.с. 78), і визнає
неправдивими показання ОСОБА_1., щодо якого слідчий і державний обвинувач
надали матеріали про те, що він має
постійне, місце проживання, за яким не має жодних зауважень, постійне місце
роботи в ВАТ "Південтеплоенергомонтаж", де теж характеризується
виключно позитивно. За викладених обставин суд зобов'язаний був мотивувати чому він, не зважаючи на різну
оцінку характеристик вказаних осіб стороною обвинувачення, визнає правдивими показання саме ОСОБА_6.
і ОСОБА_4.

Наявні
суперечності в доказах ні слідчим при досудовому слідстві, ні прокурором при
затвердженні обвинувального висновку, ні судом
при ухваленні вироку не були
проаналізовані.

Вирок
ґрунтується лише на прямих доказах з
показань двох свідків (ОСОБА_6. і ОСОБА_4.), які ті давали під час досудового
слідства. В наведених судом інших доказах суд не вказував на наявність
доказових фактів щодо винуватості ОСОБА_1. саме в спричиненні тяжкого тілесного
ушкодження. У вироку також допущене некоректне оперування доказами. Наводячи показання свідка ОСОБА_4., котрі той давав під час досудового
слідства, про нанесення ОСОБА_1 ОСОБА_2більше десяти ударів руками й ногами
і в різні частини тіла, суд зазначив, що свідки ОСОБА_9., ОСОБА_10.,
ОСОБА_11., ОСОБА_12. підтвердили , що ОСОБА_1. висловлював свій жаль, що завдав
ОСОБА_2. такі тілесні ушкодження
(т. 2 а.с. 118 зворотна сторона аркуша).
В дійсності, як зафіксовано в протоколі судового засідання, свідки
ОСОБА_9. (т. 2 а.с. 87,105), ОСОБА_10. (т.2
а.с.88, 108), ОСОБА_12. (т. 2 а.с.94)
показали суду, що ОСОБА_1.
говорив про те, що вдарив рукою двічі чи тричі ОСОБА_2. Про визнання факту
нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1.
ОСОБА_2.М. у цих показаннях не йшлося. Перелічені свідки підтверджували
те, що ОСОБА_1. весь час стверджував про
нанесення саме 2-х чи 3-х ударів
потерпілому, про що він показав слідчому
і про що стверджував в суді. У показаннях свідка ОСОБА_11. теж не зафіксовано,
що ОСОБА_1. визнавав заподіяння таких
тілесних ушкоджень, про які показував ОСОБА_4., і взагалі визнавав факт
нанесення тілесних ушкоджень.

Щодо
дослідження та оцінки судом показань свідків ОСОБА_6. і ОСОБА_4.:

У суді, на порушення ст. 257 КПК України
свідок ОСОБА_4. взагалі не допитувався,
хоч його показання мають винятково важливе значення по справі. Вичерпних
заходів до забезпечення його явки до суду суд не вжив. Даних, що органи внутрішніх справ вжили всіх
передбачених заходів до примусового приводу свідка в справі немає. А свідок
ОСОБА_6. був допитаний до рішення суду
про відновлення судового слідства за
клопотання захисника ОСОБА_4., який був
допущений до участі в справі замість захисника, який захворів. При цьому в суді
свідок ОСОБА_6. дав істотно відмінні
показання, від показань, які давав на досудовому слідстві. Зокрема, він показав суду, що ОСОБА_1. вдарив
його один раз (т. 2 а.с. 92), а на досудовому слідстві стверджував, що ОСОБА_1
наніс йому десять ударів (т. 1 а.с. 6), п'ять-шість ударів (т.1 а.с. 27 ) шість ударів (т. 1 а.с. 83) шість-сім ударів (т.1 а.с. 70), вибив зуби, перебив перенісся,
розбив праве надбрів'я. (т. 1 а.с. 27-28). Після оголошення його показань, які
він давав на досудовому слідстві, суд не допитав його докладно і не з'ясував,
що ж він, врешті, визнає як правдиві показання, - які обставини підтверджує
після оголошення протоколу допиту, складеного слідчим. Викладе теж свідчить про
порушення судом вимоги, яка викладена в
ст. 257 КПК України, - безпосередньо дослідити обставини справи. Суд
зобов'язаний був вжити всіх заходів до безпосереднього допиту свідка ОСОБА_4.
і допитати докладно свідка ОСОБА_6. по обставинах, про які він свідчив слідчому
на досудовому слідстві, а не обмежуватись одержанням заяви свідка про
підтвердження показань, котрі зафіксовані слідчим у протоколі.

Не відповідає
матеріалам справи твердження вироку (абзац 3 зворотної сторони аркуша 118 в т.
2), що ОСОБА_6. давав протягом досудового і судового слідства, зокрема при
відтворенні обставновки та обставин події,
тотожні показання, які не суперечать іншим доказам. В дійсності
свідчення він неодноразово змінював і вони низці деталей не відповідають іншим
доказам. Так при відтворенні обстановки
і обставин події ОСОБА_4. і ОСОБА_6 І. по різному показали місце з якого
спостерігав за подіями ОСОБА_4( т.1 а.с.81, зворот 86). При відтворенні обстановки та обставин події
встановлено, що не співпадають показання
ОСОБА_4. і ОСОБА_6 щодо пози ОСОБА_2. (у
протоколах - ОСОБА_2.) при нанесенні йому тілесних ушкоджень: ОСОБА_4. показував,
що потерпілий лежав спиною до дивана (т. 1 а.с. 80), а ОСОБА_6 І. - що потерпілий лежав обличчям до дивана, а спиною
до ОСОБА_1а (т. 1 а.с. 86).

Причини таких
суперечностей у свідченнях не з'ясовувались, оцінка їм судом не давалась. Так в
протоколі відтворення обстановки та
обставин події із ОСОБА_4. (т. 1 а.с.
78) слідчий вніс після підписання
протоколу "Уточнення"
(іншою ручкою поверх підпису понятих) про те, що поза
потерпілого, показана при відтворенні свідком, не відповідає тій, яка
малась на увазі за текстом протоколу, та що в дійсності цю позу потерпілого
ОСОБА_4., начебто, бачив вже коли проснувся, тобто через значний проміжок часу. Тим самим уточнення,
внесене слідчим до протоколу позбавило суд можливості із змісту протоколів з'ясувати чи однаково
відтворюють події два основних свідки
при відтворенні обстановки та обставин. Суд не з'ясував допитом слідчого ОСОБА_8., свідка ОСОБА_4. понятих, як і коли з'явилось це "уточнення",
чому це "уточнення" в протоколі не зафіксоване належним чином,
чому реальні і дійсні показання ОСОБА_4.
не зафіксовані належним оформленням протоколу,
а слідчим допущена правка протоколу після його підписання, яка істотно
змінює його зміст і наслідки, чому після уточнення свідка, якщо воно дійсно
було, протокол не був складений належним чином, із зазначенням того, що і в
дійсності показав свідок, з тим, щоб зміст протоколу не викликав жодних
сумнівів.

Суд,
використовуючи протоколи відтворення обставновки і обставин події як докази для
доведення винності підсудного, повинен був дати оцінку чи дали ці слідчі дії доказові факти на підтвердження
правдивості їх показань і які саме, чи, навпаки, виявили розбіжності в їх
показаннях і які саме. Протоколи цих слідчих дій суд не досліджував,
обмежившись їх оголошенням.

Питання про
значний розрив в часі (в чотири-п'ять
годин) між побиттям ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_4., ОСОБА_6. і викликом
"швидкої допомоги" всебічно, об'єктивно і ретельно ні
досудовим, ні судовим слідством не з'ясовувалось. Можливість чи неможливість
отримання потерпілим і ОСОБА_6. тілесних ушкоджень саме в цей проміжок часу не
з'ясовувалась.

А між тим в
показаннях свідків про події після залишення квартири ОСОБА_1. є численні
відмінності, які вимагали від суду безпосереднього докладного допиту всіх
свідків-очевидців з ретельним аналізом і
оцінкою їх показань.

Так в поясненнях
ОСОБА_4. 29 березня 2008 року (т. 2 а.с.
5) і ОСОБА_6. (т. 2 а.с. 6) вони стверджували, що викликали "швидку допомогу" зразу
після того, як ОСОБА_1. побив ОСОБА_2. і їх обох. При цьому ОСОБА_6.
стверджував, що його вдарив ОСОБА_1
приблизно 10 разів, а "коли
ОСОБА_1 вийшов з квартири, то ОСОБА_4 пішов викликати "швидку
допомогу".

При допиті
7 квітня 2006 року ОСОБА_6.
(прізвище свідка вказано у протоколі допиту "ОСОБА_13") теж
стверджував, що "коли ОСОБА_1.
вийшов із квартири, я поворушив
незнайомого, але він був без свідомості. ОСОБА_4 Р. побіг до сусідів
в визвав швидку допомогу".

13 квітня 2006
року при додатковому допиті ОСОБА_6. стверджував слідчому (т. 1 а.с. 30): "Коли ОСОБА_1. вийшов із
квартири, то приблизно через 10 хвилин. ОСОБА_4. визвав швидку
допомогу".

Пізніше ОСОБА_4
і ОСОБА_6. змінили показання і стали
стверджувати, що вони після побиття
ОСОБА_1їх обох та ОСОБА_2. лягли спати. ОСОБА_4. показував, що він проспав 20
хвилин (т. 1 а.с. 22). Потім свідки знову змінили показання і стали
стверджувати, що спали до того часу як ОСОБА_4. пішов викликати швидку
допомогу. За різними даними бригада "швидкої допомоги" доставила
ОСОБА_2. і ОСОБА_6. до лікарні о 17 год. 10 хв. чи то о 18 годині. Яка службова
особа видала довідку про час доставлення потерпілого (т. 1 а.с.42) - ні орган
досудового слідства, ні прокурор, ні суд не цікавились. Прізвища і посади цієї
особи в довідці не зазначено.

Ні орган
досудового слідства, ні суд не з'ясовували
можливість чи неможливість встановити час заподіяння тяжких тілесних
ушкоджень ОСОБА_2. на підставі судово-медичних даних. У судово-медичних
експертів не з'ясовано чи узгоджується із судово-медичними даними твердження
свідків про те, що ОСОБА_2. з тяжкими тілесними ушкодженнями небезпечними для
життя в момент спричинення перебував без допомоги протягом чотирьох-пяти годин.

Не виконана
ні органом досудового слідства, ні
судом, який постановив вирок, вимога ст.
64 КПК України про доказування обставин, які характеризують обвинуваченого. Орган досудового слідства
обмежився долученням до справи виключно
позивних характеристик ОСОБА_1. (т.1 а.с. 114-115), а суд - їх оголошенням. Як
(на чиє прохання чи запит) з'явились в справі ці характеристики, хто формулював ці характеристики, хто їх підписував
(ні прізвища ні посади особи, яка дала характеристику, в ній не зазначено), чи
мають ці особи об'єктивну спроможність і
підстави охарактеризувати ОСОБА_1. ні слідчий, ні суд не перевіряли.

Викладені
істотні порушення кримінально-процесуального законодавства за п. 3
ч.1 ст. 367, ч.1 ст. 370, п. 1 ч.1 ст.
374 КПК України вимагають скасування вироку з поверненням справи на додаткове
розслідування.

Наведений в
апеляціях прокурора і захисника довід про порушення судом кримінального закону
і врахування як обтяжуючої покарання обставини завдання злочином тяжких
наслідків теж заслуговує на увагу. За ч.1 ст. 121 КК України не можуть кваліфікуватись дії, які не потягли
тяжких наслідків. За ч. 4 ст. 67 КК України якщо будь-яка із обставин, що
обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає
на кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його
обтяжує.

Як вірно
зазначено в доповненні до апеляції прокурора, не відповідає вимогам закону
визнання ОСОБА_3. цивільним позивачем по справі (т. 1 а.с. 135). Також
неправильно визнав слідчий
ОСОБА_1. - цивільним відповідачем (т.1
а.с.136). Цивільним позивачем є особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину (ч.1
ст. 28 КПК України) Особа, якій злочином
заподіяно матеріальну шкоду за ч.1 ст. 49 КПК України визнається потерпілою.
ОСОБА_3. потерпілою від злочину не визнавалась. Як цивільні відповідачі притягуються батьки, опікуни піклувальники,
інші особи і підприємства, установи, організації, які в силу закону несуть
матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну злочинними діями обвинуваченого
(ст. 51 КПК України). Обвинувачений не може бути визнаний цивільним
відповідачем. Його процесуальне становище залишається одне - обвинувачений, а в
суді після призначення справи до судового розгляду - підсудний.

Незаконним є
стягнення із засудженого коштів на користь Кузнецовського міськвідділу управління Міністерства
внутрішніх справ України у Рівненській області. Безпосереднє фінансування міліції за рахунок засуджених законодавством не передбачене. У випадку
наявності судових витрат, передбачених ст. 91 КПК України, судові витрати
стягуються із засудженого на користь держави.

При новому
судовому розгляді слід усунути вищевикладені
порушення та неповноту досудового слідства, всебічно, повно та об'єктивно дослідити і
оцінити всі докази, з'ясувавши чи дійсно
підсудним заподіяне тяжке тілесне ушкодження потерпілому. Суд повинен
вжити вичерпних заходів до безпосереднього дослідження доказів, зокрема до
безпосереднього допиту у суді свідків ОСОБА_4. і ОСОБА_7. Обставини, які
характеризують особу обвинуваченого мають бути ретельно перевірені, особи, які
характеризували його, мають докладно
допитані судом, після встановлення того,
хто, за яких обставин видавав характеристики, які містяться на аркушах справи
114, 115 в т.1. Слід з'ясувати як давно, наскільки близько вони знають
обвинуваченого, на яких конкретних фактах ґрунтується їх оцінка особи
обвинуваченого та рис його характеру. Не обмежуючись цим, для виконання вимог
п. 3 ст. 64 КПК України, слід встановити коло осіб, які можуть охарактеризувати
обвинуваченого з тим, щоб визначитись з дійсною характеристикою особи підсудного. Так само ретельно, з метою оцінки
їх показань, слід встановити обставини, які характеризують ОСОБА_6., ОСОБА_7.,
ОСОБА_4. При необхідності суд повинен дати
судові доручення слідчому в порядку ст. 3151 КПК України для
перевірки і уточнення даних, одержаних
при їх допиті та для з'ясування обставин, які впливають на оцінку їх показань.
Твердження підсудного в засіданні в апеляційного суду, захисника в судових
дебатах про упередженість слідчого і безпідставність відхилення ним інших
версій має бути теж перевірена, з допитом слідчого ОСОБА_8.

Проведеннями додаткової
чи повторної судово-медичної експертизи слід встановити чи є судово-медичні
дані, з погляду на які можна встановити час
заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому і свідку ОСОБА_6.

Питання про
винуватість чи невинуватість підсудного - вирішити після всебічного, повного і
об'єктивного дослідження і оцінки
доказів наданих сторонами.

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

Апеляції
прокурора Джуса А.Г., який затвердив обвинувальний висновок, та захисника ОСОБА_4 задовольнити частково .

Вирок
Кузнецовського міського суду від 17
квітня 2008 року щодо ОСОБА_1скасувати, а кримінальну справу повернути в той же
суд на новий судовий розгляд одноособово іншим суддею.

Запобіжний захід
щодо ОСОБА_1залишити попередній - ­
тримання під вартою.

Судді

О.К.Коробов
М.Д.Шпинта А.С.
Квятковський

Судді (підписи)

Згідно з
оригіналом.

Суддя-доповідач О.К.
Коробов