АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/516/15 Справа № 703/1672/15-к Категорія: ч.1 ст.185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Смілянської міжрайонної прокуратури Черкаської області ОСОБА_7 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08.04.2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець м. Сміла Черкаської області, житель АДРЕСА_1 , не судимий, -

засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, - на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 3,4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-трасологічної експертизи в сумі 384 грн..

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

в с т а н о в и л а :
Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08.04.2015 року ОСОБА_8 засуджено за те, що він 04.03.2015 року, близько 21 години, умисно, таємно, з корисливих мотивів, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки викрав металевий чан та 10 металевих листів, що належать потерпілому ОСОБА_9 , чим спричинив останньому майнової шкоди на загальну суму 379,50 грн. Дії ОСОБА_8 перекваліфіковані з ч. 3 ст. 185 на ч. 1 ст. 185 КК України

На погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просив вирок суду скасувати через неповноту, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що розгляд справи провадився у спрощеному порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КК України. Суд обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням письмових даних, які характеризують його особу, не досліджуючи всіх матеріалів провадження, не допитавши потерпілого, свідків для підтвердження або спростування обставин, з`ясування яких мало б істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого рушення, при цьому не навів достатніх мотивів для перекваліфікації дії обвинуваченого з ч. 3 ст. 185 на ч. 1 ст. 185 КК України, чим порушив вимоги ст. 374 КПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора в підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінальної справи та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду - скасуванню з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.ст. 409, 410, 411, 413 КПК України підставами для скасування вироку є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним; статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальністть за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення, у резолютивній частині вказується - покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.

Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 29.06.90 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» (зі змінами), мотивування у вироку висновків суду щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, формулюванні висновку про їх відповідність. При наявності підстав для застосування закону про менш тяжкий злочин, ніж той, за яким було пред`явлено обвинувачення, суду належить обґрунтувати у вироці висновок про перекваліфікацію дій обвинуваченого на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Як вбачається зі звукозапису судового засідання та вироку суду, розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , за погодженням учасників судового розгляду, проводився в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження доказів щодо обставин справи. Судом був допитаний обвинувачений та досліджені письмові дані, які характеризували його особу. При дослідженні вказаних доказів, суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_8 не вбачається складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та, не навівши достатніх мотивів для прийняття такого рішення, - перекваліфікував його дії на ч. 1 ст. 185 КК України, що є неприпустимим, коли не досліджувалися фактичні обставини справи.

При цьому, з показів обвинуваченого ОСОБА_10 , даних в ході розгляду справи судом першої інстанції, вбачається, що він вину у вчиненні злочину визнав повністю та пояснив, що 04.03.2015 року, перелізши через паркан, він проник на територію домоволодіння по АДРЕСА_2 , звідки викрав металевий чан та 10 листів заліза.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо). Під проникненням у інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Обов`язковою ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати у перелічених місцях, де знаходиться майно.

Суд першої інстанції не врахував вказані роз`яснення та прийшов до помилкового висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 кваліфікуючої ознаки інкримінованого йому злочину вчинення крадіжки, поєднаної з проникнення до сховища, та не вірно перекваліфікував його дії з ч.3 на ч.1 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання в межах санкції вказаної частини ст. 185 КК України .

Оскільки судом першої інстанції під час судового провадження було допущено неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, тому колегія суддів вважає, що вирок суду слід скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого потрібно відповідно до вимог кримінального і кримінального процесуального законів прийняти законне і обґрунтоване рішення з врахуванням доводів, викладених в мотивувальній частині ухвали та апеляційній скарзі прокурора.

З врахуванням викладеного, керуючись ст. 405, п. 6 ч.1 ст. 407, ст. 409, 410, ст. 411, 413 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Смілянської міжрайонної прокуратури Черкаської області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2015 року відносно ОСОБА_8 - скасувати, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Головуючий :

Судді :