АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1221/15 Справа № 190/581/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю прокурора- ОСОБА_6
в режимі відеоконференції:
засудженого- ОСОБА_7
представника Пятихатської ВК № 122- ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську за матеріалами кримінального провадження апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року, відносно засудженого:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт.Нова Барова Володар-Волинського району Житомирської області, раніше судимого:
· 29 серпня 2012 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції /а.с.28/ засуджений ОСОБА_7 , якомувідмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, просить скасувати ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року та застосувати до нього положення ст.81 КК України. В обґрунтування своїх доводів останній вказує, що з 04 листопада 2012 року він відбуває покарання у ВК № 122, в період з 2012 року по 2013 рік мав роботу, однак у зв`язку з погіршенням його стану здоров`я був направлений до лікарні. Вказує, що за період працевлаштування, його жодного разу не було заохочено. Крім того апелянт вказує, що при винесенні рішення, судом першої інстанції не було взято до уваги, що у нього є троє неповнолітніх дітей; стан його здоров`я та те, що ним підтримується тісний зв`язок з його родиною.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 просив задовольнити його апеляційні вимоги у повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в апеляції.
Прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції прохав ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляцію засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.
Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_7 засуджений 29 серпня 2012 року вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
10 червня 2014 року ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_7 скорочено на половину не відбуту частину покарання, встановивши до відбуття покарання 1 рік 7 місяців 2 дні.
Відмовляючи в умовно-достроковому звільненні засудженому, суд першої інстанції вказав, що основним вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого, який на цей шлях не став, оскільки згідно довідки про стягнення та заохочення засуджений 25 грудня 2013 року мав стягнення за яке був попереджений та яке хоча й погашене у встановленому порядку, однак окрім цього 12 листопада 2014 року накладено стягнення у виді суворої догани, заохочень не має. Згідно характеристик від 28 лютого 2014 року, 10 липня 2014 року, 09 жовтня 2014 року та витягів з протоколу № 5, № 13, № 19 ОСОБА_7 характеризується незадовільно, на виробництві установи не працевлаштований, але залучається до робіт з благоустрою території установи, до праці ставиться посередньо, поставлені завдання виконує, але потребує контролю з боку працівників адміністрації за виконання поставлених завдань виконує, але потребує контролю з боку працівників адміністрації за виконанням поставлених завдань. Соціально-корисної активності в житті установи та відділення не проявляє. Провину у скоєному злочині визнає, своє кримінальне минуле в цілому засуджує, але лише з метою отримання поблажливого відношення до себе з боку працівників адміністрації установи. Приймає формальну участь в програмі диференційованого виховного впливу «Повернення», відноситься до участі такої програми посередньо. Згідно витягів з протоколу № 5 від 28 лютого 2014 року, № 13 від 10 липня 2014 року та № 19 від 09 жовтня 2014 року засідання адміністративної комісії П`ятихатської ВК № 122 останньому відмовлено в поданні матеріалів про умовно-дострокове звільнення як такому, що не довів своє виправлення, з чим погодився й суд.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, представника П`ятихатської ВК № 122, частково дослідивши матеріали провадження та особову справу, перевіривши доводи апеляції та матеріали справи, надавши сторонам слово в дебатах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Так, відповідно до вимог ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Як витікає зі змісту вказаної статті кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, для цього всі дані про особу беруться в сукупності.
Як вбачається з характеристики від 28 лютого 2014 року /а.с.15/ засуджений ОСОБА_7 характеризується незадовільно, має стягнення, яке погашено, заохочень не має. На виробництві установи не працевлаштований залучається до робіт благоустрою установи шляхом участі робіт, пов`язаних з поліпшенням побутових умов засуджених. До праці ставиться посередньо. Виховні заходи відвідує, реагує на них посередньо. Провину у скоєному злочині визнає, у спілкуванні із представниками установи ввічливий, на зауваження реагує правильно. З рідними зв`язки підтримує шляхом листування, цінує родинні стосунки. Не виявляє готовності до самокерованої правомірної поведінки, однак всупереч цього за час відбуття покарання ОСОБА_7 на шлях виправлення не став. Відповідно до характеристики від 09 жовтня 2014 року /а.с.16/, засуджений ОСОБА_7 не працевлаштований, залучається до робіт пов`язаних з поліпшенням умов засуджених, до праці ставиться посередньо, поставлені завдання виконує, але потрібен контроль з боку представника адміністрації за виконання поставлених завдань. Соціально-корисної активності в житті установи та відділення не проявляє. Виховні заходи відвідує, реагує на них посередньо. Провину у скоєному злочині визнав, своє кримінальне минуле засуджує- лише з метою отримання поблажливих відносин до себе з боку представників адміністрації установи. Приймає формальну участь в програмі диференційованого виховного впливу «Повернення». Відноситься до участі в програмі посередньо. У спілкуванні з представниками колонії ввічливий, на зауваження реагує правильно. З рідними підтримує зв`язки. Має позитивну соціальну установку. Прослідковується позитивна динаміка у поведінці та ставлення до суспільно корисної праці, але поки не готовий до соціально- правомірної поведінки в умовах відсутності ізоляції та нагляду, оскільки не довів своє виправлення.
Відповідно до довідки про заохочення та стягнення /а.с.18/ слідує, що засуджений ОСОБА_7 мав стягнення від 25 грудня 2013 року у виді попередження, яка на день розгляду справи судом першої інстанції хоча й було погашене, але в сукупності з іншими характеризуючими даними про особу засудженого /а.с.15,16/, зазначеними судом першої інстанції в ухвалі, в тому числі даними про стягнення у виді суворої догани /а.с.17/ та відстуність заохочень підтверджують висновок суду про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення.
Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення останнього, з дотриманням вимог ст.81 КК України, прийняв законне та справедливе рішення, обґрунтовано пославшись у своїй ухвалі на те, що засуджений ОСОБА_7 з урахуванням всього періоду часу відбування покарання, а не окремого проміжку часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення, з чим погоджується і судова колегія та не приймає до уваги доводи останнього стосовно стану його здоров`я та родинних зв`язків, оскільки вказане не є підставою для застосування ст.81 КК України.
Тому, з урахуванням вище викладеного та доводів апеляції засудженого, колегія суддів не вбачає підстав до скасування ухвали суду та задоволення апеляції засудженого.
На підставі наведеного вище, керуючись ст.81 КК України, ст.404 КПК України, п.1) ч.1 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року відносно засудженого ОСОБА_7 , якою відмовлено останньому в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання- залишити без змін.
Апеляцію засудженого ОСОБА_7 на вказану ухвалу- залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4