У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кармазіна Ю.М.,

суддів

Паневіна
В.О. і Школярова В.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 05 червня
2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1. на постановлені щодо нього судові
рішення,

в с т а н о в и л а :

вироком
Солом'янського районного суду м.
Києва від 03 серпня 2005 року

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше
неодноразово судимого, останній раз 25 квітня 2001 року за ч. 3 ст. 81; ст.17
ч. 3 ст. 81; ч. 2 ст. 140; ч. 2 ст. 215-3
КК України на 6 років 2 місяці позбавлення волі з конфіскацією 2/3 частини майна
і 09 березня 2005 року умовно-достроково звільненого від відбування
покарання на 9 місяців 10 днів,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України суд до
цього покарання частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім
вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2001 року й
визначив йому остаточне покарання у виді
позбавлення волі на строк 4 роки 10 місяців.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2., судові рішення щодо
якого в касаційному порядку не оскаржено.

Ухвалою апеляційного
суду м. Києва від 01 листопада 2005 року зазначений вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1. визнано винним у тому, що він 03
травня 2005 року, приблизно о 20 год. 10 хв., за попередньою змовою з ОСОБА_2.,
знаходячись поряд залізничних колій під автомобільним Повітрянофлотським мостом
Приміського вокзалу в м. Києві, відкрито викрав у ОСОБА_3. сумку з її особистим
майном та грошима загальною вартістю 710 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1.
посилається на те, що кримінальну справу щодо нього сфальсифіковано; досудове
та судове слідство у справі проведено неповно, необ'єктивно, з порушенням
кримінально-процесуального закону, а висновки суду про його винність у
злочинні, за який його засуджено, не відповідають фактичним обставинам справи і
не підтверджені зібраними у ній доказами, яким суд, крім того, не дав належної
оцінки. Стверджує, що він не мав попередньої змови з ОСОБА_2. на заволодіння
майном потерпілої, а суд поклав у основу
вироку ті показання на досудовому слідстві, які були отриманні внаслідок
застосування недозволених методів ведення слідства.

У
доповненнях до скарги ОСОБА_1. просить перекваліфікувати його дії на ст. 15 ч.2
ст. 186 КК України, оскільки він був затриманий одразу після вчинення злочину і
не мав можливості розпорядитися чужим майном.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали кримінальної
справи та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів
вважає, що вона задоволенню не підлягає
з таких підстав.

За змістом
касаційної скарги засуджений ОСОБА_1. оспорює фактичні обставини справи і
посилається на однобічність і неповноту досудового й судового слідства.
Відповідно до вимог ч.1 ст.398 КПК України фактичні обставини справи, які були
предметом перевірки та оцінки суддів першої та апеляційної інстанцій, перегляду
в касаційному порядку не підлягають. Тому колегія суддів при розгляді справи за
касаційною скаргою на вирок місцевого суду і ухвалу апеляційного суду,
постановлену щодо цього вироку, виходить із фактичних обставин, установлених
рішеннями цих судів.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1. у вчиненні
злочину, за який його засуджено, ґрунтується на зібраних доказах, які вірно
оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу обвинувального вироку.
Зокрема, сам засуджений ОСОБА_1. на початку досудового слідства не заперечував
своєї участі у злочині, а засуджений ОСОБА_2.
стверджував, що саме ОСОБА_1. був ініціатором вчинення грабежу. Ці їх показання узгоджуються з показаннями
потерпілої ОСОБА_3., свідків ОСОБА_4., ОСОБА_5.,ОСОБА_6., ОСОБА_7., та
об'єктивно підтверджуються даними, які містяться в протоколах огляду та
вилучення речей, відтворення обстановки та обставин події та іншими доказами.

Уся сукупність зібраних у справі доказів була ретельно
перевірена судом, що дало можливості дійти обґрунтованого висновку про
доведеність вини ОСОБА_1. у відкритому викраденні майна ОСОБА_3. вчиненому
повторно, за попередньою змовою групою осіб. Тому доводи у скарзі про незаконність його засудження є безпідставними.

Твердження у касаційній скарзі ОСОБА_1. про те, що він
не мав попередньої змови з ОСОБА_2. на заволодіння майном потерпілої і своїми
діями вчинив лише замах на її пограбування, оскільки не мав реальної можливості
розпорядитися викраденим майном, є необґрунтованими.

З огляду на матеріали
справи ОСОБА_1. і ОСОБА_2. діяли узгоджено з метою вчинення
відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_3., тобто являлися
співвиконавцями і виконували кожен свою роль. Зокрема, побачивши ОСОБА_3.
засуджені домовились заволодіти її майном. Коли вони з цією метою підійшли до
потерпілої, ОСОБА_2. штовхнув її і
зірвав з плеча сумку, а ОСОБА_1. знаходячись поряд, своєю присутністю подавляв
її волю до опору. Коли ж перехожий охоронець почав їх наздоганяти, ОСОБА_1.,
відволікаючи його увагу, побіг в іншу сторону і дав таким чином можливість
ОСОБА_2. втекти з речами потерпілої і розпорядитися ними на власний розсуд.

Дії ОСОБА_1. за ч. 2 ст. 186 КК України кваліфіковано
правильно.

Суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення як щодо
оцінки доказів за цим обвинуваченням, так і щодо юридичної кваліфікації дій
засудженого з визначенням конкретної його ролі й участі у вчиненні цього
тяжкого злочину.

Посилання в касаційній скарзі на те, що під час
досудового слідства працівники міліції застосовували до нього незаконні методи
ведення слідства, є аналогічними за їх змістом твердженням ОСОБА_1. в апеляції,
ретельно перевірялися в суді апеляційної інстанції, але не підтвердилися і були
визнанні безпідставними.

Під час перевірки справи у касаційній інстанції також не
виявлено даних, які давали б підстави
вважати, що стосовно ОСОБА_1. застосовувались незаконні методи ведення
слідства.

Призначаючи ОСОБА_1. покарання, суд відповідно до ст. 65
КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу
винного та конкретні обставини справи.

Призначене йому покарання у межах санкції ч.2 ст. 186 КК
України є необхідним для виправлення засудженого та попередження нових
злочинів, а тому підстав для пом'якшення йому покарання не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального
закону, які були б підставою для зміни або скасуванню судових рішень, у справі
не виявлено.

Таким чином, касаційний суд, перевіривши матеріали
справи, не вбачає у ній передбачених ст. 398 КПК України підстав для
призначення справи до касаційного розгляду з повідомленням зазначених у ст. 384
КПК України осіб.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст.394 -396 КПК України,
колегія суддів

ухвалила:

відмовити засудженому ОСОБА_1 у
задоволенні його касаційної скарги.

судді:

Кармазін Ю.М. Паневін В.О. Школяров В.Ф.