Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_17,
суддів:ОСОБА_18, ОСОБА_19,
за участю прокурора ОСОБА_20,
засудженого ОСОБА_5,
розглянула в судовому засіданні у м. Києві 23 червня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 6 жовтня 2014 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, неодноразово судимого, в тому числі 25.12.2003 року за ч. 2 ст. 152 КК України на 3 роки позбавлення волі, а останній раз 23.02.2010 року за ч.1 ст.122, ч.1 ст.185 КК до 1 року 1 місяця позбавлення волі,

засуджено за ч. 2 ст. 152 КК України на 8 років позбавлення волі; за 395 КК України на 4 місяці арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з врахуванням вимог ст. 72 КК України, остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він 01.01.2011 року, у період часу з 1- 30 год. до 2 -30 год. повторно, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись у будинку АДРЕСА_1, застосовуючи фізичне насильство та погрожуючи його застосуванням, проти волі ОСОБА_6 вступив з нею у статеві зносини природним способом, тобто зґвалтував потерпілу.

Крім того, 04.01.2011 року ОСОБА_5, порушуючи правила адміністративного нагляду, встановлені рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.09.2010 року, не з'являвся на реєстрацію до державного органу, та самовільно залишив місце свого проживання.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 6 жовтня 2014 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За змістом касаційної скарги засуджений ОСОБА_5, посилаючись на істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, порушує питання про скасування судових рішень щодо нього в частині засудження за ч.2 ст.152 КК та закриття кримінальної справи.

При цьому вказує на недоведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України та фальсифікацію доказів обвинувачення. Крім того, зазначає, що в апеляційному суді справа розглянута незаконним складом суду та з порушенням вимог ст.377 КПК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав свою скаргу, пояснення прокурора про необґрунтованість скарги засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів визнає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.398 КПК України 1960 року (далі КПК) підставами для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови є: істотне порушення кримінально-процесуального закону; неправильне застосування кримінального закону; невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Відповідно до ч.1 ст.395 КПК касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.

Фактичні обставини справи були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанції й перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК, не підлягають, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповнота й однобічність слідства, чим обґрунтовуються касаційні скарги засудженого в даній справі, самі по собі є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень, згідно ст. 367 КПК, в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 323 КПК вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

При розгляді кримінальної справи щодо ОСОБА_5 суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався та дійшов правильного висновку про доведеність його вини у вчиненні злочину і правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.152 КК України.

Свій висновок суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до ст.67 КПК та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв'язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5

Зокрема, суд правильно послався у вироку на покази потерпілої ОСОБА_6, яка неодноразово давала показання на досудовому слідстві і підтвердила їх у судовому засіданні, що ОСОБА_5 силоміць забрав її з будинку та погрожуючи застосуванням фізичного насильства за обставин, викладених у вироку, зґвалтував її. Після чого вона покинула місце події, залишивши там нижню білизну, а повернувшись до свого місця проживання зразу ж розповіла про зґвалтування ОСОБА_7 та повідомила міліцію. Ці показання потерпілої є прямим доказом вчинення засудженим інкримінованого злочину щодо потерпілої, матеріалами кримінальної справи та доводами касаційної скарги засудженого не спростовані, а навпаки знайшли своє підтвердження.

Так, зазначені показання потерпілої частково підтверджені показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_8, яка допитана у судовому засіданні за участю педагога та підтвердила, що ОСОБА_5 силоміць забрав з будинку потерпілу. При цьому потерпіла кричала, гукала на допомогу.

З оголошених у судовому засіданні показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що у зазначений у вироку час ОСОБА_5 знаходився у будинку потерпілої. Через деякий час вона лягла відпочивати та крізь сон почула крики про допомогу, але значення їм не придала. Трохи пізніше їй донька розповіла про те, що ОСОБА_5 силоміць забрав потерпілу з будинку. Коли потерпіла повернулася то розповіла їй про вчинене ОСОБА_5 зґвалтування.

Про вилучення з кімнати ОСОБА_5 нижньої білизни потерпілої та простирадла підтверджено даними протоколу огляду місця події та показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10

Із висновків судових імунологічних експертиз вбачається, що в тампоні з вмістом порожнини піхви потерпілої, а також на вилученій нижній білизні потерпілої, її халаті та простирадлі з кімнати засудженого є наявними сперматозоїди з домішками слюни, походження яких не виключається від ОСОБА_5

Відповідно до висновків судових молекулярно-біологічних експертиз №67 та №73 походження сперми знайденої у порожнині піхви потерпілої та на простирадлі, вилученому з кімнати ОСОБА_5 від ОСОБА_11 виключається, тоді як походження можливе від ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_12 підтвердила у судовому засіданні про відбирання зразків слюни і крові у ОСОБА_5 на підставі процесуальних документів після його затримання та направлення їх для дослідження.

Свідок ОСОБА_13 підтвердила у судовому засіданні про надходження до експертної установи зразків крові та слюни ОСОБА_5, які були оформлені належним чином та прийняті для дослідження.

Про вірогідність показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 свідчать фотокопії з журналів реєстрації слюни та крові за 17 січня 2011 року, відповідно до яких в лабораторію для дослідження надійшли зразки крові і слюни, відібрані у ОСОБА_5

Оцінивши ці та інші, зазначені у вироку докази у їх сукупності, суд правильно поклав їх в основу обвинувального вироку, оскільки вони зібрані у визначеному законом порядку, є послідовними, такими, що узгоджуються між собою та підтверджують фактичні обставини вчиненого злочину засудженим і дійшов правильного висновку про доведеність вини та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.152 КК України. При цьому суд обґрунтовано, з наведенням належних мотивів, правильно відхилив доводи засудженого про непричетність до вчинення інкримінованого йому злочину, а також про те, що потерпіла його оговорила з метою отримати від нього гроші, оскільки ці його твердження спростовані вищенаведеними доказами. Крім того, суд правильно, з тих же підстав, відкинув показання свідка ОСОБА_14 про добровільність переходу потерпілої до будинку ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_10 про вимагання потерпілою грошей у її сина, а також свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, оскільки показання останніх не співвідносяться з досліджуваними обставинами. Вирок суду відповідає вимогам ст.ст.333-335 КПК України.

Крім того, зазначені у касаційній скарзі засудженого обставини, були предметом перевірки апеляційного суду який, з наведенням ґрунтовних мотивів, визнав їх недостовірними і вирок залишив без зміни. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необгрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.377 КПК України.

Тому, підстав вважати ОСОБА_5 незаконно засудженим за ч.2 ст.152 КК України, як про це зазначено у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Покарання засудженому призначено у відповідності до вимог статей 50, 65-67 КК з врахуванням усіх обставин справи та даних про особу засудженого. Покарання призначено у межах санкції закону за яким ОСОБА_5 визнано винуватим та є необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів. Підстав для пом'якшення покарання колегія суддів не вбачає.

Твердження засудженого про те, що апеляційний розгляд справи відбувся незаконним складом суду є безпідставним, оскільки участь судді у вирішенні питання про підсудність не є забороною відповідно до вимог ст.54 КПК для участі цього ж судді у розгляді справи в апеляційному порядку.

Також неспроможними є доводи засудженого про фальсифікацію доказів по справі, оскільки свій висновок про доведеність вини засудженого та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.152 КПК суд першої інстанції зробив на неупередженій оцінці безпосередньо досліджених ним доказів та на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Відсутність у матеріалах справи носія інформації попереднього судового розгляду справи, на що наголошено засудженим у касаційній скарзі, не є підставою для скасування оскаржених судових рішень, оскільки, відповідно до ст. 87 КПК основним засобом фіксації перебігу судового розгляду справи є протокол судового засідання і оскаржені судові рішення постановлені на підставі нового судового розгляду.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам повно та всебічно розглянути справу і постановити законні і обґрунтовані судові рішення чи неправильного застосування кримінального закону при вивченні справи судом касаційної інстанції не виявлено.

Зважаючи на зазначене, керуючись пунктами 11, 15 розділу ХІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Кримінального процесуального кодексу України та статтями 394 - 396 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 6 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19