СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-а -603/2008
р. Головуючий у суді І
інстанції Заїка М.І.
Категорія: ч.1 ст.365 КК України Доповідач у суді ІІ
інстанції Бабич О.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2008 року. Колегія
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Кіровоградської області
у складі :

головуючого -
судді Палічука А.О.,

суддів Бабича
О.П., Нікітіна О.С.

за участю прокурора Ахалшенішвілі Н.Є.,

розглянула
у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальну справу за
апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції
та апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Устинівського районного суду Кіровоградської області від 19
листопада 2007 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець с. Кам'янка
Балакшинського району Акмалинської області республіки Казахстан, українець,
громадянин України, не працює,
одружений, не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей,

житель с.Дмитрово Устинівського району Кіровоградської
області

засуджений
за ч.1 ст.365 та ч.1 ст.240 КК України,
на підставі ст..70 КК України, на
4 роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з
роботою в органах місцевого самоврядування на 3 роки. На підставі ст..75 КК
України йому встановлено іспитовий термін на 2 роки.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Суд визнав винним ОСОБА_1 у тому, що він, перебуваючи на посаді голови
Дмитрівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області в
період з 15 квітня 1998 року по 20 квітня 2006 року, будучи посадовою особою та достовірно знаючи,
що спеціальний дозвіл (ліцензія) на використання надр не отримана, право на
користування надрами актом про надання гірничого відводу не засвідчено, діючи
умисно, перевищуючи владу, у липні 2004 року дав вказівку головному бухгалтеру
та касиру сільської ради про отримання плати від жителів місцевої громади та
інших користувачів за надання надр у користування для видобутку піску з кар'єру
с. Тирлова Балка Устинівського району, чим порушив ст..9 Закону України «Про
надра», тобто вчинив одноособові дії, які відносяться до компетенції
колегіального органу - Кіровоградської обласної ради народних депутатів, що
призвело до завдання істотної шкоди у вигляді підриву авторитету та престижу
органів місцевого самоврядування і до порушення встановлених правил охорони та
використання надр України, чим поставив під реальну загрозу життя і здоров'я
людей - користувачів копалин.

Крім цього ОСОБА_1 у травні 2004 року уклавши угоду з ОСОБА_2 про видачу
піску з вказаного кар'єру, давши вказівку головному бухгалтеру та касиру
сільської ради про отримання плати за користування надрами, фактично дав дозвіл
зацікавленим особам на платне користування надрами, які видобували корисні
копалини ручним способом або за допомогою придатних для цього технічних
засобів, хоча розробляти даний кар'єр, згідно «Правил безпеки при розробці
кар'єра» заборонено оскільки площа порушеної ділянки, на якій велося
розроблення родовищ, становить 0,36 га., висота бортів діючого кар'єра (висота
уступу) становить 9 - 11 метрів, кут укосу робочого борту становить близько 80
градусів. Люди, знаходячись в даному кар'єрі, перебувають в призмі обрушення і
в безпосередній близькості від нижньої бровки укосу уступу. Таким чином ОСОБА_1, діючи умисно, дав дозвіл на проведення робіт по розробці
родовища корисних копалин в порушення п.п. 25,31,32 Правил, без затвердження
проекту розробки, затвердженої маркшейдерської документації, плану розвитку
гірничих робіт та спеціального дозволу на проведення експлуатації родовищ
корисних копалин в установленому порядку, чим порушив п.1 Правил безпеки при
розробленні кар'єрів відкритим способом, створюючи реальну небезпеку для життя
і здоров'я осіб, яким було надано дозвіл для видобутку піску.

У апеляції прокурор просить вирок районного суду скасувати та постановити
новий вирок, призначивши більш суворе покарання, мотивуючи тим, що призначене
районним судом покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі
засудженого.

Засуджений ОСОБА_1 в своїй апеляції просить скасувати вирок суду та закрити
провадження у справі за відсутністю події злочину. При цьому вказує, що вирок,
в порушення ст.327 КПК України, не мотивований,
ґрунтується на припущеннях і постановлений без доведення його вини в
ході судового розгляду.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка вважає необхідним повернути
справу на додаткове розслідування для забезпечення права обвинуваченого на
захист від конкретного обвинувачення, пояснення засудженого ОСОБА_1, який
підтримали свою апеляцію, перевіривши
матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів
вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінальної справи ОСОБА_1, як на досудовому
слідстві так і в суді, не визнав себе винним у вчиненні злочинів, передбаченого
ч.1 ст.365, ч.1 ст.240 КК України..

(т.1 а.с. 219-223, т.2 а.с. 81-82).

Відповідно
ст.367 КПК України однією підстав скасування вироку при розгляді справи в
апеляційному суді є істотне порушення кримінально-процесуального закону.

Статею
370 КПК України визначено, що істотним порушенням вимог
кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які
перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу, постановити законний, обґрунтований і
справедливий вирок чи постанову.

Вирок в
усякому разі належить скасувати якщо за наявності підстав для закриття справи
її не було закрито.

Відповідно п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суд України №8 від 24.10.2003 року «Про застосування законодавства,
яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», недодержання
органами досудового слідства вимог ст..132 КПК України, може бути підставою для
повернення справи на додаткове розслідування.

Під час судового розгляду справи судом першої інстанції, при зміні
обвинувачення, прокурором, у порушення ст.ст.277, 298 КПК України, не була
оголошена відповідна постанова, суд не роз'яснив підсудному суть нового
обвинувачення, від якого він має право захищатися в суді, не вручив захиснику
копію вказаної постанови, не з'ясував у ОСОБА_1 чи визнає він себе винним за
новим обвинуваченням, чи бажає давати покази. Не з'ясовано в учасників питання
обсягу та порядку дослідження доказів за
новим обвинуваченням, не допитувався підсудний за новим обвинуваченням, чим
були порушені ст..ст.299,300 КПК України.

(т.2 а.с.76, 94).

Колегія суддів відносить вказані порушення кримінально-процесуального
закону до істотних, оскільки вони перешкодили
суду повно і всебічно розглянути справу, встановити істину, забезпечити
права і законні інтереси учасників процесу, а саме: підсудного на захист від
нового обвинувачення, а його захисника, при цьому, на надання своєчасної
фахової допомоги підзахисному.

При вказаній зміні обвинувачення прокурором, суд неналежно оцінив його
постанову, яка, в порушення ч.3 ст.277 КПК України, не містить відповідного формулювання нового
обвинувачення по кожній із статей кримінального закону та мотивів прийнятого
рішення, як того вимагає ст.132 КПК України. При цьому, щодо ч.2 ст..191 КК України, взагалі відсутні
будь-які мотиви виключення цієї статті з обвинувачення ОСОБА_1. Що ж до його обвинувачення по ч.1 ст.367 КК
України, то у мотивувальній частині постанови, прокурор просить закрити справу у цій частині на підставі
ст.48 КК України, що в свою чергу суперечить резолютивній частині постанови, де
ч.1 ст.367 КК України фактично виключена з обвинувачення. Але суд, незважаючи на це, виніс постанову
про закриття справи в частині обвинувачення ОСОБА_1 по цій статті разом з
винесенням вироку . Хоча про згоду підсудного на таке закриття, відповідно
до ч.4 ст.7, ч.ч.2,3 ст.7-1 КК України, і як того вимагає ст..282 КПК України,
відомостей у протоколі судового засідання немає, в тому числі і про винесення
такої постанови та її проголошення.

(т.2 а.с.75-79,96,97,101,102).

Крім цього, суд не врахував
положення п.4 ст.6 КПК України щодо необхідності вирішення питання на
досудовому слідстві та в суді про можливість закриття справи по амністії,
оскільки за матеріалами справи, на момент вчинення злочинів, ОСОБА_1 мав
неповнолітніх дітей. Але в постанові про пред'явлення йому обвинувачення не
конкретно визначено час вчинення злочинів і немає можливості визначити, який
саме закон про амністію ( від 31 травня 2005 року, чи 19 квітня 2007 року), має
застосовуватися.

Відсутність належної оцінки явних грубих порушення процесуального закону на
досудовому слідстві, які виразилися в неконкретності пред'явленого
обвинувачення, в якому не виписано в чому саме виразилась злочинність дій
ОСОБА_1 з чітким, зрозумілим зазначенням складу кожного злочину, та вказаних суперечностей, які містяться в
постанові про зміну обвинувачення прокурором, неправильні та суперечливі дії
суду, унеможливили прийняття
правильного, законного та обґрунтованого рішення, оскільки є незрозумілим, від
якого обвинувачення мав захищатися підсудний до, та після зміни обвинувачення прокурором і в якій
частині обвинувачення суд повинен був
оцінювати доказову базу та діяння підсудного.

За таких обставин згадані вище факти вказують на істотне порушення кримінально-процесуального
закону, допущені як під час досудового слідства, так і при судовому розгляді, а
тому колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з направленням
справи на додаткове розслідування, оскільки, з огляду на неконкретність змісту
постанови про пред'явлення обвинувачення, невмотивованість, неконкретність та
суперечливість змісту постанови прокурора про зміну обвинувачення в суді, у відповідності до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду, викладених у п.10 постанови № 8 від 24.10.2003 року «Про
застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному
судочинстві», є необхідним забезпечити право ОСОБА_1 знати в чому він
обвинувачується із зазначенням часу,
місця та інших обставин, саме зі стадії досудового слідства.

Під час досудового розслідування необхідно
врахувати наведені колегією порушення
кримінально-процесуального закону, вирішити питання про можливість застосування до підсудного
положення п.4 ст.6 КПК України, а при незгоді останнього, вжити всі передбачені
законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин
справи, дати належну правову оцінку діям
ОСОБА_1 на стадії досудового слідства, дослідити як ті обставини, що
викривають, так і ті, що виправдовують ОСОБА_1 у спосіб, визначений
кримінально-процесуальним законодавством.

Підстав для зміни міри запобіжного заходу стосовно ОСОБА_1, судова колегія
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 362, 366, 374 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора та апеляцію засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Устинівського районного суду Кіровоградської області від 11 березня
2008 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу повернути прокурору Устинівського району на додаткове
розслідування.

Запобіжний
захід ОСОБА_1
залишити - підписку про невиїзд.

Судді: