Справа № 1-кп/593/35/2013
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2013 р.
Бережанський районний суд

Тернопільської області

в складі: головуючого - судді
Крамаря В.М.

секретаря - Осадци М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Бережанах
кримінальне провадження, внесене у
Єдиний реєстр досудових розслідувань
за № 0000137 від 01 травня 2013 року щодо
обвинуваченого:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
жителя АДРЕСА_1, громадянина України,
освіта середня, не одруженого, не
працюючого, судимого 22 червня 2010 року
Бережанським районним судом
Тернопільської області за вчинення
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК
України, до 5 років позбавлення волі,
згідно ст. 75 КК України звільненого від
відбування покарання з іспитовим
строком 3 роки,-

у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15,
ч.2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора - Баранець С.В.

заявника - ОСОБА_2

обвинуваченого - ОСОБА_1

захисника - ОСОБА_3

свідків - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8,

ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,-

ВСТАНОВИВ:

Досудовим слідством обвинувачений
ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 01
травня 2013 року у ОСОБА_1 виник злочинний
намір, спрямований на таємне
викрадення чужого майна, а саме:
металевого інформаційного знаку.

Так, 01 травня 2013 року близько 17 год.
ОСОБА_1 з метою незаконної наживи,
направленої на вчинення крадіжки,
виїхав на гужовому транспорті, тобто на
підводі, запряженій конем, на дорогу
«Бережани - Нараїв - Брюховичі» та почав
рухатись із с. Нараїв Бережанського
району у напрямку х. Малинівка
Лапшинської сільської ради
Бережанського району. Проїжджаючи по
дорозі, яка проходить через
гідрологічну пам'ятку природи - джерело
«Зелена криниця», що знаходиться
неподалік від хутора Малинівка, ОСОБА_1
виявив з правої сторони вкопаний в
поверхню ґрунтового узбіччя дороги
інформаційний знак з написом на ньому:
«Природно-заповідний фонд України
Лапшинська с/р. Гідрологічна пам'ятка
природи місцевого значення джерело
«Зелена криниця» 0,20 га охороняється
законом», що на автодорозі
«Бережани-Нараїв-Брюховичі» неподалік
х. Малинівка.

Після цього в ОСОБА_1 виник злочинний
намір, направлений на крадіжку
зазначеного інформаційного знаку.

Реалізуючи свій злочинний намір,
ОСОБА_1 за допомогою упряжі із
металевою стяжкою прив'язав один
кінець упряжі до металевої основи
інформаційного знаку, а інший - до
металевої рами (кульпаку) правого
заднього колеса гужового транспорту
(підводи). Надалі, переконавшись, що за
ним ніхто не спостерігає, за допомогою
підводи, у яку було запряжено коня,
почав здійснювати демонтаж
інформаційного знаку з написом на
ньому «Природно-заповідний фонд
України Лапшинська с/р. Гідрологічна
пам'ятка природи місцевого значення
джерело «Зелена криниця» 0,20 га
охороняється законом» вартістю 150 грн.
з метою його крадіжки. Однак свій
злочинний намір ОСОБА_1 не зумів
довести до кінця, оскільки в цей час по
даній автодорозі із с. Нараїв у
напрямку м. Бережани рухався службовий
автомобіль ВАЗ-2107 з номерним знаком «
НОМЕР_1» із працівниками Бережанського
РВ УМВС України в Тернопільській
області, які припинили злочинні дії
ОСОБА_1, спрямовані на крадіжку
інформаційного знаку.

Досудове слідство вважає, що своїми
умисними діями ОСОБА_1 вчинив
незакінчений замах на таємне
викрадення чужого майна (крадіжку),
вчинену повторно, тобто кримінальне
правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.2
ст.185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_1 під час судового
розгляду заперечив вчинення ним
кримінального правопорушення,
інкримінованого йому досудовим
слідством, у зв'язку з тим, що не мав
наміру викрадати знак і не вчиняв для
цього дій та пояснив, що дійсно 01 травня
2013 року після обіду він разом з сестрою
ОСОБА_8 на підводі поїхав нарубати
тичок для фасолі. Він їхав і по дорозі
дивився, де можна нарубати потрібних
тичок. Неподалік від хутора Малинівка
він побачив зарості, в яких можна було
нарубати тичок. В цьому місці на
узбіччі стояв похилений знак, він
прив'язав кобилу до знака та разом з
сестрою зайшов в ліс. Він рубав тички, а
сестра пішла далі в ліс.

За деякий час по дорозі проїхала велика
вантажна машина, кобила налякалася і
почала тягнути віз, в зв'язку з чим він
вийшов на дорогу подивитися, що
відбувається. Коли він підійшов до
підводи, побачив, що знак нагнувся ще
більше. Через деякий час над'їхали
працівники міліції і звинуватили його
в тому, що він хотів викрасти
інформаційний знак з написом на ньому:
«Природно-заповідний фонд України
Лапшинська с/р. Гідрологічна пам'ятка
природи місцевого значення джерело
«Зелена криниця» 0,20 га охороняється
законом», до якого була прив'язана
підвода. На його пояснення, що він не
мав наміру красти вказаний знак,
працівники міліції (які були випивші)
не реагували, а почали складати
документи. Працівник міліції «ОСОБА_13»
сказав йому писати те, що останні йому
скажуть і йому нічого не буде, тільки
він заплатить 51 грн. штрафу. Працівники
міліції забрали в нього сокиру та
струбцину, які були в нього. Він хотів
скористатись послугами адвоката, але
останні сказали, що не треба адвоката,
оскільки буде тільки штраф. Все, що
казали робити працівники міліції, те
він і робив.

За деякий час, коли він перебував в
машині працівників міліції, на місце на
машині приїхала його матір ОСОБА_7,
сестра ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Матір стала
з'ясовувати, у зв'язку з чим його
затримали. Працівники пояснили, що
затримали його за спробу вкрасти знак і
сказали, що для того, щоб не було
«проблем», треба 200 доларів США. Коли
матір відмовилась платити гроші,
сказали, що буде штраф 51 гривень. Після
цього склали ще якісь документи та
відпустили його. Всі свідчення в нього
брали на «Високій горі», один з
працівників міліції диктував, а другий
писав, а він, не читаючи, підписував.

Вважає, що кульпаком вирвати знак не
можливо.

Наміру викрадати знак не мав, просить
його виправдати.

Заявник ОСОБА_2 в судовому засіданні
пояснив, що до нього подзвонили
працівники міліції і сказали, щоб була
написана заява про спричинену шкоду,
так як 01 травня 2013 року ними було
затримано ОСОБА_1, який вказаного числа
намагався викрасти інформаційний знак
з написом на ньому:
«Природно-заповідний фонд України
Лапшинська с/р. Гідрологічна пам'ятка
природи місцевого значення джерело
«Зелена криниця» 0,20 га охороняється
законом», що на автодорозі «Бережани -
Нараїв - Брюховичі» неподалік х.
Малинівка. Цей знак було встановлено
ним за приписом прокуратури і
екологічної служби і цей знак
знаходиться на балансі Лапшинської
сільської ради, тому написав заяви, які
йому сказали працівники міліції.
Балансова вартість знаку становить 150
гривень. Вказаний знак зварений з
кутника у виді драбинки і до нього
заклепками прикріплена табличка
«Природно-заповідний фонд України
Лапшинська с/р. Гідрологічна пам'ятка
природи місцевого значення джерело
«Зелена криниця» 0,20 га охороняється
законом», матеріали на знак дали
спонсори, основа вказаного знаку
забетонована в узбіччя дороги. Про те,
чи є документальне підтвердження
вартості знаку, не знає. Оскільки
фактично не був свідком подій, щодо
яких обвинувачується ОСОБА_1,
повідомити, що і як відбувалося, не
може.

Перед тим, як відбулися вказані події,
бачив, що знак трохи похилений, а тому
просив людей, які живуть поблизу,
повідомити в разі, якщо якісь особи
будуть пробувати викрасти знак.

Допитаний в судовому засіданні як
свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він
працює старшим оперуповноваженим СКР
Бережанського РВ УМВС України в
Тернопільській області. 01 травня 2013
року він разом з о/у СКР Бережанського
РВ УМВС України в Тернопільській
області ОСОБА_5 та заступником
начальника кримінальної міліції
Бережанського РВ УМВС України в
Тернопільській області ОСОБА_6
поверталися службовим автомобілем
ВАЗ-2107 з номерним знаком « НОМЕР_1» з
села Нараїв Бережанського району в
місто Бережани, по автодорозі
«Бережани-Нараїв-Брюховичі».
Проїжджаючи повз гідрологічну пам'ятку
природи місцевого значення джерело
«Зелена криниця», що неподалік х.
Малинівка, біля інформаційного знаку з
написом на ньому: «Природно-заповідний
фонд України Лапшинська с/р.
Гідрологічна пам'ятка природи
місцевого значення джерело «Зелена
криниця» 0,20 га охороняється законом»,
побачили підводу, біля якої знаходився
ОСОБА_1 Коли зупинились, побачили, що
підвода за кульпак прив'язана до знаку.
Після того, як вони зупинилися і
запитали в ОСОБА_1, що той робить,
останній сказав, що приїхав нарубати
тичок. Їм стало зрозуміло, що той
намагався викрасти знак, до якого
прив'язана підвода за допомогою
стяжного пасу, один кінець якого був
прив'язаний до знаку, другий - до
підводи. Після чого ОСОБА_1 пояснив, що
хотів викрасти цей знак і зробити
драбину для квітів.

Після цього вони викликали
слідчо-оперативну групу та затримали
ОСОБА_1 Також в останнього було
вилучено струбцину, за допомогою якої
підвода була прив'язана до знаку,
сокири в ОСОБА_1 він не бачив. За деякий
час на місце приїхала матір ОСОБА_1,
якій пояснили, що її сина затримано за
крадіжку.

Допитаний в судовому засіданні як
свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він
працює о/у СКР Бережанського РВ УМВС
України в Тернопільській області. 01
травня 2013 року він разом з старшим
оперуповноваженим СКР Бережанського
РВ УМВС України в Тернопільській
області ОСОБА_4 та заступником
начальника кримінальної міліції
Бережанського РВ УМВС України в
Тернопільській області ОСОБА_6
поверталися службовим автомобілем
ВАЗ-2107 з номерним знаком « НОМЕР_1» з
села Нараїв Бережанського району в
місто Бережани по автодорозі
«Бережани-Нараїв-Брюховичі».
Проїжджаючи повз гідрологічну пам'ятку
природи місцевого значення джерело
«Зелена криниця», що неподалік х.
Малинівка, побачили підводу, на якій чи
біля переднього колеса якої знаходився
ОСОБА_1 Після того, як вони зупинилися,
то побачили, що підвода прив'язана за
кульпак до інформаційного знаку з
написом на ньому: «Природно-заповідний
фонд України Лапшинська с/р.
Гідрологічна пам'ятка природи
місцевого значення джерело «Зелена
криниця» 0,20 га охороняється законом», і
зрозуміли, що ОСОБА_1 хоче викрасти
знак. Коли вони зупинилися і запитали,
що робить ОСОБА_1, останній пояснив, що
хоче вирубати тичок для фасолі. Зразу
ОСОБА_1 сказав, що прив'язав підводу до
знаку. Після цього вони викликали
слідчо-оперативну групу та затримали
ОСОБА_1 Він сказав ОСОБА_1, що коні так не
прив'язуються, після чого ОСОБА_1
зізнався, що хотів викрасти знак, до
якого прив'язана підвода і зробити з
нього драбинку для квітів. Також у того
було вилучено сокиру та струбцину, за
допомогою якої підвода була прив'язана
до знаку. За деякий час на місце
приїхала матір ОСОБА_1, якій пояснили, у
зв'язку з чим було затримано її сина.

Допитаний в судовому засіданні як
свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він
працює заступником начальника
кримінальної міліції Бережанського РВ
УМВС України в Тернопільській області.
01 травня 2013 року він разом з о/у СКР
Бережанського РВ УМВС України в
Тернопільській області ОСОБА_5 та
старшим оперуповноваженим СКР
Бережанського РВ УМВС України в
Тернопільській області ОСОБА_4
поверталися службовим автомобілем
ВАЗ-2107 з номерним знаком « НОМЕР_1» з
села Нараїв Бережанського району в
місто Бережани по автодорозі
«Бережани-Нараїв-Брюховичі».

Проїжджаючи повз гідрологічну пам'ятку
природи місцевого значення джерело
«Зелена криниця», що неподалік х.
Малинівка, побачили підводу, прив'язану
за кульпак до інформаційного знаку з
написом на ньому: «Природно-заповідний
фонд України Лапшинська с/р.
Гідрологічна пам'ятка природи
місцевого значення джерело «Зелена
криниця» 0,20 га охороняється законом»,
біля якої знаходився ОСОБА_1 і на своїй
підводі тягнув знак. Сам знак вирваний
не був, знаходився у похиленому
положенні. Після цього вони зупинилися
і запитали в ОСОБА_1, що той робить. Що
спочатку ОСОБА_1 пояснив, не пригадує, а
потім той сказав, що хотів вирвати знак,
до якого прив'язана підвода і зробити з
нього драбинку для квітів. Після цього
вони викликали слідчо-оперативну групу
та затримали ОСОБА_1 В присутності
понятих ОСОБА_1 також пояснював, що
хотів викрасти знак. Також у того було
вилучено струбцину, за допомогою якої
підвода була прив'язана до знаку. Чи був
в ОСОБА_1 ще якийсь інструмент, не
пригадує. За деякий час на місце
приїхала матір ОСОБА_1, яка питала, що
буде її синові, він сказав, що не знає,
бо рішення буде приймати суд.

Допитана в судовому засіданні як
свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є
матір'ю ОСОБА_1 01 травня 2013 року після
обіду її син разом з дочкою ОСОБА_8 на
підводі поїхали по тички для фасолі. З
собою ОСОБА_1 взяв сокиру і струбцину.
За деякий час подзвонила підприємець, в
якої вона працює і повідомила, що на
«Високій горі» стоїть підвода ОСОБА_1 і
купа міліції. Після цього вона зупинила
білий бус, в якому повідомили те саме.

Після цього вона попросила ОСОБА_9
відвезти її туди. Коли вона разом з
ОСОБА_9 їхали в сторону хутора
Малинівка, на «Високій горі» на дорозі
побачили дочку - ОСОБА_8 Дочка була
сильно налякана, сівши в автомобіль, по
дорозі розказала, що коли остання разом
з ОСОБА_1 пішли рубати тички, по дорозі
проїхала велика вантажна машина.
Кобила, яка була прив'язана до знака на
узбіччі, налякалась і почала кудись
йти. ОСОБА_1 пішов на дорогу подивитись,
що сталось. Коли він підійшов до
підводи, під'їхала машина міліції і
затримала останнього.

Коли вони приїхали на місце, ОСОБА_1
знаходився в машині працівників
міліції. Працівник міліції щось писав
на капоті, на її запитання, що сталося і,
що треба, щоб відпустили ОСОБА_1,
працівники міліції сказали, що ОСОБА_1
намагався вкрасти знак. Працівник
міліції «ОСОБА_13» сказав, що якщо вона
хоче, щоб нічого не було, то треба
заплатити 200 доларів США. Вона
відмовилась платити гроші. Вони ще
трохи почекали і потім ОСОБА_1
відпустили, сказавши, що буде 50 грн.
штрафу. ОСОБА_1 був дуже наляканий,
боявся, щоб його не забрали.

Потім ОСОБА_1 розповідав, що працівники
міліції казали писати, що він тягнув
знак, бо хтось подзвонив в міліцію, він
налякався і не знав, що ті пишуть.

Допитана в судовому засіданні як
свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона з
братом - ОСОБА_1 на прохання матері
поїхала по тички для квасолі. На місці
брат прив'язав коня струбциною до знака
біля «Святого Яна» і вони пішли в ліс.
Пізніше ОСОБА_1 пішов до підводи, бо
проїхала велика машина і кобила
настрашилася, а вона залишилася в лісі.
Пізніше вона підійшла ближче до знака і
побачила працівників міліції, які щось
писали, а ОСОБА_1 забрали в машину.
Працівники міліції її не бачили. Вона
злякалася і пішла в сторону, коли
вийшла на дорогу, невдовзі над'їхала
мама.

З собою вони з братом мали струбцину і
сокиру. Мови про те, щоб забирати знак,
не було. Коли з мамою приїхали на місце,
ОСОБА_1 сидів в машині. Потім останнього
відпустили. Коли брата відпустили, той
сказав, що настрашився і в нього хотіли
щось за знак.

Допитаний в судовому засіданні як
свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що ОСОБА_1 з
сестрою - ОСОБА_8 поїхали до лісу за
тичками для квасолі. Він займався
дрібним ремонтом машини, прийшла матір
ОСОБА_1 і сказала, що по дорозі із села
Нараїв останнього затримала міліція і
попросила його поїхати туди. По дорозі
на відстані близько 1-2 км від місця
затримання ОСОБА_1 їм назустріч ішла
ОСОБА_8, вони її підібрали. ОСОБА_8, коли
сіла у машину до них, була дуже
перелякана, казала, що ОСОБА_1 сам, а
працівників міліції багато. Коли
близько 19 години приїхали на місце
затримання ОСОБА_1, то помітили, що
працівники міліції були випивші, це
було помітно по їх вигляду. ОСОБА_1
стояв не то біля машини,не то сидів в
машині. Підвода разом з кобилою була
прив'язана чи то до корча, чи то до
знаку, знак був зігнутий. ОСОБА_7
підійшла і спитала, що сталося,
працівник міліції сказав заплатити 200
доларів США, тоді вони відпустять
ОСОБА_1 і нічого не будуть писати, йому
нічого не буде. Також цей працівник
міліції сказав, що знак стоїть на місці,
а до знака просто прив'язана кобила.
Працівники міліції в його присутності
вилучили в ОСОБА_1 сокиру і струбцину, а
також казали, що заберуть кобилу і
підводу. Після того як працівники
міліції склали документи, ОСОБА_1
відпустили. Коли ОСОБА_7 підійшла і
спитала, що сталося, працівники міліції
пояснили, що побачили, що віз
прив'язаний до знаку, а ьіля возу стояв
ОСОБА_1

Допитаний в судовому засіданні як
свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він їхав
з села Нараїв до міста Бережани, його
зупинили правники міліції і сказали
підписати якісь документи. Працівники
міліції пояснили йому, що ОСОБА_1
намагався викрасти знак. Після того, як
він підписав документи, працівники
міліції його відпустили. Що було
написано в документах, не читав, ОСОБА_1
в його присутності нічого не пояснював,
також він не був присутнім при якихось
діях.

Допитаний в судовому засіданні як
свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він їхав
з міста Бережани в село Нараїв, його
зупинили правники міліції і сказали, що
ОСОБА_1 намагався викрасти знак. Після
того, як він підписав документи,
працівники міліції його відпустили. Що
було написано в документах, не читав,
ОСОБА_1 в його присутності нічого не
пояснював та не показував. Права йому
як понятому не роз'яснювали.

Допитаний в судовому засіданні як
свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що 01.05.2013
року він проводив огляд місця події та
складав відповідний протокол, участь
понятих при огляді місця події не є
обов'язковою, однак коли протокол був
майже складений, на його прохання було
залучено двох понятих, яким було
повідомлено в зв'язку з чим їх залучено,
після чого поняті підписали протокол і
поїхали по своїх справах, участь
понятих при складенні протоколу огляду
місця події тривала близько 5 хвилин. На
його думку, поняті мабуть не чули, що
пояснював ОСОБА_1

В судовому засіданні були досліджені
документи, зокрема: рапорт ст. о/у СКР
Бережанського РВ ОСОБА_4 від 01.05.2013 року
адресований начальникові
Бережанського РВ УМВСУ в
Тернопільській області, відповідно до
якого ОСОБА_4 доповідає про те, що
службою СКР, спільно з БНОН, ДАІ
Бережанського РВ під час відпрацювання
Бережанського району було виявлено
факт вчинення інформаційного знаку,
який належить Бережанському ЛМГ,, що
мало місце на автодорозі «Бережани -
Нараїв - Брюховичі» в х. Малинівка
Лапшинської сільської ради
Бережанського району із сторони
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1,
який в скоєному зізнався;

-протокол огляду місця події від 01
травня 2013 року, з якого вбачається, що
об'єктом огляду є автодорога
Бережани-Нараїв-Брюховичі, зокрема,
частина дороги, що знаходиться між
електростовпами № 30 та № 31 у напрямку
руху з м. Бережани у с. Нараїв. На
відстані 4 м 30 см від середньої лінії
розмітки у напрямку правого узбіччя
виявлено інформаційний дорожній знак
із написом на ньому:
«Природно-заповідний фонд України
Лапшинська с/р. Гідрологічна пам'ятка
природи місцевого значення джерело
«Зелена криниця 0,20 га охороняється
законом». Поряд із даним знаком
виявлено чоловіка, який назвався
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителем АДРЕСА_1.
Інформаційний знак знаходився
паралельно до землі та перпендикулярно
до основи, яка закопана у грунт. До
однієї із основ даної металевої
конструкції прикріплений металевий
ланцюг, до якого прив'язаний шнурок від
упряжі, який кріпиться до металевої
стяжки, що прив'язана до металевої рами
(кульпак) упряжним шнуром до правого
заднього колеса гужового транспорту
(підводи), яка знаходиться на узбіччі
дороги справа і в яку запряжено одну
кобилу коричневого кольору. У підводі
виявлено поліетиленовий мішок, у якому
знаходилися шнури для упряжі. Зі слів
ОСОБА_1, даний знак він хотів викрасти
за допомогою підводи із запряженою
кобилою, вирвавши знак із землі;

-таблицю ілюстрацій до протоколу
огляду від 01.05.2013 року, в якій графічно
відображено дані, наведені в протоколі
огляду місця події;

-протокол огляду предметів від 08 травня
2013 року, з якого вбачається, що в м.
Бережани об 11 год. було проведено огляд
предметів, які були вилучені 01 травня
2013 року в ході огляду частини
автодороги «Бережани - Нараїв -
Брюховичі», а саме: гідрологічної
пам'ятки «Зелена криниця», що
знаходиться неподалік від х. Малинівка
Лапшинської сільської ради
Бережанського району. Під час огляду
виявлено мішок з полімерного
матеріалу, верхня частина якого
зв'язана ниткою чорного кольору та
опечатано биркою із пояснювальним
написом та підписами понятих та ін.
учасників. На бирці написано, що в
даному мішку знаходиться упряж, яка
вилучена під час вищевказаного огляду
місця події. При відкритті даного мішка
у ньому виявлено відрізок синтетичної
тканини (пояс-упряж) довжиною 3 м
шириною 5 см, на одному кінці якого
знаходиться металевий стягуючий
карабін; також на одному із кінців
знаходиться металева скоба, а на іншому
кінці - металевий ланцюг із 20 ланками;

-таблицю ілюстрацій до протоколу
огляду предметів від 08.05.2013 року, в якій
графічно відображено дані, наведені в
протоколі огляду предметів;

-заяву сільського голови с. Лапшин
Бережанського району ОСОБА_2, з якої
вбачається, що він просить залучити
його як потерпілого до кримінального
провадження, внесеного до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0000137, при цьому в заяві повідомляє
обставини події;

-постанову про визнання речових
доказів та приєднання до кримінального
провадження від 08.05.2013 року відповідно
до якої було визнано речовим доказом у
кримінальному провадженні № 0000137:
відрізок синтетичної тканини
(пояс-упряж) довжиною 3 метри, шириною 5
см, на одному кінці якого знаходиться
металевий стягуючий карабін, який
призначений для стягнення грузів.
Також на одному із кінців знаходиться
металева скоба, а на іншому кінці із 20
ланками металевий ланцюг. Речовий
доказ вирішено приєднати до
кримінального провадження та здати на
зберігання у камеру зберігання речових
доказів Бережанського РВ УМВСУ;

-квитанцію №8 про отримання речових
доказів, відповідно до якої речові
докази вказані в постанові про
визнання речових доказів та приєднання
до кримінального провадження від 08.05.2013
року було отримано старшиною
Бережанського РВ УМВС України в
Тернопільській області;

-повідомлення Лапшинської сільської
ради № 111 від 15.05.2013 року про те, що
інформаційний знак з написом
«Природно-заповідний фонд України
Лапшинська с/р. Гідрологічна пам'ятка
природи місцевого значення джерело
«Зелена криниця 0,20 га охороняється
законом», який знаходиться на х.
Малинівка, рахується за Лапшинською
сільською радою, залишкова вартість - 150
гривень.

Також судом досліджено постанову про
призначення групи прокурорів від 02.05.2013
року, витяги з Єдиного реєстру
досудових розслідувань по
кримінальному провадженні № 0000137
від 01.05.2013 року та від 28.05.2013 року,
повідомлення про підозру ОСОБА_1 від
22.05.2013 року та характеризуючі особу
обвинуваченого дані.

Суд, перевіривши та дослідивши зібрані
по справі докази та оцінивши їх у
сукупності, приходить до висновку, що
стороною обвинувачення не доведено, що
обвинуваченим ОСОБА_1 вчинено
кримінальне правопорушення,
передбачене ч.3 ст. 15 ч.2 ст.185 КК України.

До такого висновку суд прийшов з огляду
на наступне.

Підставою кримінальної
відповідальності відповідно до ст. 2 КК
України є вчинення особою суспільно
небезпечного діяння, яке містить склад
злочину, передбаченого Кримінальним
кодексом України.

Склад злочину (кримінального
правопорушення) - це сукупність
юридичних ознак (об'єктивних і
суб'єктивних), що визначають вчинене
суспільно небезпечне діяння як
конкретний злочин передбачений
кримінальним законом. Об'єктивними
ознаками злочину є об'єкт і об'єктивна
сторона, суб'єктивними - суб'єкт і
суб'єктивна сторона.

Згідно з вимогами ст.11 КК України,
злочином є передбачене цим кодексом
суспільно небезпечне винне діяння (дія
або бездіяльність), вчинене суб'єктом
злочину.

Відповідно до показань обвинуваченого,
останній на місці події опинився у
зв'язку з тим, що приїхав разом з
сестрою нарубати тичок на квасолю.

Вказані показання частково
підтверджуються показаннями свідків
обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які
пояснили, що ОСОБА_1 спершу пояснював,
їм, що хотів нарубати тичок. Окрім
цього, свідок ОСОБА_5 підвердив, що в
обвинуваченого ОСОБА_1 була сокира.

Крім цього, такі показання повністю
підтверджуються показаннями свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які повністю
узгоджуються з показаннями
обвинуваченого і є належними і
допустимими доказами, які було
досліджено в судовому засіданні з
участю сторони обвинувачення. При
цьому суд вважає безпідставним
посилання прокурора про те, що
показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є
неналежними доказами, виходячи з
положень ч.12 ст.290 КПК України, оскільки
вказаних свідків було заявлено
додатково суду захисником
обвинуваченого, який під час
досудового слідства не здійснював
захисту обвинуваченого.

Згідно показань ОСОБА_1 він підводу
прив'язав до знаку, який був уже
похилений і пішов рубати тички. Коли
біля підводи проїхала велика машина,
кінь налякався, зрушив з місця,
внаслідок чого зігнув знак.

Вказані показання стороною
обвинувачення під час судового
розгляду не спростовано, судом ж в ході
судового розгляду отримано
підтвердження частини вказаних
показань, зокрема з показань заявника
ОСОБА_2 вбачається, що «перед тим, як
відбулися вказані події, той бачив, що
знак трохи похилений, а тому просив
людей, які живуть поблизу, повідомити в
разі, якщо якісь особи будуть пробувати
викрасти знак» та показаннями свідка
ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_1 вийшов з лісу,
бо проїхала велика машина і кобила
настрашилася.

Доказів, які б спростовували вказані
показання обвинуваченого, в ході
судового розгляду не отримано. А тому
суд вважає їх за правдиві.

Згідно показань обвинуваченого, він не
мав наміру викрадати знак. Суд визнає
ці показання правдивими, виходячи з
наступного.

Як вбачається з показань свідків по
справі, окрім показань свідка ОСОБА_6,
жоден з свідків не бачив, що ОСОБА_1
тягнув самостійно чи за допомогою
підводи інформаційний знак, -
незакінчений замах на таємне
викрадення якого інкримінується
обвинуваченому. Натомість, як
вбачається з показань свідків ОСОБА_5
та ОСОБА_4, в момент, коли вони побачили
ОСОБА_1, той знаходився біля підводи. З
показань свідка ОСОБА_8 вбачається, що
обвинувачений нічого не казав про те,
що має намір забирати знак, а вийшов до
підводи, бо кінь злякався великої
машини.

При цьому суд критично оцінює
показання свідка ОСОБА_6, виходячи з
наступного: показання в частині того,
що ОСОБА_1 тягнув інформаційний знак,
суперечать показанням свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_8 та обвинуваченого;
показання про те, що в присутності
понятих обвинувачений ОСОБА_1
пояснював, що хотів викрасти
інформаційний знак, суперечать
показанням самих понятих, які пояснили,
що від ОСОБА_1 не чули жодних пояснень, а
про те, що ОСОБА_1 хотів вкрасти знак,
казали працівники міліції, та
показанням слідчого ОСОБА_12, який
пояснив, що поняті були на місці події
близько 5 хвилин. Виходячи з
викладеного, суд також критично оцінює
показання свідка ОСОБА_6 про те, що він
не пам'ятає, які первинні пояснення
давав ОСОБА_1

Розглядаючи показання свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в тій частині, що
обвинувачений ОСОБА_1 в наступному
пояснив, що хотів викрасти
інформаційний знак для квітів, суд
виходить з того, що ці показання є
показаннями з чужих слів в розумінні
ст. 97 КПК України і в сукупності з
показаннями обвинуваченого про те, що
«Працівник міліції «ОСОБА_13» сказав
йому писати те, що останні йому скажуть
і йому нічого не буде, тільки він
заплатить 51 грн. штрафу. Він хотів
скористатись послугами адвоката, але
останні сказали, що не треба адвоката,
оскільки буде тільки штраф. Все, що
казали робити працівники міліції, те
він і робив». Зважаючи на те, що
обвинувачений ОСОБА_1 під час
досудового слідства не мав захисника
та, що згідно з ч.6 ст. 97 КПК України
показання з чужих слів не може бути
допустимим доказом факту чи обставин,
на доведення яких вони надані, якщо
показання не підтверджується іншими
доказами, визнаними допустимими згідно
з правилами, відмінними від положень
частини другої цієї статті, вказані
свідки не були очевидцями, як саме було
зігнуто інформаційний знак (внаслідок
яких саме і чиїх дій був нахилений), а
тому суд вважає, що обвинувачений
оговорив себе, даючи такі показання
свідкам ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 А
показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 у цій частині не можуть бути
належним і допустимим доказом того, що
ОСОБА_1 мав намір викрасти
інформаційний знак.

Окрім цього, обвинувачений не мав
захисника на досудовому слідстві, чим
було обмеженого його право на захист, в
п. 49, 50, 51 Рішення Європейського суду з
прав людини по справі «Леонід
Лазаренко проти України» від 28.10.2010
року Європейський суд з прав людини
роз'яснив, що право на захист буде в
принципі невідновно обмежено, якщо при
засудженні особи судом
використовуватимуться зізнавальні
показання, отримані під час допиту без
присутності адвоката. Суд постійно
розглядав доступ до адвоката на
початкових стадіях провадження як
процесуальну гарантію права не
свідчити проти себе та основоположну
гарантію проти поганого поводження,
зазначаючи про особливу вразливість
обвинуваченого на ранніх стадіях
провадження, коли він стикається зі
стресом самої ситуації і надзвичайно
складним відповідним кримінальним
законодавством. Принципи права на
захист і права не свідчити проти себе
відповідають загальновизнаним
міжнародним стандартам прав людини,
які є основними складовими концепції
справедливого судового розгляду та
раціональна суть яких пов'язана,
зокрема, із захистом обвинуваченого
від свавільного тиску з боку органів
влади.

Оцінюючи як доказ по справі рапорт ст.
о/у СКР Бережанського РВ ОСОБА_4, суд
виходячи зі змісту вказаного рапорту,
який не містить змістового смислу, а
також з врахування оцінки показань
свідка ОСОБА_4 даними вище, суд не
визнає вказаний документ доказом по
справі. Окрім цього, суд вважає за
необхідне відзначити, що виходячи з п.
2.2.9. Інструкції з діловодства в системі
Міністерства внутрішніх справ України,
затвердженої Наказом МВС України від
23.08.2012 N 747 рапорт є окремим внутрішнім
документом, авторами яких є посадові та
інші фізичні особи.

Оцінюючи як доказ по справі протокол
огляду місця події, суд виходить з
наступного.

Огляд місця події проводився з 17 години
25 хвилин 01 травня 2013 року по 18 годину 37
хвилин 01 травня 2013 року, згідно довідки
Бережанського РВ УМВС України в
Тернопільській області № 8380 від 05.11.2013
року відомості про кримінальне
правопорушення щодо ОСОБА_1 внесено до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000137 від 01
травня 2013 року о 20 годині 50 хвилин,
тобто після проведення огляду місця
події та складення відповідного
протоколу.

Відповідно до ч.3 ст.214 КПК України
здійснення досудового розслідування
до внесення відомостей до реєстру або
без такого внесення не допускається і
тягне за собою відповідальність,
встановлену законом. Огляд місця події
у невідкладних випадках може бути
проведений до внесення відомостей до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань, що здійснюється негайно
після завершення огляду.

Відповідно до ч.1 ст.237 КПК України з
метою виявлення та фіксації відомостей
щодо обставин вчинення кримінального
правопорушення слідчий, прокурор
проводять огляд місцевості,
приміщення, речей та документів.

А тому під час проведення огляду місця
події з'ясовуються зовнішні фактори, що
характеризують виявлене порушення й
особу, що підозрюється в його
здійсненні (що, або хто, де, на якій
відстані виявлений), однак не
з'ясовуються суб'єктивні фактори -
пояснення особи, яка підозрюється у
його вчиненні.

Зважаючи на викладене, суд приходить до
висновку про те, що дані у вказаному
протоколі про те, що «Зі слів ОСОБА_1,
даний знак він хотів викрасти за
допомогою підводи та запряженого (коня)
кобилу коричневого кольору, вирвати
знак і землі» є недопустимим доказом,
оскільки містять відомості, які можуть
бути отримані під час допиту
підозрюваного (обвинуваченого) чи під
час слідчого експерименту, проведення
яких можливе лише після внесення
відомостей про кримінальне
правопорушення до Єдиного реєстру
досудових розслідувань.

Враховуючи показання під час судового
розгляду свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які
зазначені в протоколі огляду місця
події як поняті, а також показання
свідка ОСОБА_12, а саме: що поняті
фактично не брали участі у вказаній
слідчій дії, - суд в цілому ставить під
сумнів дані, вказані в протоколі огляду
місця події.

Окрім цього, в протоколі огляду місця
події та фототаблиці до нього не
міститься даних, які б безсумнівно
підтверджували або спростовували
здійснення обвинуваченим замаху на
викрадення інформаційного знаку.

Оцінюючи як доказ по справі дані
наведені в заяві ОСОБА_2 про залучення
до провадження як потерпілого, суд не
бере його до уваги, оскільки це доказ є
не допустимим, оскільки з показань
заявника ОСОБА_2 під час судового
розгляду вбачається, що він не був
свідком подій, викладений у заяві.

Сукупність зазначених доказів, дають
підстави суду оцінити дії ОСОБА_1 як
такі, що спрямовані на прив'язування
підводи з конем на місці зупинки до
інформаційного знаку, внаслідок
самостійного руху коня знак було
пошкоджено - зігнуто, щодо ОСОБА_1 не
встановлено, що безпосередньо ним
здійснювалися дії для витягування
інформаційного знака за допомогою
підводи, твердження обвинуваченого про
те, що інформаційний знак на момент
прив'язування підводи вже був
похилений і, що знак був ще більше
похилився внаслідок того, що кінь
налякався і зрушив з місця не
спростовано, а доказів того, що ОСОБА_1
підганяв чи вів коня і в такий спосіб
витягував інформаційний знак, не
здобуто. Не здобуто під час судового
розгляду і доказів того, що
обвинувачений ОСОБА_1 мав мету таємно
викрасти інформаційний знак, що
виключає наявність в його діях
суб'єктивної сторони при кваліфікації
дій за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України.

Ст. 62 Конституції України встановлено,
що особа вважається невинуватою у
вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду. Ніхто не зобов'язаний доводити
свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на
доказах, одержаних незаконним шляхом, а
також на припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

Згідно ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод від
04.11.1950 року, яку ратифіковано Україною
17.07.1997 року кожен, кого обвинувачено у
вчиненні кримінального
правопорушення, вважається
невинуватим доти, доки його вину не
буде доведено в законному порядку.

Відповідно до положень ст.129
Конституції України забезпечення
доведеності вини належить до основних
засад судочинства.

В ст.17 КПК України також вказується, що
ніхто не зобов'язаний доводити свою
невинуватість у вчиненні
кримінального правопорушення і має
бути виправданим, якщо сторона
обвинувачення не доведе винуватість
особи поза розумним сумнівом. Підозра,
обвинувачення не можуть ґрунтуватися
на доказах, отриманих незаконним
шляхом. Усі сумніви щодо доведеності
вини особи тлумачаться на користь
такої особи.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про виконання
судами України законодавства постанов
Пленуму Верховного Суду України з
питань судового розгляду кримінальних
справ і постановлення вироку» №5 від
29.06.1990 року, всі сумніви щодо
доведеності обвинувачення, якщо їх не
можливо усунути, повинні тлумачитися
на користь підсудного.

Відповідно до п.п. 18, 19 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» №9 від 01.11.1996
року, при розгляді кримінальних справ
суд повинен додержуватися
закріпленого ч.1 ст.62 Конституції
України принципу невинуватості, згідно
якого особа вважається не винуватою,
поки її вина не буде доказана в
установленому законом порядку. Усі
сумніви щодо доведеності вини особи
тлумачаться на користь останньої. При
цьому, слідує мати на увазі, що
обвинувачення не може ґрунтуватися на
припущеннях, а також на доказах,
отриманих незаконним шляхом.

Ч.3 ст. 373 КПК України встановлено, що
обвинувальний вирок не може
ґрунтуватися на припущеннях і
ухвалюється лише за умови доведення у
ході судового розгляду винуватості
особи у вчиненні кримінального
правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 373 КПК України
виправдувальний вирок ухвалюється у
разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено
кримінальне правопорушення, в якому
обвинувачується особа; 2) кримінальне
правопорушення вчинене обвинуваченим;
3) в діянні обвинуваченого є склад
кримінального правопорушення.
Виправдувальний вирок також
ухвалюється при встановленні судом
підстав для закриття кримінального
провадження, передбачених пунктами 1 та
2 частини першої статті 284 цього
Кодексу.

Згідно з п. 21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про виконання
судами України законодавства постанов
Пленуму Верховного Суду України з
питань судового розгляду кримінальних
справ і постановлення вироку» №5 від
29.06.1990 року, виправдувальний вирок
постановляється за відсутністю події
злочину, коли судовим розглядом справи
встановлено, що діяння, у вчиненні
якого обвинувачувався підсудний,
взагалі не мало місця або відсутній
причинний зв'язок між діянням
підсудного і шкідливими наслідками,
настанням яких обумовлюється
злочинність діяння, зокрема, коли
шкідливі наслідки настали внаслідок
дій особи, якій заподіяно шкоду, або в
результаті дії сил природи тощо.

Обвинувачення у цьому кримінальному
провадженні ґрунтується на
припущеннях та протиріччях, які не
можуть бути покладені в основу
обвинувального вироку. Безспірних же
доказів події (скоєння) кримінального
правопорушення, яке передбачене ч.3 ст.
15 ч.2 ст.185 КК України, а саме вчинення
незакінченого замаху на таємне
викрадення чужого майна, вчиненого
повторно - ОСОБА_1 як і винуватості
ОСОБА_1 в інкримінованому
правопорушенні, судом під час судового
розгляду не встановлено, тому суд
приходить до переконання прийняти
рішення про визнання невинним та
виправдання обвинуваченого в зв'язку з
не доведеністю, що вчинено кримінальне
правопорушення, в якому
обвинувачується ОСОБА_1.

На підставі викладеного, речові докази,
вилучені у обвинуваченого ОСОБА_1 та
згідно квитанції №8 про отримання
речових доказів, отримані старшиною
Бережанського РВ УМВС України в
Тернопільській області - повернути
власнику.

Керуючись ст. ст. 62, 129 Конституції
України, ст.6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод від
04.11.1950 року, яку ратифіковано Україною
17.07.1997 року, ст. ст. 2, 11, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185
Кримінального кодексу України, Законом
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини», Рішенням
Європейського суду з прав людини по
справі «Леонід Лазаренко проти
України» від 28.10.2010 року, п. 21,
23Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про виконання судами України
законодавства постанов Пленуму
Верховного Суду України з питань
судового розгляду кримінальних справ і
постановлення вироку» №5 від 29.06.1990
року, п. 18, 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» №9 від 01.11.1996
року, ст.ст. 17, 85-87, 89, 92, 94, 95, 97-100, 214, 237, 278,
290, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати невинуватим у
пред'явленому йому обвинуваченні за ч.3
ст.15 ч.2 ст.185 Кримінального кодексу
України та виправдати його.

Речові докази по справі: відрізок
синтетичної тканини (пояс-упряж)
довжиною 3 метри, шириною 5 см, на одному
кінці якого знаходиться металевий
стягуючий карабін, та на одному із
кінців знаходиться металева скоба, а на
іншому кінці металевий ланцюг із 20
ланками - повернути власнику.

На вирок можуть бути подані апеляції до
апеляційного суду Тернопільської
області через Бережанський районний
суд протягом 30 днів з дня його
проголошення, з підстав, передбачених
статтею 394 КПК України.

Копію вироку негайно після його
проголошення вручити обвинуваченому
та прокурору.

Учасники судового провадження мають
право отримати в суді копії вироку
суду.

Роз'яснити обвинуваченому, захиснику
право ознайомитися із журналом
судового засідання і подати на нього
письмові зауваження.

Суддя: