АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/788/15 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа № 642/4322/14-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 384 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.05.2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
виправданого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора, потерпілої на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 12.02.2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Вказаним вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, вдівець, із середньою освітою, який не працює, є пенсіонером, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України, та виправданий по суду за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Відповідно до обвинувального акту, 15 червня 2011 р. ОСОБА_7 був допитаний в якості свідка зі сторони позивача у судовому засіданні по цивільній справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_12 , ОСОБА_10 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселення до квартири АДРЕСА_2 . В цей же день о 14.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова, був попереджений про кримінальну відповідальність та надав суду свідчення щодо постійного перебування ОСОБА_11 у спірній квартирі.
Вказані дії органом досудового слідства були кваліфіковані за ч. 1 ст. 384 КК України, як завідомо неправдиве показання свідка.
Суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_13 , потерпілого, свідків, дослідив надані докази та прийшов до висновку, що по справі стороною обвинувачення не надано і не здобуто під час судового розгляду доказів, які б достовірно вказували на дачу обвинуваченим завідомо неправдивих показань та мету скоєння інкримінованого правопорушення. Обвинувачення будувалося тільки на припущеннях, доводах потерпілої, а також поясненнях обвинуваченого на досудовому слідстві, здобутих з порушенням права на захист, які не підтверджені будь-якими іншими доказами. Районний суд не взяв до уваги показання обвинуваченого на досудовому слідстві та прийшов до висновку про порушення права останнього на захист під час досудового слідства, у зв`язку з ненаданням захисника, тоді як обвинувачений страждає вадами слуху, зору.
Протокол пред`явлення прослуховування аудіо запису від 20.01.2014 р. визнано недопустимим доказом у справі, як такий, що отриманий з порушенням права особи на захист, а також складений у відсутності обвинуваченого та за участю понятого, що є зацікавленою особою.
На підставі наведених обставин та у зв`язку з неможливістю беззаперечно встановити винуватість обвинуваченого, районний суд прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 .
В апеляційних скаргах:
· прокурор просить скасувати вирок, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч. 1 ст. 384 КК України, призначити покарання у виді 1 місяця арешту, на підставі ст..ст. 74, 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому, апелянт заперечив твердження суду про порушення права обвинуваченого на захист. Протокол пред`явлення прослуховування аудиозапису від 20.01.2014 року вважає допустимим доказом, вину ОСОБА_13 доведеною, в тому числі й показами свідків. Звертає увагу на відсутність в справі даних про проведення та результати судового засідання від 26.05.2014 року, відсутність журналу та звукозапису від вказаної дати;

· потерпіла ОСОБА_10 просить скасувати вирок та постановити новий, яким притягнути ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності. На обґрунтування апеляції вказала, що вирок є незаконним, при його постановленні допущено порушення кримінального та кримінального процесуального закону, справа розглянута необ`єктивно. До таких порушень відносить відсутність в справі матеріалів за скаргою, що подавалася в Жовтневий райвідділ міліції, нездійснення допиту свідка ОСОБА_11 . Вважає, що порушень прав обвинуваченого на захист не було, явних порушень слуху та зору він немає, клопотань про надання адвоката не заявляв. Зазначила, що вина обвинуваченого повністю доведена показаннями свідків, письмовими доказами. Суд не усунув протиріччя в наданих доказах, була порушена таємниця нарадчої кімнати.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку прокурора, потерпілої, представника потерпілої, які підтримали апеляції, виправданого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляцій, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.
Згідно зі ст.. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Органом досудового слідства ОСОБА_7 підозрювався в тому, що 15.06.2011 року був викликаний в якості свідка зі сторони позивача у судове засідання за цивільною справою № 2-502/11 ОСОБА_11 до ОСОБА_12 , ОСОБА_10 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення до квартири АДРЕСА_2 .
В той же день о 14 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова по вул. Полтавський Шлях, 20 м. Харкова, був попереджений під підпис про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, але надав суду завідомо неправдиві свідчення щодо постійного проживання ОСОБА_11 у кв. АДРЕСА_2 .
Ленінським районним судом м. Харкова 12.02.2015 року ОСОБА_7 визнано невинуватим за ч.1 ст. 384 КК України та виправдано по суду за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 384 КК України відповідальність за завідомо неправдиві показання, у тому числі свідка, полягає у повідомленні недостовірних відомостей про обставини та факти, що мають значення для вирішення справи. Злочин може бути скоєний тільки шляхом активної поведінки і необхідно, щоб свідок повідомляв які-небудь неправдиві відомості, що стосуються тих чи інших обставин справи.
Невчинення таких дій, які виражаються в повному чи частковому замовчуванні яких-небудь фактів та обставин у показаннях не може кваліфікуватися за ст. 384 КК України, оскільки є бездіяльністю і однією з форм відмови від давання показань. Завідомо неправдиві показання можуть бути дані тільки з прямим умислом. Також, відповідно до ст.. 63 Конституції України, особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не надано та не здобуто під час судового розгляду доказів, які б достовірно вказували на дачу обвинуваченим ОСОБА_7 завідомо неправдивих показань, та мету скоєння інкримінованого правопорушення.
Відповідно до ст. 22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим кодексом.
Сторона обвинувачення надала суду першої інстанції докази, суд їх дослідив та дав правильну оцінку. При цьому прийшов до висновку, що обвинуваченням не надано та не здобуто під час судового розгляду доказів, які б достовірно вказували на дачу обвинуваченим ОСОБА_13 завідомо неправдивих показань.
Також, районним судом вказано, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд першої інстанції правильно вказав, що стороною обвинувачення під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не надані докази, які б достовірно вказували на дачу обвинуваченим завідомо неправдивих показань.
В той же час при проведенні досудового слідства і допиті ОСОБА_7 слідчий повинен був звернути увагу на похилий вік ОСОБА_7 , його фізичний стан, що вбачається з його поведінки, розмови, дачі показань та перевірити, чи може він в силу цих недоліків, повною мірою реалізувати свої права.
Але цього зроблено не було.
В той же час, при розгляді кримінального провадження в суді, захисником надані документи про стан здоров`я ОСОБА_7 з яких вбачається, що ОСОБА_7 має хронічну двосторонню туговухість, початкову стадію катаракти обох очей, ішемічну хворобу серця, кардіосклероз, серцеву недостатність 1-2 ступеню.
І під час розгляду справи в суді 1-ї інстанції встановлено, що обвинувачений явно погано чує, у зв`язку з чим неодноразово доводилося підвищувати голос учасникам процесу, повторювати свої запитання.
Ці дані свідчать про те, що в силу фізичних недоліків та незадовільного стану здоров`я, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 152, п. 1 ч. 1 ст. 49 КПК України участь захисника у кримінальному провадженні є обов`язковою.
Таким чином, досудовим слідством допущено грубе порушення вимог кримінального процесуального закону, що виразилося в порушенні права на захист ОСОБА_7 .
В результаті чого, таке порушення кримінального процесуального закону не дало можливості повно та всесторонньо, з виконанням вимог кримінального процесуального закону розслідувати кримінальне провадження, та було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_7 .
Наведене спростовує доводи апеляції прокурора та апеляції потерпілої ОСОБА_10 про відсутність порушення права на захист ОСОБА_7 .
Суд дав правильну оцінку показанням допитаних свідків, а також протоколу пред`явлення аудиозапису від 20.01.2014 року та прийняв засноване на законі рішення.
Це спростовує доводи апеляції прокурора та потерпілої, що суд 1-ї інстанції невірно оцінив наведені докази.
В апеляції прокурор посилається, що в матеріалах відсутній журнал та звукозапис з підготовчого судового засідання, що є підставою для скасування рішення суду.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, підготовче судове засідання 26.05.2014 року не відбулося, що пояснила захисник в апеляційному суді, посилаючись на участь судді в розгляді іншої справи. Само підготовче засідання було проведено 17.06.2014 року, на якому був присутнім прокурор та який просив призначити кримінальне провадження, не вбачаючи грубих порушень кримінального процесуального закону.
При таких обставинах, відсутність журналу судових засідань за звукозапису від 26.05.2014 року не є грубим порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне скасування вироку.
Доводи апеляції потерпілої про порушення таємниці нарадчої кімнати необґрунтовані.
Як видно з кримінального провадження (а.с. 123) 30.01.2015 року суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Але 02.02.2015 року, що вбачається з журналу судового засідання (а.с. 125-127), суд поновив судовий розгляд для вирішення питання про звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 49 КК України.
Після цього, 12.02.2015 року (а.с. 131) суд продовжив розгляд кримінального провадження, потім надав в дебатах право на виступ учасникам кримінального провадження, останнє слово і після цього видалився до нарадчої кімнати та постановив вирок.
Посилання в апеляції потерпілої ОСОБА_10 на неповноту судового слідства, у зв`язку з не витребуванням матеріалів з Жовтневого райвідділу міліції м. Харкова та недопитом у якості свідка ОСОБА_11 неспроможні.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, потерпіла не заявляла клопотань про витребування матеріалів з Жовтневого райвідділу міліції м. Харкова. Також, під час судового розгляду в суді першої інстанції не було заявлено клопотання зі сторони потерпілої про допит у якості свідка ОСОБА_11 , а в матеріалах мається лише клопотання про допит у якості свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 (а.с. 24).
Наведене спростовує доводи апеляції про неповноту в даній частині.
На досудовому слідстві було порушено право обвинуваченого на захист. Але це не є підставою для скасування вироку при постановленні судом виправдувального вироку.
Керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407, ст. 418, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляції прокурора, потерпілої залишити без задоволення, вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 12.02.2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що тримається під вартою у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді: