Справа № 158/660/15-к
Провадження № 1-кп/169/33/15
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2015 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, з повною загальною середньою освітою, одруженого, українця, громадянина України, на підставі ст. 89 КК України вважається таким, що судимості не має,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_8 11 вересня 2012 року близько 15 години 30 хвилин за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які засуджені вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2013 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , з метою залякування потерпілого ОСОБА_11 та помсти за образу ОСОБА_12 , погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, та застосовуючи таке насильство, разом із співучасниками незаконно заволодів належним потерпілому автомобілем марки «Ауді А8», номерний знак НОМЕР_1 , вартістю близько 40000 євро.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 разом із співучасниками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 нанесли декілька ударів руками по обличчю та тулубу потерпілого ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_9 приставив лезо ножа до вуха потерпілого, утримуючи, при цьому, вухо іншою рукою, та висловив погрозу щодо його відрізання.
В цей же час ОСОБА_10 висловив погрозу відрізання потерпілому чоловічого статевого органу.
Після вказаних подій потерпілий ОСОБА_13 під тиском погроз та насильства, передав ОСОБА_8 ключі від замка запалювання вищевказаного автомобіля, а ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , утримуючи потерпілого за руки, помістили його в салон автомобіля на заднє сидіння, де продовжували утримувати проти його волі.
У цей же час ОСОБА_8 завів двигун автомобіля «Ауді А8», номерний знак НОМЕР_1 , та почав рухатися в невідомому для потерпілого напрямку, тобто, таким чином разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_9 незаконно заволодів вказаним транспортним засобом.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 11 вересня 2012 року в період з 15 години 30 хвилин по 21 годину за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою залякування потерпілого ОСОБА_11 та заподіяння йому тілесних ушкоджень, з мотивів помсти за образу ОСОБА_12 , погрожуючи застосуванням насильства, незаконно позбавив волі потерпілого ОСОБА_11 , що виразилося в утриманні останнього за руки в салоні автомобіля «Ауді А8», номерний знак НОМЕР_1 , після незаконного заволодіння ним, та позбавленні потерпілого можливості залишити транспортний засіб.
Так, вони зав`язали потерпілому ОСОБА_14 очі ганчіркою та відвезли до невстановленого пісчаного кар`єру. Продовжуючи спільні злочинні дії, знову зав`язали очі потерпілого й відвезли його у невстановлений лісовий масив, де зв`язали йому руки за допомогою його ж шкіряного ременя та ноги за допомогою його майки, після чого помістили в багажне відділення вказаного транспортного засобу та продовжили рухатись у невідомому для потерпілого напрямку проти його волі.
Приїхавши у невстановлений населений пункт, витягнули потерпілого з багажника, розв`язали йому руки і ноги та продовжували свої злочинні дії над потерпілим, погрожуючи помістити його у неосвітлювальне підвальне приміщення, не давали йому можливості діяти за власною волею або викликати допомогу.
Після вказаних подій співучасники злочину помістили потерпілого в салон вказаного автомобіля, не зав`язуючи йому очей, оскільки настала темна пора доби, та поїхали у м. Ківерці, зупинилися на площі біля автостанції, де й були затримані працівниками міліції, які почули з салону автомобіля крик потерпілого ОСОБА_11 про допомогу.
Крім цього, 11 вересня 2012 року близько 18 години ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи умисно з корисливих мотивів, під час вчинення зазначених вище у вироку протиправних дій щодо потерпілого ОСОБА_11 , знаходячись у невстановленому лісовому масиві, переслідуючи корисливу зацікавленість та мету незаконної вимоги передачі чужого майна з ціллю обернення його на свою користь, вимагали у потерпілого грошові кошти в розмірі 1000 євро та в подальшому отримали грошові кошти в розмірі 1000 гривень, двома купюрами номіналом по 500 гривень кожна, та 100 євро, двома купюрами номіналом по 50 євро кожна, які привласнили та розпорядилися ними на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду на вказану суму.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винуватим себе у вчиненні інкримінованих йому органами досудового розслідування злочинів визнав повністю. Суду показав, що 11 вересня 2012 року в післяобідню пору разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на прохання ОСОБА_15 приїхав до належного останній дачного будинку, що знаходиться поблизу села Озерце Ківерцівського району Волинської області, для того, щоб залякати потерпілого ОСОБА_11 та помститися йому за образу ОСОБА_12 . Били ОСОБА_11 руками по обличчю й тулубу та погрожували відрізати йому вухо і чоловічий статевий орган, але цього не зробили. Потерпілий передав йому ключі від автомобіля «Ауді А8» і вони, посадивши потерпілого на заднє сидіння автомобіля, поїхали спочатку за спиртними напоями, а потім до кар`єру і в ліс, де зв`язавши останнього, помістили в багажник автомобіля. Через деякий час витягнули потерпілого з багажника та пересадили в салон. Погрожуючи застосуванням насильства вимагали гроші в потерпілого. Яку саме суму не пам`ятає, однак вказував, що гроші потерпілий їм давав. Пізніше поїхали у м. Ківерці, де біля автостанції крик потерпілого про допомогу почули працівники міліції, які затримали ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а він втік. Завдану потерпілому матеріальну і моральну шкоду повністю відшкодував. У вчиненому щиро розкаявся та вказуючи, що має на утриманні дитину-інваліда та тяжко хвору лежачу дружину, яка потребує догляду, просив суворо не карати.

Представник потерпілого у судовому засіданні підтвердив обставини вчинення злочинів щодо потерпілого ОСОБА_11 відповідно до зміненого прокурором обвинувачення, не наполягав на підтриманні обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі. Вказував, що потерпілий жодних претензій майнового чи морального характеру до обвинуваченого не має, і враховуючи, що останній не був ініціатором вчинених злочинів, відігравав другорядну роль та відшкодував заподіяну потерпілому шкоду, просив суд не позбавляти обвинуваченого волі.
Наведені вище показання обвинуваченого ОСОБА_8 є детальними, чіткими та послідовними і цілком узгоджуються з фактичними обставинами справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Судом з`ясовано, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин, які ними не оспорюються, та роз`яснено їм, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи, що у суду немає жодних сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження, суд за згодою всіх учасників судового провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з насильством, небезпечним для життя й здоров`я потерпілого, та з погрозою застосування такого насильства, вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 289 КК України.

Також своїми умисними діями, які виразилися в незаконному позбавленні волі людини потерпілого ОСОБА_11 , вчиненими за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 146 КК України.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразилися у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 189 КК України.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів у суду немає, будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні та жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та обговорюючи питання про його вид та розмір, суд враховує в сукупності характер і ступінь суспільної небезпеки, ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, з яких злочин, передбачений ч. 3 ст. 289 КК України, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, злочин, передбачений ч. 2 ст. 146 КК України, відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України злочином средньої тяжкості, злочин, передбачений ч. 2 ст. 189 КК України, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України тяжким злочином, особу винного, який є пенсіонером, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, ніде не працює, в добровільному порядку повністю відшкодував завдану потерпілому шкоду.

Також судом враховується думка представника потерпілого, висловлена у судовому засіданні, та самого потерпілого, викладена у наданій суду письмовій розписці, які просили не позбавляти обвинуваченого волі.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить з`явлення із зізнанням, щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, немає.

Виходячи із необхідності та достатності покарання та враховуючи наявність трьох зазначених вище обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, особу винного, який характеризується позитивно, хворіє на тяжкі хвороби, має на утриманні дочку, яка є інвалідом з дитинства, та здійснює догляд за лежачою дружиною, яка потребує постійного медикаментозного лікування, поведінку обвинуваченого та його другорядну роль серед інших співучасників, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до вчинених злочинів, яке свідчить про його щире каяття, а також, що будь-яких тяжких наслідків від вчинених злочинів на настало, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити у виді позбавлення волі на підставі ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції найбільш тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, із застосуванням положень ст. 70 КК України.

Також суд враховує, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 289 КК України, обвинуваченим вчинено не з корисливих мотивів, а тому додаткове покарання у виді конфіскації майна останньому не призначає.

Разом з тим, враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого, інші наведені вище обставини щодо наявності на утриманні обвинуваченого непрацездатних членів сім`ї, дитини-інваліда та здійснення ним догляду за лежачою дружиною, а також думку потерпілого і його представника, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе і без відбування покарання, а тому на підставі ст. 75 КК України звільняє обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням та з покладенням на нього передбачених ст. 76 КК України обов`язків.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, та призначити йому покарання

за ч. 3 ст. 289 КК України на підставі ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна;

за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Турійський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий
Судді