Справа № 127/5157/15-к
Провадження № 1-кп/127/614/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2014 р. за № 0003878за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,
ВСТАНОВИВ:

14.04.2014 р. ОСОБА_7 з метою вирішення конфліктної ситуації з ОСОБА_5 домовився з особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням в розшук, про те, що вони разом зустрінуться біля ТЦ «Скайпарк», розташованого на площі Козицького, 51 в м. Вінниці та з`ясують усі спірні питання.

Цього ж дня, біля 19.30 год. ОСОБА_7 та особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням в розшук, на автомобілі марки «Фольксваген» приїхали на автомобільну стоянку ТЦ «Скайпарк», розташованого по вул. Соборній в м. Вінниці, де мали намір зустрітись з ОСОБА_5 . Помітивши ОСОБА_5 , вони зупинили автомобіль та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, запропонувала ОСОБА_5 сісти до салону автомобіля на переднє пасажирське сидіння. Після цього між ОСОБА_5 та особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, виникла словесна суперечка. Через незначний проміжок часу ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, вийшли з автомобіля, щоб продовжити розмову і в цей час до них підійшов ОСОБА_8 . Після вказаної нетривалої розмови особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, висловив до ОСОБА_7 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, пропозицію стосовно того, щоб позбавити ОСОБА_5 волі й відвезти його до с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області, на що ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, погодились.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, із застосуванням фізичної сили до ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що за її діями спостерігають сторонні особи, тримаючи його за голову, проти його волі, заштовхала на заднє пасажирське сидіння вищевказаного автомобіля. Після цього ОСОБА_7 , розуміючи протиправність своїх дій, реалізовуючи спільний злочинний намір на незаконне позбавлення волі ОСОБА_5 , сів за кермо автомобіля. В цей час особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, сів на заднє пасажирське сидіння справа, а інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, на заднє пасажирське сидіння зліва, тим самим не даючи ОСОБА_5 можливості самостійно покинути салон автомобіля, подавляючи його волю. Після цього ОСОБА_7 спільно з особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, рушив у напрямку с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області, усвідомлюючи, що таким чином їхні дії обмежують законні права ОСОБА_5 щодо свободи пересування.

Продовжуючи втілення свого спільного злочинного умислу, особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, на автомобілі марки «Фольксваген» під керуванням ОСОБА_7 перевезли ОСОБА_5 проти його волі до с. Вінницькі Хутори, де неподалік СЗОШ № 20 ОСОБА_7 зупинив автомобіль і особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, випустили ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та суду пояснив, що вчинив його за обставин, викладених у обвинувальному акті. Так, в квітні 2014 року до нього зателефонував ОСОБА_9 і попросив взяти посвідчення водія, щоб в подальшому він міг сісти за кермо автомобіля. Коли він був на Вишеньці, до нього під`їхав ОСОБА_10 з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , після чого вони поїхали до ТЦ «Скайпарк». Під`їхавши до ТЦ «Скайпарк», вони побачили ОСОБА_13 з іншим хлопцем, які сіли до них у автомобіль і відбулась розмова стосовно автомобіля. ОСОБА_10 запитав у ОСОБА_13 стосовно автомобіля й той повідомив, що потрібно їхати в с. Вінницькі Хутори, після чого ОСОБА_10 заштовхав потерпілого у салон автомобіля й вони поїхали. Маршрут йому повідомляв ОСОБА_14 .

ОСОБА_15 сидів на задньому сидінні, самостійно покинути салон автомобіля не міг, зупинити автомобіль він не просив. Він чув, що на задньому сидінні відбувається розмова, однак точно її зміст передати не може, оскільки не прислуховувався.

Зустріч з потерпілим відбулась у зв`язку з наявністю спірного моменту стосовно автомобіля. Вказаний спірний момент виник між ОСОБА_11 та ОСОБА_16 .

Він усвідомлював, що потерпілий фактично позбавляється свободи пересування, також усвідомлював, що він спільно з іншими хлопцями фактично перешкоджає ОСОБА_17 залишити автомобіль. Перед посадкою ОСОБА_13 у автомобіль ОСОБА_10 застосував до нього силу. Що відбувалось на задньому сидінні він точно повідомити не може. Усі дії він вчинив у інтересах ОСОБА_18 .

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_19 він познайомився в квітні 2014 року біля ТЦ «Скайпарк»: до нього подзвонив ОСОБА_20 і сказав підійти до вказаного торгівельного центру. Коли він був біля ТЦ «Скайпарк», під`їхав ОСОБА_20 , відчинив вікно та наказав сісти на переднє сидіння, на що він погодився. Коли вони трохи від`їхали, хтось ззаду схопив його за шию та руки, після чого в нього забрали мобільний телефон.

Що саме відбулось біля ТЦ «Скайпарк» він точно не пам`ятає, оскільки йому постійно погрожували. Втекти він не намагався у зв`язку з висловлюванням погроз. Дії усіх хлопців, які його садили в автомобіль були узгодженими, в тому числі й ОСОБА_21 , який сидів за кермом автомобіля й чітко виконував усі вказівки.

Заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, думку сторін кримінального провадження, суд відповідно до ч. 3 ст. 26, ч. 3 ст. 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи показання обвинуваченого та потерпілого, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт вчинення обвинуваченим незаконного позбавлення волі. Так, обвинуваченим стосовно обставин вчинення злочину було надано чіткі та послідовні показання. Також обвинувачений повідомив, що йому було відомо про наявність конфлікту між потерпілим та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, до того, як він погодився поїхати з вказаними особами до ТЦ «Скайпарк». Обвинувачений в судовому засіданні не заперечував тієї обставини, що він, будучи за кермом автомобіля, фактично вчиняв дії, спрямовані на реалізацію спільного наміру на позбавлення потерпілого свободи пересування. Крім того, обвинувачений повідомив суду, що потерпілий, перебуваючи на задньому сидінні керованого ним автомобіля, самостійно салон автомобіля покинути не міг, оскільки сидів на задньому сидінні між особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження. Крім того, обвинувачений в судовому засіданні повідомив, що потерпілого в салон автомобіля посадили шляхом застосування до нього фізичного примусу.

З огляду на викладене суд вважає, що дії ОСОБА_7 охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, за ознаками незаконного позбавлення волі, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисний злочин середньої тяжкості, щодо особи, яка на момент вчинення злочину була неповнолітньою, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, у вчиненому розкаявся, під час досудового розслідування, згідно з відомостями повідомленими в судовому засіданні, активно сприяв розкриттю злочину.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його негативного ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, думки потерпілого щодо виду та міри покарання для обвинуваченого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді обмеження волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Потерпілим до початку розгляду справи по суті було заявлено цивільний позов, відповідно до якого останній просить стягнути з обвинуваченого на його користь 10 тис. грн. моральної шкоди. Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що вчинення злочину негативно вплинуло на його стан та на його творчу діяльність в зв`язку з чим фінансування проекту, який мав проходити у Франції в 2014 році, державою було анульовано.

Зі змісту роз`яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування визначається судом залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин, до яких віднесено: характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь зниження престижу, який залежить від часу і зусиль, необхідних для відновлення первинного стану.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди суд приймає до уваги, що потерпілим не мотивовано, з чого він виходила, оцінюючи завдану йому моральну шкоду в межах 10 тис. грн. Крім того, потерпілим не надано відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України доказів на підтвердження факту анулювання фінансування міжнародного художнього проекту саме у зв`язку з вчиненням відносно потерпілого злочину. Однак, суд враховує характер вчиненого злочину, глибину фізичних та моральних страждань потерпілого, ступінь вини обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, вимоги розумності та справедливості, а тому вважає, що заявлені потерпілим позовні вимоги в частині відшкодування завданої йому моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 120, ч. 1 ст. 124 КПК України позовні вимоги в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат на правову допомогу підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно з ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 1000 (одну тисячу) грн. витрат на правову допомогу та 5000 (п`ять тисяч) моральної шкоди.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: