Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
01 липня 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань апеляційного суду кримінальне провадження № 0000047 стосовно ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рівному, проживаючої по АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, раніше судимої 31 березня 2014 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин,

обвинуваченої за ч.2 ст.389 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора Бернадської- ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_5
в с т а н о в и л а :

Здолбунівським районним підрозділом Здолбунівського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області ОСОБА_5 було направлено для відбування покарання, призначеного вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31 березня 2014 року у виді громадських робіт строком 80 годин, до Здолбунівської міської ради Рівненської області, де розпорядженням голови даної ради №66-р від 03 червня 2014 року вона була прийнята для проходження громадських робіт.

За період з 04 червня 2014 року по даний час ОСОБА_5 для проходження громадських робіт у Здолбунівську міську раду Рівненської області без поважних причин не з`явилась, чим ухилилась від відбування громадських робіт. Невідбута частина покарання ОСОБА_5 становить 80 годин громадських робіт.

Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2015 року ОСОБА_5 визнана винною та засуджена за ч.2 ст.389 КК України на один рік обмеження волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31.03.2014 року і призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк один рік 10 днів. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п.2-4 ст.76 цього Кодексу.

ОСОБА_5 визнана винною в ухиленні від покарання у виді громадських робіт за вказаних вище обставин.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 ставить питання про скасування вироку Здолбунівського районного суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту строком 1 місяць. На підставі ст.ст.71, 72 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Здолбунівського районного суду від 31 березня 2014 року і, за сукупністю вироків, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді арешту на строк один місяць 05 днів.

В обґрунтування цього зазначив, що призначивши ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.75 КК України, судом не було враховано такої обставини, як вчинення обвинуваченою нового злочину через короткий проміжок часу після її засудження, за наявності непогашеної судимості. Також суд не взяв до уваги, що останній злочин вчинений з прямими умислом та спеціальною метою не виконувати рішення суду. Відтак, покладаючи на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України, суд не врахував, що нею не виконані обв`язки по виконанню попереднього вироку, а це вказує на небажання стати на шлях виправлення. Також прокурор вказав на те, що суд, призначивши покарання за сукупністю вироків і перевівши громадські роботи в обмеження волі, у вироку не послався на ст.72 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченої ОСОБА_5 про безпідставність апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за викладених у вироку обставин, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування і дослідженими в судовому засіданні доказами, та вірно кваліфіковано за ч.2 ст.389 КК України, що в апеляційній скарзі не оскаржується.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст.75 КК України, при призначенні покарання у виді обмеження або позбавлення волі на строк не більше 5 років, суд може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, врахувавши при цьому тяжкість злочину, особу винного, інші обставини справи та коли дійде висновку, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання.

Приймаючи рішення про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, звільнивши її від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції у вироку не зазначив, які саме обставини справи та дані про особу обвинуваченої дали підстави для застосування вказаної норми Закону.

Також місцевим судом залишено поза увагою ту обставину, що ОСОБА_5 ухилилася від відбування покарання у виді громадських робіт, призначених попереднім вироком, яке повинна була відбувати реально, тобто вчинила вказаний злочин зі спеціальною метою не виконувати рішення суду. А тому, на думку колегії суддів, слушними є доводи прокурора про небажання обвинуваченої стати на шлях виправлення та виконувати обов`язки, покладені на неї рішенням суду.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що звільнивши ОСОБА_5 від відбування покарання, суд першої інстанції неправильно застосував кримінальний закон, оскільки таке рішення суду суперечить конкретним обставинам кримінального провадження, а тому у відповідності до положення п.2 ч.1 ст.420 КПК України цей вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання необхідно скасувати і з метою застосування більш суворого покарання ухвалити новий вирок.

Згідно вимог ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості даного злочину, який відповідно до ст.12 КК України належить до злочинів невеликої тяжкості, обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , а саме щире каяття, повне визнання своєї вини та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_5 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.389 КК України, у виді арешту, вважаючи, що дане покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчинення нею нових злочинів.

На підставі ст.71 КК України апеляційний суд частково приєднує невідбуту частину покарання у виді громадських робіт, перевівши за правилами ст.72 цього Кодексу - а саме, що одному дню арешту відповідають 8 годин громадських робіт.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2015 року відносно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту на строк 1 (один) місяць.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31 березня 2014 року і, з урахуванням положень ст.72 КК України, за сукупністю вироків, визначити остаточне покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць 05 (п?ять) днів.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Вірно: Доповідач ________________ ОСОБА_1

Вірно: Доповідач ________________ ОСОБА_1