Справа № 645/2245/14-к
Провадження № 1-кп/645/38/15

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 квітня 2015 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої - ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, інваліда 3 групи, пенсіонера, не одруженого, який має неповнолютню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
16 лютого 2012 року, близько, 20 години 24 хвилин, ОСОБА_7 керував належним ОСОБА_9 технічно-справним автомобілем «Вольво 940», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому рухався по пр. 50 річчя СРСР в Харкові, з боку пр. Московського в напрямку вул. Олімпійської, зі швидкістю 60 км/год.
Під час руху, в районі нерегульованого пішохідного переходу, що розташований біля буд. 58 по пр. 50 років СРСР в м. Харкові, водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 12.3 та 18.1 «Правил дорожнього руху України», згідно яких:
п. 1.5 - «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»,
п. 12.3 - «Уразі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
п. 18.1 - «Водій транспортного засобу, що наближається до регульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися щоб дати дорогу піходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»,
і скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїжджу частину зліва направо за напрямком руху автомобіля «Вольво 940».
В результаті даної дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 36/565-ДМ/12 від 03.04.2012 р. були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, від яких остання померла на місці події. Причиною смерті громадянки ОСОБА_10 виявилася поєднана тупа травма тіла з множинними переломами кісток скелета, розвитком шоку.
Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_7 виразилося в тому, що він, керуючи автомобілем «Вольво 940», реєстраційний номер НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, проявив неуважність, і при виникненні небезпеки для його руху у вигляді пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо по ходу напрямку його руху, та яку ОСОБА_7 об`єктивно спроможний був виявити, не прийняв своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, створивши небезпеку для інших учасників дорожнього руху і допустив наїзд на ОСОБА_10 , заподіявши останній тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, які спричинили смерть потерпілої.
Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_7 , згідно висновку комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 9568/862/2601/410 від 29.03.2013 р. знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому злочині, пояснив, що вчинив злочин за обставин, які наведені вище, щиро розкаявся у скоєнні злочину.
Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї провини, вина останнього підтверджується зібраними належними та допустимими доказами в їх сукупності, які не суперечать один одному.
Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 , яка в процесі розгляду справи змінила прізвище на ОСОБА_11 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 , видане Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 22 серпня 2014 року), пояснила, що померла ОСОБА_10 - це її мати. 16 лютого 2012 року, близько, 21:00 години їй з номеру телефону матері подзвонив лікар швидкої допомоги і повідомив, що сталася ДТП. Потерпіла разом зі своїм хлопцем та його батьками поїхали на місце події, де вона упізнала тіло своєї матері.
Свідок ОСОБА_12 , допитана у судовому засіданні, пояснила суду, що вона є подругою ОСОБА_10 16.02.2012 року, біль 20:00 години, вони разом з ОСОБА_10 йшли разом з місця роботи школи, яка розташована на вул. Боротьби у м. Харкові. Біля «Таргету» (колишнього «Кондиціонеру») вони попрощалися, і ОСОБА_10 пішла своїм звичним шляхом вздовж Московського проспекту через проспект 50-річчя СРСР на зупинку тролейбуса № 19. Більше свідок ОСОБА_10 не бачила.
Також судом були досліджені письмові докази по справі, якими підтверджується винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину за ч. 2 ст. 286 КК України.
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схемою та ілюстративною таблицею до нього від 16.02.2012 р. (а.с. 62-75, т. 1);
- протоколом відтворення обстановки та обставин події від 11.04.2012 р. (а.с. 85-88, т. 1);
- висновком судово-медичної експертизи № 36/565-ДМ/12 від 20.02.2012 р., згідно з яким причиною смерті гр-ки ОСОБА_10 стала поєднана тупа травма тіла, з множинними переломами кісток скелета, розвитком шоку. За ступенем тяжкості вказана травма носить ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. (а.с. 78-81 т. 1);
- висновком комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 9568/862/2601/410 від 29.03.2013 р. із змісту якої вбачається, що у даній дорожньо-транспортної ситуації, водій автомобіля ВОЛЬВО ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2 і 12.3 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці, водій автомобіля ВОЛЬВО ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_10 шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля ВОЛЬВО ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 103-119, т. 1).
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що вину обвинуваченого повністю доведено під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є пенсіонером, інвалідом 3 групи, має неповнолітню дитину, раніше не судимий.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття у вчиненому злочині, часткове відшкодування спричиненої шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, зазначених в ст. 67 КК України, в ході розгляду справи судом не встановлено.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого необережного злочину, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, його відношення до скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під час ДТП ознак сп`яніння в нього виявлено не було, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів необхідно призначити покарання в межах санкції за частиною 2 статті 286 КК України у вигляді позбавлення волі з позбавленням його права керування транспортними засобами.
Разом з тим, ОСОБА_7 у судовому засіданні надав заяву про застосування відносно нього п.п. «в», «г», «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» у зв`язку з тим, що він має на утриманні дитину, якій ще не виповнилося 18 років, є інвалідом 3 групи та має батьків, які досягли 70-річного віку. Захисник заяву підтримав.
Прокурор, потерпіла ОСОБА_13 , її представник ОСОБА_5 , представник цивільного відповідача ВАТ НАСК «Оранта» ОСОБА_6 не заперечували проти застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2014 році».
Пункт «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» передбачає звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України: осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Пункт «г» ст. 1 цього Закону - осіб, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства охорони здоров`я України від 18 січня 2000 року № 3/6.
Пункт «є» ст. 1 Закону цього Закону - осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Згідно наданих суду матеріалів, а саме: копії свідоцтва про народження ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідей служби у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради і служби у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей ІНФОРМАЦІЯ_4 , було встановлено, що обвинувачений є батьком ОСОБА_14 , який на день набрання чинності Законом України "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 р. не досяг 18 років.
Крім того, обвинуваченим надані копії пенсійних посвідчень серії НОМЕР_3 від 20.11.2013 року та серії НОМЕР_4 від 02.10.2014 року, довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААВ № 636759, з яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 є інвалідом 3 групи.
Також згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 ОСОБА_15 та дублікату пенсійного посвідчення серії НОМЕР_6 ОСОБА_16 , обвинувачений має батьків, які досягли 70-річного віку. Проте, доказів того, що у ОСОБА_15 та ОСОБА_16 немає інших працездатних дітей ОСОБА_7 не надав.
Враховуючи, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин з необережності, має дитину, яка на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 р. не досягла 18 років, є інвалідом 3 групи, підстав, які б унеможливлювали застосування положень Закону України «Про амністію у 2014 році» у відношенні ОСОБА_7 , що визначені статтею 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» № 392/96-ВР від 1 жовтня 1996 року, судом встановлено не було, суд дійшов висновку про доцільність застосування до обвинуваченого п.п. «в», «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Обвинувачений ОСОБА_7 проти задоволення позову не заперечував, проте вказав, що він вже добровільно відшкодував частину спричиненої потерпілій ОСОБА_13 матеріальної шкоди, що підтверджується відповідними квитанціям. Щодо визначення розміру моральної шкоди зазначив, що покладається на розсуд суду.
Представник ВАТ НАСК «Оранта» ОСОБА_6 проти задоволення позову в частині стягнення зі страхової компанії суми страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. заперечувала. В обґрунтування заперечень вказала, що позов заявлений передчасно, оскільки у відповідності до вимог ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпіла не зверталася до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування та необхідними для врегулювання збитку документами. Крім того, вважає позов необґрунтованим.
Судом встановлено, що 16.02.2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Вольво 940», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 та пішохода ОСОБА_10 . Внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень від ДТП потерпіла ОСОБА_10 померла.
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
В обґрунтування позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_7 цивільним позивачем надані до суду: рахунок-замовлення про оплату послуг ритуального бюро по похованню та товарний чек на загальну суму 12 664,20 грн., 2 квитанції про оплату пам`ятника на загальну суму 3760,00 грн., 2 чеки на закупівлю продуктів харчування на поминання на загальну суму 423,00 грн. (а.с. 16-17 т. 1, а.с. 57 т. 2).
Згідно копій квитанцій, наданих у судовому засіданні захисником обвинуваченого, ОСОБА_7 добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 3980,00 грн.
Таким чином, сума матеріального шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь ОСОБА_13 , підлягає зменшенню на суму 3 980,00 грн., що добровільно сплачена ОСОБА_7 згідно квитанцій від 17.06.2014 р., 17.05.2014 р., 30.04.2014 р., 16.04.2014 р., 13.03.2014 р., 26.08.2014 р., 15.10.2014 р., 21.07.2014 р., 27.01.2015 р., 20.12.2014 р., 04.03.2015 р. (а.с. 20-21, 54, т. 2).
З огляду на викладене, цивільний позов у цій частині підлягає частковому задоволенню та з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 у відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню сума в розмірі 12 867,00 грн.
Щодо позовних вимог ОСОБА_13 про стягнення моральної шкоди з відповідача - обвинуваченого ОСОБА_7 , суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню частково, відповідно до наступного.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме - наявність вини особи, яка завдала таку шкоду.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
За статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди ", обов`язковому зсуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювана та вина останнього в її заподіянні. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.
Позивачем - донькою померлої ОСОБА_10 заявлені вимоги до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 250 000,00 грн.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_7 позивачці завдано моральних та душевних страждань у зв`язку з втратою матері, ОСОБА_13 зазнала тяжке душевне потрясіння та переживання, важкий моральний стрес і страждання. До теперішнього часу вона відчуває глибоку скорботу через втрату близької її людини.
З огляду на викладене та обставини скоєного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 у розмірі 100 000 грн.
Що стосується позовної вимоги ОСОБА_13 про стягнення з НАСК «Оранта» суми страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. у розмірі ліміту відповідальності з урахуванням франшизи за полісом № АА/7322666, суд зазначає наступне.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 14.09.2011 року між ОСОБА_7 та ВАТ НАСК «Оранта» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, видано поліс № АА/7322666. За умовами страхування ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю (на одного потерпілого) складає 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) , - 500 000 грн., розмір франшизи - 0 грн. Термін дії договору - з 15.09.2011 року по 14.09.2012 року включно (а.с. 36, т.1).
У вищезазначеному полісі вказано, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Згідно вимог ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ДТП) право на отримання відшкодування за шкоду, пов`язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні позови не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
У судовому засіданні ані потерпіла ОСОБА_13 , ані її представник ОСОБА_5 не змогли пояснити суду з чого складається сума страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн., яку потерпіла просить стягнути зі страхової компанії, та не вказали, з яких підстав ОСОБА_13 просить стягнути цю суму зі страхової компанії.
З огляду на викладене, позовна вимога ОСОБА_13 про стягнення з НАСК «Оранта» суми страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю.
Питання про долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають стягненню з обвинуваченого.
Запобіжні заходи не обиралися.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
ОСОБА_7 звільнити від відбування основного та додаткового покарання, призначеного даним вироком на підставі п.п. «в», «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 у відшкодування матеріальної шкоди 12 867 (дванадцять тисяч вісімсот шістдесят сім) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 у відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Речовий доказ по кримінальному провадженню - автомобіль «Вольво 940», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вважати повернутм ОСОБА_7 .
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави в особі Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВСМ України в Харківській області витрати за проведення судово-медичної, транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 9568/862/2601/410 від 29.03.2013 р. в сумі 5443 грн. 00 коп. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1