Справа № 495/1355/15-к

ВИРОК
09.04.2015 м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючої одноособово судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський Одеської області кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шабо, Білгород-Дністровського району Одеської області, українця, громадянина України, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, освіта неповна середня, не працюючого, раніше судимого:
· 06.02.2014 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ст. 289 ч.1 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі із застосуванням ст. ст.75, 76 КК України з випробуванням строком на 1 (один) рік,
зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч.3. ст.15, ч.1 ст. 186 КК України,-
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, освіта неповна середня, не працюючого, раніше судимого:
· 02.06.2014 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ст. 185 ч.3 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі із застосуванням ст. ст.75, 76 КК України з випробуванням строком на 1 (один) рік,
зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст. 186 КК України,-
сторони кримінального провадження:
прокурор Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області ОСОБА_5
обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4
ВСТАНОВИВ:
27 листопада 2014 року приблизно о 16 годині 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_3 , знаходячись на території військового містечка в селі Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області, умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, розуміючи протиправний характер своїх дій, спільно з обвинуваченим ОСОБА_4 вчинили спробу відкритого викрадення чужим майном, а саме, велосипедом марки «Україна», вартістю 500 гривень, який належить потерпілій ОСОБА_6 , а також велосипедом марки «Україна», вартістю 500 гривень, який належить ОСОБА_7 . Однак, довести свої злочинні дії по відкритому викраденню чужим майном до кінця не змогли обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з незалежних від їх волі причин, а саме через супротив потерпілої ОСОБА_6 .
Далі, на ґрунті раптово виниклого умислу обвинувачений ОСОБА_3 наніс потерпілій ОСОБА_6 удар кулаком правої руки в область підборіддя. Після чого з місця події пішов у невідомому напрямку. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 409 від 01.12.2014 року у потерпілої ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження, які мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою згідно з критерієм п. 2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом № 6 Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 провину у інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 125 ч.1 КК України визнав частково, не визнав своєї провини у інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 15 ч.3 ст. 186 ч.1 КК України та пояснив наступне. 27.11.2014 року біля 16.30 годині він з обвинуваченим ОСОБА_4 йшли додому до ОСОБА_4 . Коли вони дійшли до будинку потерпілої ОСОБА_6 , то побачили, що до двору потерпілої під`їхав з двома велосипедами ОСОБА_8 . Він згадав, що йому треба було повернутись до себе додому і з цією метою попросив один велосипед у Сумки ОСОБА_9 , але той йому відмовив. У нього не було умислу забирати велосипед у Сумки М. З ОСОБА_10 він спілкувався два-три рази, просив у нього велосипед, але ОСОБА_11 відмовляв. Під час розмови з ОСОБА_10 до велосипедів ні він, ані обвинувачений ОСОБА_4 не торкались. ОСОБА_11 на одному велосипеді сидів, а другий велосипед держав в руках. В цей час з будинку вийшла потерпіла ОСОБА_6 і відразу штовхнула його, він упав на землю, потім піднявся і по реакції, ненавмисно, наніс удар долонею в область обличчя потерпілій, після чого разом з обвинуваченим ОСОБА_4 пішли додому. Які були спричинені тілесні ушкодження потерпілої ОСОБА_6 після його удару, він не звертав уваги. Вважає, що працівники міліції здійснювали на нього психологічний тиск, оскільки говорили йому щоб він говорив все так, як є, а то слідчий його арештує. Але з приводу цього із заявами на працівників міліції він не звертався, так як вважав, що нема сенсу.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 186 КК України провини не визнав, та пояснив наступне. Обвинуваченого ОСОБА_3 знає з першого класу та дружить з ним. 27.11.2014 року вони з обвинуваченим ОСОБА_3 йшли до нього додому. Порівнявшись з будинком потерпілої ОСОБА_6 побачили ОСОБА_12 , у якого було два велосипеди, тобто, на одному він сидів, а другий держав в руках. Вони нормально попросили велосипед у Сумки ОСОБА_9 , але той не дав велосипед. ОСОБА_13 він знав візуально, але з ним не спілкувався. У дворі потерпілої ОСОБА_6 гавкала собака і з будинку вибігла потерпіла, яка мабуть подумала, що вони забирають велосипеди у Сумки ОСОБА_9 та ударила його в область голови дитячою іграшкою, він відійшов в сторону. Він бачив, як ОСОБА_3 падав і правою рукою в обличчя ударив потерпілу ОСОБА_6 . Він не пам`ятає, щоб ОСОБА_3 торкався велосипеду. Також пояснив, що хотів все розповісти на суді, так як на досудовому слідстві на нього здійснювали моральний тиск співробітники міліції, які говорили йому, що підвісять його на швабрі, били його в підборіддя. До нього застосовували неправомірні дії, але він з приводу цього нікуди не звертався. На суді він говорить правду.
Крім часткового визнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України та невизнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст. 186 КК України; невизнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3. ст.15 ч.1 ст. 186 КК України, їхня винуватість підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме:
· - показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка у судовому засіданні пояснила, що 27.11.2014 року до неї повинен був приїхати ОСОБА_8 , з яким вона в дружніх стосунках. Після 16.00 години вона знаходилась на кухні, подивилась на вулицю та почула крик ОСОБА_14 «віддай». Вона відразу вибігла з будинку на вулицю з дитячою іграшкою, та коли підбігла ближче, то побачила, що ОСОБА_11 стоїть між двома велосипедами, які тримав і не віддавав обвинуваченим. Обвинувачений ОСОБА_4 забирав ( тягнув) у Сумки М. велосипед чорного кольору, цей велосипед належав ОСОБА_15 , а велосипед зеленого кольору, що належав їй, забирав (тягнув) обвинувачений ОСОБА_3 . Коли ОСОБА_11 побачив, що вона вибігла, то відпустив велосипед чорного кольору і почав забирати у обвинуваченого ОСОБА_3 велосипед зеленого кольору, що їй належав. Вона вдарила обвинуваченого ОСОБА_4 дитячою іграшкою, оскільки він не відпускав велосипед. Лише після удару обвинувачений ОСОБА_4 відпустив велосипед і відійшов у сторону, а велосипед лишився у неї в руках. ОСОБА_11 забрав велосипед зеленого кольору в обвинуваченого ОСОБА_3 і пішов з ним у двір. В цей момент до підійшов обвинувачений ОСОБА_3 , який почав забирати у неї велосипед чорного кольору. Вона вдарила обвинуваченого ОСОБА_3 , він впав, потім піднявся та вдарив її кулаком в область обличчя. На нижній губі після удару у неї була кров. ОСОБА_16 бачила, як обвинувачений ОСОБА_3 її вдарив, оскільки в той момент вона виходила із-за повороту. Обвинувачених знає, як мешканців села, але з ними ніколи не спілкувалась. Конфліктна ситуація продовжувалась на протязі п`яти хвилин. Після чого вона зателефонувала до міліції. Пояснила, що в неї відсутні підстави обумовлювати обвинувачених. Просила призначити покарання обвинуваченим на розсуд суду;
· показаннями свідка ОСОБА_7 , який у судовому засіданні пояснив, що 27.11.2014 року біля 16.00 години він зателефонував потерпілій ОСОБА_6 та сказав, що привезе їй велосипед. Коли він під`їхав до її двору, до нього підійшли обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які вимагали віддати велосипед, на що він відмовився. Він стояв та тримав два велосипеди руками. Після чого обвинувачені почали видирати у нього велосипеди, тягнули за руль та за раму велосипеда. Він все ж таки кричав, що не віддасть велосипедів, на його крик з будинку вибігла потерпіла ОСОБА_6 , яка почала видирати у обвинуваченого ОСОБА_3 велосипед, а він, тим часом, видирав велосипед у обвинуваченого ОСОБА_4 . Відібравши у обвинуваченого ОСОБА_4 велосипед, він завів його у двір потерпілої. Коли він повернувся, то побачив, як обвинувачений ОСОБА_3 піднявся з землі і наніс удар потерпілій ОСОБА_6 . Після цього обвинувачені пішли у невідомому напрямку. Вони знаходились у нетверезому стані, це він визначив по їх ходьбі. Обвинувачені в грубій формі вимагали велосипеди, вони зайшли з обох сторін і стали тягнути руками велосипеди. Обвинувачений ОСОБА_4 допомагав обвинуваченому ОСОБА_3 видирати велосипед у потерпілої. Він бачив, як обвинувачений ОСОБА_3 ударив потерпілу, від удару в неї пішла кров на губі. В цей момент до них підійшла свідок ОСОБА_16 з маленькою дитиною і бачила цей удар. Також пояснив, що розповів всю правду, у нього не було наміру віддавати велосипеди, оскільки він їх ремонтував;
· показаннями свідка ОСОБА_17 , яка у судовому засіданні пояснила, що потерпіла ОСОБА_6 її подруга. В цей день вона йшла до неї та побачила саме той момент, коли обвинувачений ОСОБА_3 видирав у потерпілої з рук велосипед, а потім ударив її. Потерпіла стояла і тримала велосипед, обвинувачений ОСОБА_3 тягнув до себе велосипед, а потерпіла до себе. Після чого вона відштовхнула обвинуваченого ОСОБА_3 , він упав та одразу піднявся і правою рукою наніс удар потерпілій в область обличчя, у неї із губи пішла кров. Все це вона бачила на відстані метрів восьми, а обвинувачений ОСОБА_4 та ОСОБА_11 знаходились біля хвіртки. Після чого обвинувачені пішли, погрожуючи і висловлюючись нецензурними словами на їх адресу.
Крім того, провина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 125 ч.1 КК України, ч.3 ст.15 ч.1 ст. 186 КК України; провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3. ст.15 ч.1 ст. 186 КК України підтверджується іншими доказами, а саме:
· протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до якого 28.11.2014 року від ОСОБА_6 було прийнято усну заяву про те, що 27.11.2014 року ОСОБА_3 біля будинку АДРЕСА_2 спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі (а.с. 45, 46);
· протоколами оглядів від 10.02.2014 року, відповідно до яких були оглянуті велосипеди марки «Україна» зеленого та чорного кольорів, в процесі огляду велосипедів сторонніх ушкоджень не виявлено (а.с. 47, 48);
· висновком експерта від 02.12.2014 року № 409, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_6 виявлене тілесне ушкодження у вигляді крововиливу в слизову оболонку нижньої губи, який утворився від дії тупого предмету. Враховуючи морфологічні особливості ушкодження (крововилив блідо-червоного кольору, частково прикритий жовтуватими накладеннями) слід вважати, що воно виникло приблизно за 3-4 доби до експертизи, що могло бути 27.11.2014 року. Крововилив в слизову оболонку нижньої губи має незначні швидкоминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цією ознакою згідно з п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с. 50).
Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення обвинувачених, потерпілої, свідків, суд дійшов висновку про винність обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.
Висновок суду підтверджується, зокрема, поясненнями свідків та потерпілої, які надали точні пояснення щодо того, як, коли та за яких обставин обвинувачені вчинили кримінальне правопорушення. Суд бере до уваги, що пояснення цих осіб є однаковими та не суперечать один одному. Крім того, суд враховує також показання обвинувачених з яких випливає, що у них дійсно виникла сутичка з ОСОБА_10 в ході якої обвинувачені просили у Сумки ОСОБА_9 велосипед та він відмовився віддати його у присутності даних свідків та при встановлених судом обставинах. Інші зібрані по кримінальному провадженню докази дозволяють достовірно встановити обставини скоєння обвинуваченими кримінальних правопорушень. Висновки судово-медичної експертизи дозволяють кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ст. 125 ч.1 КК України.
Невизнання провини обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інкримінованих їм кримінальних правопорушень суд розцінює як бажання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.
Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях та кваліфікує його дії:
- за ст. 125 ч.1 КК України - умисне легке тілесне ушкодження;
- за ст. 15 ч.3 ст. 186 ч.1 КК України замах на відкрите викрадення чужого майна, не доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом також не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, негативну характеристику за місцем проживання, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, раніше судимого, вчинив кримінальні правопорушення злочин в період відбуття покарання з випробуванням, які згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії невеликої та середньої тяжкості, а також враховується думка потерпілої ОСОБА_6 щодо призначення обвинуваченому міри покарання на розсуд суду (а.с. 51-58).
Враховуючи вищевикладене та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд прийшов до переконання, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Відповідно до ст. 71 ч.1 КК Украины суд вважає за необхідне до покарання, призначеного за новим вироком частково приєднати обвинуваченому ОСОБА_3 невідбуту частину покарання за попереднім вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.02.2014 року.
Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_4 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ст. за ст. 15 ч.3 ст. 186 ч.1 КК України замах на відкрите викрадення чужого майна, не доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі, вчинене повторно.
Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, посередню характеристику за місцем проживання, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, раніше судимого, вчинив кримінальне правопорушення в період відбуття покарання з випробуванням, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, а також враховується думка потерпілої ОСОБА_6 щодо призначення обвинуваченому міри покарання на розсуд суду (а.с. 60-67, 69).
Враховуючи вищевикладене та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд прийшов до переконання, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Відповідно до ст. 71 ч.1 КК Украины суд вважає за необхідне до покарання, призначеного за новим вироком частково приєднати обвинуваченому ОСОБА_4 невідбуту частину покарання за попереднім вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.06.2014 року.
Цивільний позов, речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.
Керуючись ст. ст. 370, 374, 392, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 125 ч. 1, ст.15 ч.3 , ст. 186 ч.1 КК України КК України і на підставі санкцій даних статей призначити покарання:
- за ст. 125 ч. 1 КК України 100 (сто) годин громадських робіт;
- за ст. 15 ч.3 , ст. 186 ч.1 КК України 1 ( один) рік позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 ч.1 КК України визначити обвинуваченому ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді 1 (один) рік позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом частково складання покарань приєднати частково невідбуту частину покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі за вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.02.2014 року і остаточно призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишити без змін (а.с. 71, 72).
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання та направлення до відбування призначеного покарання.
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч.3 , ст. 186 ч. 2 КК України і на підставі санкції даної статті призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом частково складання покарань приєднати частково невідбуту частину покарання у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі за вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.06.2014 року і остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_4 у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишити без змін (а.с. 79).
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання та направлення до відбування призначеного покарання.
Цивільний позов, речові докази, судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим, які перебувають під вартою в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Копію вироку негайно видати обвинуваченим та старшому прокурору.
СУДДЯ