Справа № 182/9830/14-к
Провадження № 1-кп/0182/137/2015
У Х В А Л А
Іменем України
12.03.2015 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 004904 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, одруженого, має на утриманні 3-х неповнолітніх дітей, не працюючого, не судимого, у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,-
з участю прокурора ОСОБА_4
адвоката ОСОБА_5
представника цивільного позивача ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:
До Нікопольського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт згідно якого обвинувачений ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами, що належать ПАТ «КЛАСИКБАНК», у невстановленому слідством місці та час, переконав свою дружину ОСОБА_7 укласти з ПАТ «КЛАСИКБАНК» кредитний договір, пообіцявши зі своєї сторони підшукати їй майнових поручителів.
Реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння шляхом обману грошовими коштами, після укладання ОСОБА_7 та ПАТ «КЛАСИКБАНК» кредитного договору за № 93176, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику ОСОБА_7 відкличну відновлювану кредитну лінію в сумі 1 204 704, 00 грн., а позичальник зобов`язується до 03 липня 2014 року повернути суму тіла кредиту та сплатити відсотки за його користування у розмірі 24 % річних, ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, 03.04.2014 року, в денний час, знаходячись в приміщенні приватної нотаріальної контори, розташованої за адресою: пр. Трубників, 28/17, м. Нікополь, Дніпропетровської області, використовуючи довіреність, видану йому ОСОБА_8 19.06.2013 року, згідно якої остання надає ОСОБА_3 право на розпорядження вбудованим нежитловим приміщенням, загальною площею 249,5 кв. розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , завідомо знаючи, що ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а вказана довіреність вважається недійсною, ввів в оману представника ПАТ КЛАСИКБАНК» та від імені ОСОБА_9 уклав із ПАТ «КЛАСИКБАНК» договір іпотеки від 03 квітня 2014 р. посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за №168.
Відповідно до умов вказаного договору, ОСОБА_9 виступила майновим поручителем ОСОБА_7 за виконання останньою своїх зобов`язань по поверненню кредиту та сплати процентів за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору. Згідно п. п. 1.1 та 1.2 договору іпотеки ОСОБА_9 передала банку в іпотеку, в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_7 за кредитним договором, наступне нерухоме майно, що належить їй на праві приватної власності та оцінене у 378200,00 грн. - вбудоване нежитлове приміщення, загальною площею 249,5 кв. м, з них: приміщення №1-23=240,7 кв. м. сходова клітина III - 8,8 кв. м, яке знаходиться в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Уклавши вказаний договір, ОСОБА_3 , шляхом обману уповноваженої особи ПАТ «КЛАСИКБАНК» щодо наявності майнового поручительства у ОСОБА_7 , створив умови для видачі ПАТ «КЛАСИКБАНК» ОСОБА_7 кредиту на суму 1 204 704, 00 грн., при тому, що 378 200,00 грн. з яких не гарантовані заставою, відповідно банк був позбавлений можливості повернути їх за умови невиконання ОСОБА_7 умов договору.
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, достовірно знаючи, що договір іпотеки, укладений ним від імені ОСОБА_9 не має жодних юридичних наслідків, а погашення суми кредиту ОСОБА_7 не гарантовано відповідною заставою, ОСОБА_3 заволодів грошовими коштами в сумі 1 204 704, 00 грн., 378 200,00 грн. з яких не гарантовані заставою, наданими згідно кредитного договору № 93176 та не маючи наміру повертати їх банку, витратив на власні потреби, спричинивши ПАТ «КЛАСИКБАНК» матеріальних збитків на суму 378 2)0,00 грн., що більше ніж у 600 разів перевищує неоподаткований мінімум походів громадян і є особливо великим розміром.
Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) вчинене в особливо великих розмірах.
У підготовчому судовому засіданні прокурор, представник цивільного позивача клопотань не заявили, вважають можливим призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
Адвокат ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні заявили клопотання про повернення обвинувального акту, посилаючись на наступне:
Згідно із ч.3 ст.42 КПК обвинувачений має право чітко та достовірно знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Статтею 91 КПК передбачено, що у кримінальному проваджені підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб вчинення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета; вид і розмір шкоди.
Як вбачається з обвинувального акту, фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, викладені нечітко, у зв`язку з чим неможливо встановити чи досліджувались належним чином об`єктивна сторона інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.
Так, ОСОБА_3 , обвинувачується в тому, що заволодів грошовими коштами в сумі 1204704 грн., які були отримані ОСОБА_7 за кредитним договором № 93176 від 03.04.2014р. В той же час, відповідно до обвинувального акту та кредитного договору №93176 ОСОБА_3 не був стороною у вказаному договорі. Стороною кредитного договору № 93176 є ОСОБА_7 , яка, відповідно до пп.6.1- 6.4 договору несе відповідальність за виконання умов договору. Враховуючи, що кошти за вказаним договором отримувала ОСОБА_7 , в обвинувальному акті не зазначено яким способом ОСОБА_3 заволодів цими коштами.
Крім того, в обвинувальному акті зазначається, що ОСОБА_3 , використовуючи довіреність, видану йому гр. ОСОБА_9 19.06.2013р., згідно якої остання надає ОСОБА_3 право на розпорядження вбудованим нежитловим приміщенням, заг. площею 249,5 кв.м., розташованого у АДРЕСА_2 , завідомо знаючи, що ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклав від імені ОСОБА_9 із ПАТ Классикбанк» договір іпотеки від 03.04.14р.
Разом з тим, відповідно до Довіреності від 19.06.2013р ОСОБА_9 уповноважила ОСОБА_3 бути її представником лише з питань передачі в іпотеку індивідуально визначеного майна - нежитлового приміщення, розташованого в АДРЕСА_2 .( т.1 а.с. 163-164).
Відповідно до ст.291 КПК обвинувальний акт, крім іншого, має містити дані щодо розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування).
Однак, дані щодо розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в обвинувальному акті носять суперечливий характер.
Голова правління ПАТ «Классикбанк» ОСОБА_11 в заяві про вчинення кримінального правопорушення зазначає, що банк втратив можливість реалізувати своє право на продаж предмета іпотеки з метою погашення заборгованості' ОСОБА_7 за кредитним договором у розмірі 378200 грн. Однак, ОСОБА_3 обвинувачується в заволодінні коштами банку у розмірі 1204704 грн., і в той же час у спричиненні банку матеріальних збитків у сумі 378200 грн.
Слідчим не відображено в обвинувальному висновку ту обставину, що для забезпечення кредитного договору №93176 батьком ОСОБА_3 - ОСОБА_12 03.04.2014р. укладено договір іпотеки №170, предметом якого є належний йому на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_3 .; гр. ОСОБА_13 - договір іпотеки № 172 від 03.04.2014р., предметом якого є земельна ділянка;
Вказані обставини свідчать про відсутність наміру у ОСОБА_3 на заволодіння коштами банку шляхом обману.

Крім того, слідчий, перебравши на себе функції суду, неправомірно дає оцінку правочинам з участю ОСОБА_3 .
Так, в обвинувальному акті зазначається, що договір іпотеки від 03.04.2014р., укладений ОСОБА_3 від імені ОСОБА_9 не має жодних юридичних наслідків, а погашення суми кредиту ОСОБА_7 не гарантоване відповідною заставою.
Відповідно до ст.204 Цивільного Кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законами, або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).
Крім того, відповідно до п. 6.5 кредитного договору № 93176 від 03.04.2014р. усі спори, що пов`язані із цим Договором, його укладанням або такі, що виникають в процесі виконання умов цього договору, вирішуються шляхом переговорів або в суді.
Проте, сторони не зверталися до суду з позовними заявами про визнання кредитного договору або договору іпотеки №168 від 03.04.2014р. недійсним.
Необгрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства є посилання в обвинувальному акті на ту обставину, що ОСОБА_3 знав про факт смерті ОСОБА_9 і тому ввів в оману представника ПАТ «Класикбанк».
Відповідно до п.6.1 Положення про єдиний реєстр довіреностей ( затв. Наказом Міністерства юстиції від 28.12.2006р. №111/5, зареєстроване Міністерством юстиції 28.12.2006р. №1378/13252) відповідальність за наслідки неподання до Єдиного реєстру відомостей про припинення дії довіреності, зареєстрованої згідно з п.2.2 цього Положення покладається на особу, яка видала довіреність, або її правонаступників(спадкоємців). Таким чином, ОСОБА_3 не можна вважати винним за несвоєчасне подання ОСОБА_14 - спадкоємцем ОСОБА_9 , відомостей до Єдиного реєстру довіреностей.
Відповідно до заповіту ОСОБА_9 все її майно вона заповіла своїй дочці ОСОБА_14 (а.с. 32 ). *
Допитана в якості свідка 06.11.2014р. ОСОБА_14 показала, що їй було відомо про довіреність, яка була видана її матірю ОСОБА_3 «Проте вона не стала забирати довіреність на приміщення у ОСОБА_3 та повідомила йому, що коли він знайде покупця на приміщення, щоб мене повідомив». ( а.с. 30-31 т.1)
ОСОБА_3 при розгляді клопотання слідчого в суді про обрання запобіжного заходу 09.12.2014р. показав, що про те, що ОСОБА_9 померла в грудні 2013р. йому не було відомо, а її спадкоємці не повідомили його про смерть матері та не пред`являли ніяких претензій до жовтня 2014р. Довіреність на повне розпорядження майном була йому надана в рахунок компенсації за борги, які виникли у сімї ОСОБА_15 перед ним. Як зазначено в ухвалі суду від 09.12.2014р. дані обставини слідчим не спростовані. ( Ухвала суду на а.с. 107-108, т.2).
Відповідно до ч.6 ст.248 Цивільного Кодексу України у разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків. Згідно із ч.З ст.249 Цивільного Кодексу України права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників.
Крім того, відповідно до ст.291 КПК в обвинувальному висновку має бути відображена правова кваліфікація кримінального правопорушення.
Відповідно до обвинувального акту дії ОСОБА_3 безпідставно кваліфіковані за ч. 4 ст.190 КК України, в той час як кримінальним Кодексом України за об`єктивною стороною відповідальність за вказані дії передбачена ст.222 ( шахрайство з фінансовими ресурсами).
Відповідно до ст.314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечує, вважає, що доказів вини ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення зібрано достатньо, вони підлягають перевірці при судовому розгляді і підстав для повернення обвинувального акту прокурору не має.
Представник цивільного позивача підтримав думку прокурора.
Розглянувши надані матеріали, суд вважає, що обвинувальний акт, пред`явлений ОСОБА_3 за ч.4 ст.190 КК України не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, на досудовому розслідуванні допущені процесуальні порушення, які унеможливлюють судовий розгляд кримінального провадження.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження е захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ч.2 ст.291 КК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Виходячи з цієї норми, об`єктивна сторона полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману або зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах...
З обвинувального акту за яким ОСОБА_3 обвинувачується за ч.4 ст.190 КК України вбачається, що фактичні обставини кримінального правопорушення викладені нечітко, у зв`язку з чим неможливо встановити чи досліджувалася належним чином об`єктивна сторона інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.
Так із змісту обвинувального акту неможливо встановити яким способом ОСОБА_3 заволодів чужим майном, постільки за кредитним договором №93176 від 03.04.2014р. стороною є ОСОБА_7 і саме вона отримувала гроші і яка за умовами договору несе відповідальність за невиконання умов договору.
Невиконання вимог Закону при пред`явленні неконкретного обвинувачення лишає можливості підозрюваного належним чином здійснити свої права на захист.
До того ж, не мають зазначені матеріали й даних про визначення розміру завданих збитків. Голова правління ПАТ «Классикбанк» ОСОБА_11 в заяві про вчинення кримінального правопорушення зазначає, що банк втратив можливість реалізувати своє право на продаж предмета іпотеки з метою погашення заборгованості' ОСОБА_7 за кредитним договором у розмірі 378200 грн. Однак, ОСОБА_3 обвинувачується в заволодінні коштами банку у розмірі 1204704 грн., і в той же час у спричиненні банку матеріальних збитків у сумі 378200 грн.
До того ж, в обвинувальному акті зазначається, що договір іпотеки від 03.04.2014р., укладений ОСОБА_3 від імені ОСОБА_9 не має жодних юридичних наслідків, а погашення суми кредиту ОСОБА_7 не гарантоване відповідною заставою.
Відповідно до ст.204 Цивільного Кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законами, або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).
Реєстр матеріалів досудового слідства не містить даних про те, що цей договір визнано недійсним, а представник цивільного позивача у підготовчому судовому засіданні підтвердив, що ПАТ «Класик банк» не звертався до суду з цього питання, як і не вирішував спірні питання в порядку цивільного судочинства, що прямо вказано в договорі.
Таким чином, обвинувальний акт має суттєві неточності та протиріччя, що перешкоджає подальшому розгляду кримінального провадження по суті, а тому він підлягає поверненню прокурору.
Керуючись ст. ст. 314 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Повернути обвинувальний акт по кримінальному провадженню за яким висунуто обвинувачення ОСОБА_3 за ч.4 ст.190 КК України прокурору Нікопольської міжрайонної прокуратури.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 7 днів з дня її винесення через Нікопольський міськрайонний суд.
Суддя: ОСОБА_1