Ухвала

іменем україни

27 листопада 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_12,
суддів ОСОБА_1 і ОСОБА_13,
при секретарі судового засідання ОСОБА_14,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження №0000008 щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Петрове Кіровоградської області, мешканця АДРЕСА_1, громадянина України,

за участю прокурора ОСОБА_15,
потерпілого ОСОБА_7,
ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся прокурор з вимогами про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_5 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 листопада 2013 року ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

· за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України на 13 років з конфіскацією майна, належного на праві власності;

· за ч. 4 ст. 187 КК України - на 10 років з конфіскацією майна, належного на праві власності.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією майна, належного на праві власності.

Згідно вироку суду ОСОБА_5 вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, а також вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоровʼя особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень за наступних обставин.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 9 годині ОСОБА_5, з метою заволодіння майном його рідного брата ОСОБА_8, прийшов на вул. Шевченка у м. Кіровограді, до місця знаходження ПАТ комерційний Банк «Правекс - Банк». Достовірно знаючи, що ОСОБА_8 мав цього дня вранці забирати грошові кошти з названого банку, чекав на його появу неподалік від будинку №3 по вул. Шевченка в м. Кіровограді. Приблизно о 9 годині 15 хвилин ОСОБА_8 прибув до ПАТ комерційний Банк «Правекс - Банк» на власному автомобілі, а пізніше вийшовши із приміщення банку з сумкою, в якій знаходились гроші в сумі 5 800 грн. сів у салон автомобіля на місце водія, не встигши зачинити дверцята. В цей час, ОСОБА_5 будучи впевненим у тому, що ОСОБА_8 отримав у вказаному банку грошові кошти, умисно, з корисливих мотивів, підійшов до відкритих дверей автомобіля, де застосовуючи насильство небезпечне для життя і здоровʼя потерпілого, випустив газ з газового балончика у салон автомобіля, та побачивши, що ОСОБА_8 закриває своє обличчя руками, з метою подолання опору потерпілого та доведення злочинного наміру до кінця, рукояткою складного ножа, який витягнувши з кишені тримав у правій руці, тричі ударив по руках потерпілого, внаслідок чого спричинив ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження. Після цього, умисно, з метою заволодіння грішми потерпілого, ОСОБА_5 розкрив ніж, переклав його у ліву руку та бажаючи настання смерті потерпілого наніс вказаним ножем удар у верхню частину грудної клітки ОСОБА_8, заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, від яких той ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в лікарні. Після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому та подолавши таким чином його опір, ОСОБА_5, з корисливих мотивів, заволодів сумкою потерпілого, в якій знаходились 5 800 грн. З місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2014 року вирок змінено. Дії ОСОБА_5 перекваліфіковано з п. 6 ч. 2 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України та за цим законом ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки і 6 місяців.

Вирок щодо ОСОБА_5 в частині засудження за ч. 4 ст. 187 КК України скасовано, та провадження в цій частині закрито на підставі ст. 284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В решті вирок залишено без зміни.

В касаційній скарзі прокурор посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок мʼякості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи скаргу прокурор зазначає про безпідставність перекваліфікації дій засудженого з п. 6 ч. 2 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України та безпідставність закриття справи за ч. 4 ст. 187 КК України на підставі ст. 284 КПК України. Також вказує прокурор на необґрунтоване врахування такої обставини, як визнання ОСОБА_5 вини, з урахуванням якої засудженому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України, що призвело до призначення такого покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, внаслідок мʼякості. Твердить прокурор і про те, що приймаючи рішення про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, апеляційний суд не мотивував таке своє рішення.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка просила скасувати увалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, потерпілого, який просив залишити ухвалу апеляційного суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 419 КК України у мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції, окрім іншого зазначаються мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними.

Зазначеним вимогам ухвала апеляційного суду відповідає не в повній мірі.

Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_5 з п. 6 ч. 2 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України апеляційний суд виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого злочину, з урахуванням способу та знаряддя злочину, характеру, локалізації поранення, поведінки засудженого до та після вчинення злочинних дій, дійшов висновку, що умисел ОСОБА_5 був направлений на заподіяння невизначеної шкоди здоровʼю потерпілого, отже засуджений має нести відповідальність за фактично заподіяне тілесне ушкодження, тобто за тяжке тілесне ушкодження, що потягло смерть потерпілого.

Скасовуючи вирок в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187 КК України апеляційний суд оцінивши покладені в основу вироку на підтвердження винуватості засудженого, докази з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, зазначив, що їх недостатньо для визнання ОСОБА_5 винним у розбійному нападі, де предметом злочину були грошові кошти, оскільки зі змісту вироку можливо зробити лише припущення про те, що підсудний заволодів грошовими коштами.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції в обґрунтування свого висновку про вчинення ОСОБА_5 розбійного нападу та умисного вбивства ОСОБА_8 послався на те, що засуджений для вчинення злочину спеціально підібрав одяг, відповідне знаряддя злочину - газовий балончик та ніж, наніс удар у життєво важливий орган. Після вчинення злочину, ще до того, як йому повідомили про смерть брата, він сховав вказаний одяг та знаряддя вчинення злочину.

Послався суд і на висновок експерта №1129, згідно якого виявлені у померлого садна тильної поверхні лівої кисті можуть свідчити про те, що він оборонявся від нападника. Виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, вказаних у протоколі відтворення обстановки та обставин події, проведеного за участю засудженого.

Про корисливий умисел дій ОСОБА_5, на переконання суду, свідчить відсутність великого боргу у ОСОБА_8 перед ТОВ «Мізол», що встановлено за результатами інвентаризації та показаннями свідка ОСОБА_9, а також факт придбання засудженим за викрадені кошти ноутбуку через нетривалий проміжок часу після вчинення злочину.

Апеляційний суд поставив під сумнів висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_5 розбійного нападу та умисного вбивства з корисливих мотивів, перекваліфікував його дії на ч. 2 ст. 121 КК України, однак переконливих підстав для такої зміни вироку в ухвалі не зазначив.

У своєму судовому рішенні апеляційний суд навів показання засудженого ОСОБА_5 про інсценування нападу на брата, навів показання потерпілого і свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, та ОСОБА_11, послався на висновки експертиз та дані протоколів оглядів місця події, дав оцінку явці засудженого з повинною та даним протоколу виїмки ноутбуку.

В той же час, визнавши достовірною версію ОСОБА_5 про мотиви вчинення нападу на брата з метою уникнення останнім відповідальності перед ТОВ «Мізол», апеляційний суд не зазначив, яким чином такий напад міг би звільнити ОСОБА_8 від відшкодування боргу, якщо такий і мав місце.

Апеляційний суд не надав оцінки показанням свідка ОСОБА_9 у суді першої інстанції про те, що ОСОБА_8 повідомляв її про проведення інвентаризації та про результат проведення, зокрема про відсутність у нього великої заборгованості перед ТОВ «Мізол».

Не спростував апеляційний суд й висновок суду першої інстанції щодо поведінки ОСОБА_5 після вчинення злочину, зокрема приховання ним одягу та знаряддя вчинення злочину ще до того, як йому стало відомо про смерть брата. Зазначене, на думку місцевого суду, свідчить про те, що ОСОБА_5 діяв з умислом на вбивство. Жодної оцінки апеляційний суд не надав наявним на руці ОСОБА_8 пошкодженням, які можуть свідчити про боротьбу останнього з нападником, та тому, що удар у життєво важливий орган був нанесений із значною силою, про що свідчить раневий канал, глибина якого складає близько 12 см.

За таких обставин висновок апеляційного суду про відсутність у ОСОБА_5 умислу на вбивство є передчасним.

Крім того, апеляційний суд призначаючи засудженому за ч. 2 ст. 121 КК України покарання нижче від найнижчої межі, на порушення вимог ст. 69 КК України, згідно якої таке покарання може бути призначене лише за наявності кількох обставин, які помʼякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, не зазначив у мотивувальній частині ухвали які саме обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину.

З урахуванням наведеного, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Оскільки ухвала апеляційного суду скасовується з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, питання щодо призначення ОСОБА_5 покарання апеляційний суд має вирішити в залежності від прийнятого рішення.

Якщо при новому судовому розгляді справи буде встановлена винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, то призначення покарання засудженому із застосуванням ст. 69 КК України, слід вважати неправильним застосуванням кримінального закону та таким, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину й особі засудженого, внаслідок мʼякості.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набуває чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_1 ОСОБА_13