Справа № 372/466/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/419/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 24 21.04.2015

УХВАЛА
Іменем України
21 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 11 лютого 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , інвалід І групи,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.
ВСТАНОВИЛА:
вироком Обухівського районного суду Київської області від 11 лютого 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 127 500 грн. штрафу з конфіскацією грального обладнання.
Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу. Вважає вирок таким, що суперечить положенням ст. 370 КПК України та просить його змінити, розстрочити його підзахисному сплату штрафу на один рік рівними частками.
У апеляційній скарзі захисник зазначає, що він під час судового розгляду справи просив суд застосувати розстрочку виплати штрафу рівними частками строком на один рік та неодноразово вказував, що обвинувачений ОСОБА_7 не має постійного місця працевлаштування, є інвалідом І групи та утримується за рахунок коштів його цивільної дружини, що унеможливлює одноразову сплату такого штрафу. Однак, як зазначає захисник, суд не взяв це до уваги та при призначенні покарання не навів мотиви та підстави відхилення його прохання про розстрочку штрафу обвинуваченому.
За вироком суду, ОСОБА_7 приблизно на початку липня 2013 року, на підставі усної угоди, отримав на зберігання від невстановленої судом особи 14 гральних автоматів та в період часу з 01.07.2013 року по 10.08.2013 рік, діючи свідомо, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне збагачення шляхом здійснення господарської діяльності в сфері грального бізнесу в приміщенні публічно доступного закладу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , достовірно усвідомлюючи про заборону грального бізнесу в Україні, на прохання клієнтів надавав доступ до приміщення, де були розміщені гральні автомати та забезпечував можливість гравцям самостійно здійснювати гру на гральних автоматах, шляхом внесення до купюро-приймача грального автомату коштів, які зараховувались на електронне табло грального автомату у вигляді умовних одиниць (балів), що еквівалентні у певному співвідношенні до номіналу внесених до грального автомату грошових купюр та їх використання для грошових ставок. На прохання гравців. ОСОБА_7 видавав виграш, розмір якого повністю або частково залежав від випадковості, та дорівнював нарахованій кількості балів на електронному табло грального автомату, перераховану у встановленому співвідношенні у кошти (гривні).
Заслухавши суддю - доповідача, думку прокурора, який не заперечував проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Однак, вищезазначені вимоги не в повній мірі були дотримані судом першої інстанції.
Як вбачається із матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у зайнятті гральним бізнесом, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, є обгрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на зібраних у справі доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, з чим погоджується колегія суддів.
Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю доказів по справі, зокрема показами самого обвинуваченого, який в судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю і підтвердив суду всі обставини, які викладені у вироку, і тому дане кримінальне провадження розглядалось в порядку ст. 349 КПК України.
Разом з тим, суд першої інстанції при ухвалені вироку та призначенні основного покарання у вигляді штрафу, не в повній мірі врахував положення як кримінального процесуального, так і кримінального закону.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 53 КК України, з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, захисник обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження, просив розстрочити штраф, посилаючись на те, що його підзахисний наразі не має постійного місця працевлаштування, є інвалідом І групи та потребує стороннього догляду, а призначена сума штрафу для нього є значною у разі її одноразової сплати. Однак, суд першої інстанції не врахував положення вищезазначеної статті та не навів мотиви, з підстав яких не застосував розстрочку штрафу, чим порушив встановлені законом вимоги.
Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду. Враховуючи майновий стан обвинуваченого і загальні засади призначення покарання, колегія суддів вважає за можливе розстрочити виплату призначеного штрафу рівними частинами строком на 1 (один) рік.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,409, 411, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - задовольнити.
Вирок Обухівського районного суду Київської області від 11 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 203-2 КК України - змінити в частині призначеного покарання.
Розстрочити виплату призначеного вироком Обухівського районного суду Київської області від 11 лютого 2015 року штрафу у сумі 127 500 грн., стягуючи щомісячно з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 на користь держави по 10 625 грн щомісячно протягом одного року.
В решті вирок суду залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно.

Головуючий ОСОБА_2