Справа №1-24/08
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» червня 2008 року
м.Київ

Дніпровський районний суд м.
Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарях Бідненко Л.Л., Рибалка Г.М.

за участю прокурорів Кошевої О.В., Козія В.В., Ярмоленко С.М.

адвоката ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця міста Києва,
українця, громадянина України,
освіта середньо-спеціальна, не одруженого, працюючого
машиністом-екскаваторщиком ЗАО ЕК „Дарницька ТЕЦ”, проживаючого
АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст.
289 КК України, суд -

В С Т А Н О В И В :

9 січня 2007 року близько о 19 години 50 хвилин,ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, та, знаходячись на території
автобусного парку №2, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Празька, 7, з метою незаконного заволодіння транспортним
засобом, скориставшись тим, що за його
діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу проник до боксу
технічного обслуговування №1, де
підійшов до автомобіля КРАЗ
256, державний номерний знак НОМЕР_1, вартість якого складає 25 000 грн., через не закриті на замок двері,ОСОБА_2 проник до
кабіни автомобіля, та шляхом запуску
стартера, запустив двигун автомобіля
КРАЗ 256 та почав рух, через деякий час,ОСОБА_2 був затриманий працівниками
автобусного парку.

В судовому засідання підсуднийОСОБА_2 свою
вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, не визнав та
пояснив суду, що дійсно 9 січня 2007 року близько 17 години він вживав спиртні
напої разом зі своїми знайомими на
Ленінградській площі в м. Києві, після чого, він вживав каву
з незнайомою жінкою. В подальшому,
він не пам'ятає своїх дій, а може пригадати лише тільки те, що був затриманий співробітниками міліції в
автопарку. Він не міг суду пояснити як він опинився на території
автобусного парку та що робив в автомобілі. Він вважає, що був отруєний незнайомкою та перебував в стані афекту, а тому не може нести відповідальність за свої
дії. Він також пояснив суду, що раніше не знав працівників автопарку і тому, на
його думку, у них не має підстав його оговорювати, він не виключає, що вчинив
саме ті дії про які свідки розповідали в судовому засіданні.

ПідсуднийОСОБА_2 не визнав свою вину в
пред'явленому йому обвинуваченні щодо вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.
289 КК України, однак, його винність підтверджується зібраними по справі та
дослідженими в судовому засіданні доказами.

В
судовому засіданні свідок ОСОБА_3, суду
пояснив, що він в АП-2 працює інженером з охорони праці. 9 січня 2007 року він
заступив на добове чергування, приблизно о 19 годині 45 хвилин до нього
підійшов водій ОСОБА_4 та повідомив, що в зоні технічного обслуговування № 1
знаходиться сторонній чоловік, який намагається проникнути до автомобіля
КРАЗ. Він (ОСОБА_3) разом з охоронцем
ОСОБА_5 пішли до боксу №1, де побачили відкриті двері та незнайомого чоловіка,
як він потім дізнався ОСОБА_2, який рухався на автомобілі і не впорався з
керуванням та в'їхав в металеву шафу. Вони намагалися зупинитиОСОБА_2, але він
нікого не слухався та продовжував рухатись на автомобілі, поводив себе агресивно, лише коли підбіг ОСОБА_6,
який був високого зросту, то саме він заліз на автомобіль та витягнув ОСОБА_2 з
автомобіля. Після чого, вони викликали працівників міліції та утримували
ОСОБА_2, який намагався втекти та чинив опір.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7, повністю підтвердив покази свідка ОСОБА_3, додавши що саме він за
одежу витягнув ОСОБА_2 з автомобіля під час його руху, повалив на підлогу та
намагався зупинити.

Крім того, винність ОСОБА_2 у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст. 289 КК України підтверджується даними, що містяться:

- в
протоколі заяви про злочин від 9 січня 2007 року, з яких вбачається, що 9 січня
2007 року до Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві звернувся заступник
директора автобусного парку № 2 з заявою про те, що 9 січня 2007 року близько
19 години 45 хвилин на територію пару проник невідомий чоловік, проник до
кабіни автомобіля КРАЗ 256, завів його та почав рух, причинивши йому пошкодження
(а.с. 6);

- в
протоколі огляду місця події та фото таблицями до нього від 10 січня 2007 року,
з яких вбачається, що працівниками міліції, за участю понятих, було оглянуто місце події та зафіксовано
пошкодження автомобіля та стіни боксу (а.с 7- 10);

-
оголошеними в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_5, який пояснив, що він
від колег дізнався, що на території боксу № 1 в автомобілі їздить невідомий, і
він разом з працівниками намагався припинити його дії та затримати його.
Однак,ОСОБА_2 чинив супротив, лаявся нецензурною лайкою, тому до приїзду
працівників міліції вони були вимушені скрутити йому руки та ноги, щоб таким
чином його заспокоїти. (а.с.27-28)

- оголошеними в судовому
засіданні показами свідка ОСОБА_4, який пояснив, що 09 січня 2007 року о 20.00
годині він закінчив роботу та йшов по території АП-2, коли побачив, що біля
автомобіля техдопомоги КРАЗ, який стояв в ангарі, незнайомого чоловіка, про
наявність сторонньої людини на території він повідомив черговому, також зазначив, що ОСОБА_2 ніколи раніше не
бачив, особисто з ним незнайомий, оговорювати його у нього підстав не має;
(а.с.111-112)

- у
висновку стаціонарної судово - медичної
експертизи №59 від 22 лютого 2008 року, з яких вбачається, що ОСОБА_2 в момент
інкримінованого йому злочинного діяння,
будь - яких ознак психічного
розладу та психічної діяльності не мав
та міг керувати своїми діями та давати ним оцінку, а також не міг знаходитись в
будь - якому афектному стані, про що свідчить характер вчиненого ним діяння”
(а.с. 139-142).

Аналізуючи вищенаведені докази в їх
сукупності суд приходить до висновку, що твердження підсудного ОСОБА_2 про
відсутність його вини у вчиненому злочині, безпідставні та спростовуються
зібраними під час досудового слідства і перевіреними в судовому засіданні
доказами. Крім того, сам підсудний не заперечував того, факту, що він міг
вчинити ті злочинні дії, у вчиненні яких він обвинувачується та усвідомлює їх
наслідки. Він сам стверджував, що у
свідків по справі не має підстав його оговорювати і вони говорять правду. Щодо
твердженьОСОБА_2 про стан афекту, внаслідок вжиття кави з якимось препаратом,
то суд не приймає їх до уваги,
оскількиОСОБА_2 протягом довгого часу не звертався до органів міліції з заявою
про злочин, вчинений щодо нього; він
також не звертався за медичною допомогою, обстеженням та лікуванням, та в нього
відсутні будь-які дані на підтвердження його отруєння.

Крім того, як вбачається з даних, що
містяться у висновку судово-медичної експертизи виходячи з характеру
вчинених ним дій,ОСОБА_2 на час вчинення злочину, розумів значення
своїх дій, тому даний спосіб захисту підсудного суд розцінює, як спробу
принизити рівень суспільної небезпечності вчиненого ним злочину з кінцевою
метою уникнути відповідальність за вчинений злочин.

З приводу тверджень захисника про закриття
справи щодо ОСОБА_2 на підставі ч.4 ст. 289 КК України, оскільки ОСОБА_2 вперше
притягується до кримінальної відповідальності, не вчинив насильства щодо
потерпілих, хоча мав для цього реальну можливість, та не наніс потерпілій
стороні ніяких матеріальних збитків, то суд їх також вважає безпідставними,
оскільки, у відповідності до вимог ч.4 ст. 289 КК України, від кримінальної
відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 289 КК України,
звільняється особа, яка вперше вчинила дії, спрямовані на незаконне заволодіння транспортним засобом
(за винятком випадків незаконного заволодіння транспортним засобом із
застосуванням насильства до потерпілого чи погрозою застосування такого насильства),
але добровільно заявила про це правоохоронним органам, повернула транспортний
засіб власнику і повністю відшкодувала завдані збитки, в той же час, як
встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 добровільно не повідомляв працівникам
правоохоронних органів про вчинений злочин, а був затриманий працівниками
автобусного парку, крім того, саме вони повернули автомобіль власнику.

Аналізуючи
вищенаведене суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 своїми умисними
діями вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом з проникненням у приміщення, і його дії
правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 289 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання підсудному ОСОБА_2, суд, у
відповідності до ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого
злочину, обставин вчинення злочину, дані
про особу підсудного, те, що він не визнав свою вину у вчиненому злочині, має
постійне місце роботи та позитивно
характеризується за місцем роботи, має
постійне місце проживання, де також характеризується позитивно, вперше притягується
до кримінальної відповідальності, представник цивільного позивача не має до
нього претензій матеріального характеру, цивільній позов по справі заявлено не
було, а також те, що він вчинив злочин знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, вважає, що виправлення та
перевихованняОСОБА_2 можливо без його
ізоляції від суспільства, із
застосуванням ст.75 КК України.

Суд, у відповідності до вимог ст.67 КК України, визнає обставинами, що обтяжують
відповідальність підсудного -
вчинення злочину в стані алкогольного
сп'яніння.

Обставин, що пом'якшують відповідальність підсудного, у відповідності до
вимог ст.66 КК України, судом не
встановлено.

Речові докази по справі - автомобіль КРАЗ - 256, державний номерний знак
НОМЕР_1, який під зберігальну розписку передані
представнику автопарку № 2, у відповідності до вимог ст. 81 КПК
України - залишити в користуванні
автобусного парку №2 ( а.с.11-12).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 323- 324 КК України, суд-

З А С У Д И В :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.289 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п'яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від
відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку у
виді 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього
обов'язки.

На підставі ст. 76
КК України покласти на ОСОБА_2 обов'язки: не виїжджати за межі України
на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи;
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання,
періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої
системи.

Запобіжний захід ОСОБА_2
- підписку про невиїзд з постійного місця проживання, до вступу вироку в
законну силу - залишити без зміни.

Речові докази по справі - автомобіль КРАЗ -
256, державний номерний знак НОМЕР_1, який під зберігальну розписку
передані представнику автопарку № 2, -
залишити в користуванні автобусного парку №2 ( а.с.11-12).

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м Києва
протягом 15 діб через Дніпровський районний суд м. Києва з моменту його
оголошення.

С у д д я :