АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/16-4/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/172/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.122, ч.2 ст.389 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, освіта середня, громадянина України, судимого вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.07.2014 року за ч.1 ст.185 КК України до 120 годин громадських робіт, -
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.389 КК України та призначено покарання за ч.1 ст.122 КК України 2 (два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі, за ч.2 ст.389 КК України 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю вчинених злочинів покарання визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2014 року у виді 15 (п`ятнадцяти) днів позбавлення волі та призначено остаточне покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців 15 (п`ятнадцяти) днів позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили обрано тримання під вартою, із взяттям його під варту в залі суду та постановлено рахувати строк відбуття покарання з 05 березня 2015 року.

Ухвалою судді судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області від 30 квітня 2015 року обраний ОСОБА_8 вироком запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасовано та останнього звільнено з-під варти.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за те, що 01 серпня 2014 року він перебуваючи в житловому будинку в с.Боришківці Борщівського району, що належить ОСОБА_9 , разом з іншою особою та ОСОБА_10 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, під час зясування потерпілою питання повернення мобільного телефону, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс потерпілій ОСОБА_10 один удар рукою в область обличчя, а інша особа нанесла два удари кулаком в груди ОСОБА_10 , від яких потерпіла впала на підлогу, а ОСОБА_8 продовжуючи свої злочинні дії почав наносити удари ногами по різних частинах тіла, а потім сівши на неї, почав продовжувати наносити удари руками в область голови. В результаті умисних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку середнього ступеню, субдуральною гематомою правої потиличної ділянки, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Крім цього, ОСОБА_8 будучи засудженим 03.07.2014 року вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду за ч.1 ст.185 КК України до 120 годин громадських робіт і отримавши 26.08.2014 року в Борщівській кримінально-виконавчій інспекції роз`яснення про порядок та умови відбування громадських робіт, а саме: сумлінно ставитися до праці, працювати на визначеному об`єкті та відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт і з`являтися за викликом до органів кримінально-виконавчої інспекції та направлення у Вигодську сільську раду для відпрацювання громадських робіт з 28.08.2014 року, з цієї дати ОСОБА_8 , діючи умисно, з особистих мотивів, відмовився без поважних причин відпрацьовувати громадські роботи, для відбуття покарання у Вигодській сільській раді не з`являвся, продовжуючи ухилятися від відбування громадських робіт і на даний час.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та виправдати його за даною статтею, ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.389 КК України.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що вирок є надто суворим, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки вина ОСОБА_8 у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України не доведена, фактично всі докази ґрунтуються на одних показаннях потерпілої ОСОБА_10 , яка як встановлено в судовому засіданні, перебувала в стані алкогольного сп`яніння і інших показів свідків, які б підтвердили той факт, що саме ОСОБА_8 спричинив їй тілесні ушкодження не здобуто. Факт сп`яніння ОСОБА_10 , також підтвердив свідок ОСОБА_11 .

Окрім того, зазначає, що допитані в судовому засіданні свідки, вказали, що про спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 особами ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , вони дізналися наступного дня зі слів самої потерпілої. Зазначає, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння потерпіла ОСОБА_10 могла неадекватно оцінювати події, які з нею відбувалися.

Вказує на те, що як на доказ вини ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, суд першої інстанції посилається на протокол огляду місця події від 05.08.2014 року господарства ОСОБА_9 в с.Боришківці Борщівського району, де було виявлено плями речовини бурого кольору, що ззовні схожі на кров, однак що це кров і що вона належить саме потерпілій ОСОБА_10 , не підтверджено жодними доказами. Також вважажє необгрунтованим посилання суду як на доказ на протокол огляду місця події від 05.08.2014 року господарства, яке належить ОСОБА_10 , де в житловій кімнаті на дерев`яному ліжку виявлено покривало жовтого кольору, ковдру зеленого кольору, які з вигляду просякнуті речовиною бурого кольору ззовні схожою на кров, оскільки жодних доказів, що це кров саме ОСОБА_10 немає.

Таким чином, вважає, що призначене судом ОСОБА_8 покарання, не відповідає обставинам справи, є явно несправедливим, через неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_8 , оскільки суд першої інстанції при постановленні вироку не дав належної оцінки та не дослідив усі обставини справи і безпідставно засудив ОСОБА_8 за злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, адвоката ОСОБА_7 , який просить, вирок суду скасувати в частині визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.389 КК України, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, провівши судові дебати, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України за обставин, викладених у вироку та кваліфікація його дій в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому, відповідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України підтверджується сукупністю досліджених та належним чином перевірених судом першої інстанції доказів.

Відповідно до показань потерпілої ОСОБА_10 даних нею в суді першої інстанції 01 серпня 2014 року вона була в господарстві ОСОБА_11 в с.Боришківці і з ним розпивала горілку. Туди ж прийшли ОСОБА_8 і ОСОБА_12 . Вона зверталася до ОСОБА_8 про повернення її мобільного телефону, який він взяв напередодні і не повернув, однак він відмовчувався. Через деякий час вона з ОСОБА_8 і ОСОБА_12 прийшли до неї додому, а потім вони обидва пішли, однак ОСОБА_8 повернувся і сказав прийти їй до будинку ОСОБА_9 де він поверне телефон. ОСОБА_8 взяв у неї закуску і вони пішли. Зайшовши в кімнату будинку ОСОБА_8 зачинив двері і коли вона сказала повернути телефон він одразу наніс їй удар рукою в обличчя. ОСОБА_12 зі словами, що так не б`ють, підійшов до неї та вдарив її кулаком один раз в груди і один раз в живіт. Від цих ударів вона впала на землю, а ОСОБА_8 почав копати її в різні частини тіла, а потім сів на неї, на живіт і наносив багато ударів кулаками в область голови. Коли ОСОБА_8 припинив її бити, вона виповзла з кімнати, а потім на вулицю, щоб вони не побачили і заховалася в бур`янах біля будинку, де пролежала до ранку, оскільки боялася, щоб її не вбили, так як чула, що ОСОБА_8 і ОСОБА_12 обговорювали, щоб її добити. Зранку почула голос сусідів і покликала на допомогу. Втратила свідомість і більше нічого не пам`ятала. Прийшла до свідомості в лікарні.

Свої показання потерпіла повністю підтвердила під час проведення з її участю слідчих експериментів, про що складено протоколи від 09 жовтня 2014 року та від 22 жовтня 2014 року відповідно до яких потерпіла ОСОБА_10 показала, як 01 серпня 2014 року обвинувачений ОСОБА_8 та інша особа заподіювали їй тілесні ушкодження в житловому будинку, належному ОСОБА_9 , що в с.Боришківці Борщівського району (а.к.п.56-58, 63-65).

Вищевказані показання потерпілої ОСОБА_10 об`єктивно підтверджуються висновком експерта №88, з якого убачається, що у ОСОБА_10 при обстеженні в хірургічному відділенні Борщівської ЦРКЛ 02 серпня 2014 року лікарями були виявлені множинні забої та крововиливи м`яких тканин обличчя, кінцівок та неврологічні симптоми закритої черепно-мозкової травми. При подальшому клінічному та інструментальному обстеженні у спеціалізованому нейрохірургічгному стаціонарі Тернопільська університетська лікарня з 04 по 22 серпня 2014 року, крім описаних вище зовнішніх травматичних змін у ОСОБА_10 були виявлені обширний підшкірний крововилив усієї голови, дрібні садна обличчя, синці рук, ніг, тулуба, а також закрита черепно-мозкова травма із забоєм головного мозку середнього ступеня, субдуральною гематомою правої потиличної ділянки. За ступенем тяжкості закрита черепно-мозкова травма із забоєм головного мозку середнього ступеню, субдуральною гематомою правої потиличної ділянки відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як вона не супроводжувалась небезпечними для життя явищами, але потягнула тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я, а також висновком експерта №118, з якого слідує, що виявлені у ОСОБА_10 ушкодження, властиві для побиття, тобто нанесення численних ударів руками, ногами чи іншими предметами з аналогічними властивостями, про що свідчить множинність, різнохарактерність, локальність виявлених травматичних змін, розташування їх на різних поверхнях тілі і їх виникнення за обставин, на які вказала ОСОБА_10 при проведенні з її участю слідчого експерименту 22 жовтня 2014 року не виключається (а.к.п. 71-73; 74-76).

Показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , відповідно до яких одного дня зранку він проходив повз господарство сусіда, в якому ніхто не живе, подвір`я якого заросло бур`янами та почув, що хтось його кличе та просить вивезти. Потім він побачив, що це ОСОБА_10 , яка була побитою.

Показаннями даними в судовому засіданні свідком ОСОБА_14 , відповідно до яких до неї прийшов ОСОБА_13 та сказав, що ОСОБА_10 побили і вона знаходиться в господарстві ОСОБА_9 . Надалі подзвонила до дочки ОСОБА_10 та повідомила їй про дану подію. Після цього приїхала ОСОБА_15 і ОСОБА_16 та забрали ОСОБА_10 додому.

Показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , з яких слідує, що до неї подзвонила сусідка і сказала, що її маму побили. Після цього поїхали в те господарство де перебувала матір і побачила її вже на дорозі, вона була побитою. Надалі відвезли її додому, вдома помили та викликали дільничного. Мати пояснила, що її побили ОСОБА_8 та ОСОБА_12 . Після цього повезли ОСОБА_10 у лікарню в Мельницю-Подільську.

Показаннями даними в судовому засіданні свідком ОСОБА_16 , з яких убачається, що потерпіла ОСОБА_10 є його свахою. Зранку його збудила невістка та сказала, що від сусідки дізналася про те, що побили її матір ОСОБА_10 . Разом з невісткою вони поїхали за ОСОБА_10 та побачили, що та побита. Надалі привезли останню додому, невістка і сусідка почали мити маму. Потім повіз ОСОБА_10 в лікарню.

Всі вищевказані докази зібрані та досліджені з дотриманням встановленого кримінальним процесуальним законом порядку, узгоджується між собою, не суперечать один одному, об`єктивно підтверджуються висновками експертів щодо отримання потерпілою ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, у зв`язку з її побиттям 01 серпня 2014 року, за обставин на які вона вказала, а тому правильно прийняті судом першої інстанції до уваги, як докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Показання потерпілої ОСОБА_10 , які вона дала в судовому засіданні є послідовними, логічними, такими, що узгоджуються з іншими дослідженими судом першої інстанції доказами, а тому, суд першої інстанції правильно взяв їх до уваги, як докази винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає твердження захисника в апеляційній скарзі про неадекватне сприйняття ОСОБА_10 подій, що відбувалися з її участю, у зв`язку з можливим перебуванням її у стані алкогольного сп`яніння, надуманими та не бере їх до уваги.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України є вірною, оскільки судом встановлено, що останній умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягнуло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я і з такою кваліфікацією суду першої інстанції, колегія суддів погоджується.

З урахуванням наведеного посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 , на те, що обвинуваченого ОСОБА_8 , безпідставно засуджено за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України є необґрунтованими, надуманими, а тому колегією суддів до уваги не беруться.

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання за вчинені кримінальні правопорушення, то на переконання колегії суддів, покарання призначено з дотриманням вимог ст.50, 65 КК України.

Так, за змістом ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідне й достатнє для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.1 ст.122, ч.2 ст.389 КК України, судом враховано ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, а саме, що він вчинив правопорушення в період відбування покарання, його негативну характеристику, обставини, що обтяжують покарання, зокрема вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також врахував думку потерпілої, яка наполягає на суворому покаранні і дійшов вірного висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі, а за ч. 2 ст.389 КК України у виді обмеження волі, вірно призначивши покарання за даним вироком за правилами ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання у виді 1 року обмеження волі, більш суворим у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Остаточне покарання суд першої інстанції правильно призначив за правилами ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, повністю приєднавши до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 03 липня 2014 року, перевівши його у 15 днів позбавлення волі і визначив ОСОБА_8 до відбуття, покарання у виді 2 років 6 місяців 15 днів позбавлення волі.

На переконання колегії суддів, при призначенні покарання судом першої інстанції вірно враховані усі обставини вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та з дотриманням вимог закону призначено покарання, яке є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним та іншими особами, нових злочинів.

В апеляційній скарзі захисника ставиться питання про те, що такі докази, як протоколи огляду місця події від 05.08.2014 року (а.к.п.36-48; 50-55), належним чином судом не перевірені і як наслідок є сумнівними доказами, які повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

З матеріалів кримінального провадження, слідує, що під час судового розгляду справи, зокрема дослідження вищевказаних доказів, обвинуваченим ОСОБА_8 не ставилося питання про недопустимість вказаних доказів так само, як і не ставилося питання про необхідність призначення експертиз щодо встановлення належності виявлених, під час оглядів місця події, плям (слідів) бурого кольору, їх походження тощо. Відсутні такі вимоги і в апеляційній скарзі захисника.

Водночас, вищевказані слідчі дії огляди місця події від 05.08.2014 року органом досудового розслідування проводилися в рамках даного кримінального провадження, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, за результатами проведених слідчих дій складено процесуальні документи, які відповідають вимогам ст.104 КПК України, а тому зазначені протоколи огляду місця події, є належними та допустимими доказами.

За вказаних обставин твердження апелянта про те, що вказані докази є сумнівними і повинні тлумачитися на користь обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними і до уваги не бере.

З урахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до переконання, що вирок Борщівського районного суду від 05 березня 2015 року є законним і обґрунтованим, висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень і зокрема передбаченого ч.1 ст.122 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, покарання обвинуваченому призначено з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування вироку, колегією суддів не виявлено, а тому підстав для його скасування не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2015 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст.122, ч.2 ст.389 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, які тримаються під вартою в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_________________ ____________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

1)
Судді підписи:
2) З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2