Справа №553 2007
р. Головуючий
у 1-й інстанції Марківський А.В.
ч.2 ст. 121 Доповідач Делієв О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 p. травня місяця 15
дня Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого
Червоненка В.Я.

Суддів Делієва
О.М., Годуна В.А.

З участю
прокурора Мошковський П.Г.

Засудженого
ОСОБА_1 Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в
місті Херсоні кримінальну
справу за апеляціями засудженого
ОСОБА_2, його захисника
адвоката ОСОБА_3, апеляціям з доповненнями засуджених ОСОБА_4 та
ОСОБА_1. на вирок Новотроїцького районного суду Херсонської області від 24
листопада 2006 року.

ВСТАНОВИЛА

Цим вироком
засуджено

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше судимого: 13 листопада 2001 року за
ч.2 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на два роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з
випробуванням із встановленням іспитового строку два роки; 7 листопада 2002
року за ч. 1 ст. 296 КК України до арешту строком шість місяців, звільнений 23 квітня 2003 року у зв'язку із
закінченням строку відбування покарання, -

за ч.2
ст. 121 КК України до позбавлення волі строком на сім років. На підставі ст. 71
КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої
частини покарання за вироком від 13 листопада 2001 року, остаточно призначено покарання у вигляді
позбавлення волі строком на сім років шість місяців з поміщенням до
кримінально-виконавчої установи.

Міра
запобіжного заходу - взяття під варту з 2 грудня 2004 року. Зараховано в строк
відбування покарання строк перебування під вартою з 1 серпня 2003 року по 11
серпня 2003 року.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
громадянина України, раніше не
судимого, -

за ч.2
ст. 121 КК України до позбавлення волі строком на сім років з поміщенням до
кримінально-виконавчої установи.

Міра запобіжного
заходу - взяття під варту з 1 серпня 2003 року.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, раніше не судимого, -

за ч.2
ст. 121 КК України до позбавлення волі строком на сім років з поміщенням до
кримінально-виконавчої установи.

Міра
запобіжного заходу - взяття під варту з 24 листопада 2006 року. Зараховано в
строк відбування покарання строк перебування під вартою з 1 серпня 2003 року по
2 жовтня 2003 року.

Вироком
районного суду ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 визнано винними та засуджено за
те, що вони 29 липня 2003 року, близько 1-ї години, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на пустирі середньої школи
№2, в с.м.т. Новоолексіївка, Генічеського району, Херсонської області, під час сварки з невідомим чоловіком, нанесли останньому удари руками та ногами в
різні частини тіла, чим спричинили, відповідно до висновку експертизи, тяжкі тілесні ушкодження, які потягли за собою смерть потерпілого.

В
апеляції з доповненнями засуджений ОСОБА_4 вказує, що злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК
України він не вчинював, а суд
безпідставно засудив його, справу було
сфабриковано працівниками міліції. Крім того вказує, що судове слідство проведено однобічно та
необ'єктивно, висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом першої інстанції не дана належна оцінка
показам свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, речовим доказам, які містяться у справі - запискам. Даний
доказ був здобутий з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства.
Також, в основу вироку суд поклав
мінливі покази ОСОБА_1, покази ОСОБА_4
та ОСОБА_2 дані ними під час проведення ставок віч-на-віч, разом з цим суд не звернув уваги на
незаконність проведення даної слідчої дії. У вироку суд не вказав чому він
приймає до уваги один із протоколів відтворення обстановки та обставин події за
участю ОСОБА_1, а інший з його ж

участю ні. Не дана оцінка показам ОСОБА_1 під час судових
дебатів, де він визнав свою вину і
вказав, що обмовив ОСОБА_4 та ОСОБА_2.
Суд не звернув у ваги на збіг часу у проведенні ряду слідчих дій. Просить вирок
суду скасувати, справу направити на новий
судовий розгляд.

В апеляції засудженого ОСОБА_2 містяться аналогічні
доводи та прохання.

В апеляції захисника засудженого
ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3
містяться аналогічні доводи. Він просить вирок районного суду скасувати, підзахисного ОСОБА_2 за ч.2 ст. 121 КК
України виправдати.

В апеляції з доповненням засуджений
ОСОБА_1 стверджує, що суд, при призначенні покарання, не врахував дані про його особу, неправильно застосував положення ст. 71 КК
України. Просить вирок скасувати, справу
направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, про залишення вироку без зміни, засудженого ОСОБА_1., який просив у тому числі підчас надання йому
останнього слова, задовольнити
апеляцію, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляцій колегія суддів вважає, що апеляції засуджених підлягають
задоволенню, а апеляція адвоката ОСОБА_3
підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 369 КПК
України, вирок вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, коли висновки суду не підтверджуються
доказами, дослідженими в судовому
засіданні, крім того, коли при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків
суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув
інші.

Так, суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 винними у вчиненні злочину
передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, в
основу вироку поклав покази свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. Разом з цим, показам даних свідків суд належної оцінки не
дав. З протоколу судового засідання вбачається,
що свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що в 2003 році він працював начальником
ізолятора тимчасового утримання Генічеського РВ УМВС України, про передачу записок між засудженими він
знав, оперативні працівники попросили
його не перешкоджати в їх переданні засудженими один одному. Дані вказівки
оперативних працівників він виконував,
хоча і розумів, що таким чином
порушується закон.

При проведенні
оперативно-розшукових заходів в усякому разі заводиться оперативно-розшукова
справа, разом з цим, в матеріалах справи відсутні будь-які данні
про її порушення. Відповідно до чинного законодавства докази зібранні з
порушенням закону не можуть бути визнані належними доказами.

Також, у мотивувальній частині вироку суд послався
на покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, які в судовому засіданні
показали, що 29 липня 2003 року, близько 1-ї години, вони проходили біля школи №2 і чули солова
«ОСОБА_1, достатньо, пішли додому». Дані покази свідків суд першої
інстанції лише виклав у вироку, належної
оцінки їм не дав. Разом з тим, такі
покази свідків лише підтверджують покази засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_4, щодо їх непричетності до вчиненого злочину.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 369 КПК України,
вирок вважається таким, що не
відповідає фактичним обставинам справи,
коли висновки суду, викладені у
вироку містять істотні суперечності.

Крім того, суд визнаючи засуджених винними у вчинені
злочину за який вони засуджені, в основу
вироку поклав покази засуджених, які
вони давали під час проведення ставок віч-на-віч, разом з цим,
суд не звернув уваги, що
засуджені, під час проведення даної
слідчої дії, попереджалися про
кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та за
відмову дати показання. У зв'язку з чим дані докази не можуть бути визнані
належними.

З протоколу судового засідання
вбачається, що судом було досліджено два
протоколи відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_1. В одному
з них він вказує, що злочин було вчинено
ним одним, в іншому, що злочин вчинили всі засуджені. Разом з
цим, суд у вироку послався лише на
протокол відтворення обстановки та обставин події від 7 серпня 2003 року
(а.с.83-87), іншому протоколу даної
слідчої дії від 4 серпня 2003 року (а.с.54-57) належної правової оцінки не
дав, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги один доказ і відкинув
інший. Кім того при виступі в судових дебатах засуджений ОСОБА_1 змінив свої
покази і вказав, що обмовив ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, причини зміни показів
засудженим належним чином судом не встановлювались, оцінка даним показам ОСОБА_1 взагалі не
давалася.

Як
вбачається з матеріалів справи, з участю
ОСОБА_1 двічі проводилося відтворення обстановки та обставин події - 4 та 7
серпня 2003 року (а.с. 54-57,
83-87), але з висновків
додаткової судово-медичної експертизи вбачається, що данні протоколу від 4 серпня 2003 року
експертом не досліджувалися, належна
оцінка їм не дана (а.с. 217-218).

Враховуючи
вище викладене, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим, вирок не можна визнати законним і він
підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, під час якого необхідно усунути вище
зазначені порушення кримінально-процесуального законодавства, належним чином перевірити всі доводи апеляцій
та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 365 , 366 КПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА

Апеляцію
з доповненнями засудженого ОСОБА_4,
апеляцію засудженого ОСОБА_2 та апеляцію засудженого ОСОБА_1.
задовольнити, апеляцію захисника
засудженого ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Вирок
Новотроїцького районного суду Херсонської області від 24 листопада 2006 року
щодо ОСОБА_1, ОСОБА_4 та
ОСОБА_2-скасувати.

Справу
направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.