Справа № 357/22/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/447/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 27.04.2015

УХВАЛА
Іменем України
27 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

секретаря судових засідань ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Суми, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

За вироком суду, ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні закінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому повторно, за наступних обставин.

02 грудня 2014 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , діючи повторно, з корисливих мотивів, розбив переднє водійське скло автомобіля марки ВАЗ 21099 державний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_9 , вартість якого становить 33 тисячі гривень, після чого перемістив даний автомобіль на відстань 50 метрів від місця на якому він знаходився, розблокував кермо та деформував передню панель автомобіля з метою його незаконного заволодіння, однак свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежані від його волі, оскільки був затриманий перехожим.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року, ухвалений відносно нього змінити та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не достатньо врахував його щирого каяття у скоєному, що призвело до призначення занадто суворого покарання. Крім того, ОСОБА_8 в апеляційній скарзі висловив непогодження із фактичними обставинами злочину, дослідженими судом в порядку статті 349 КПК України, а саме вказав, що інкриміновані йому дії вчиняв не з метою заволодіння транспортним засобом, а з метою заволодіння автомагнітолою, яка знаходилася всередині автомобіля.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу, доводи прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні закінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК України обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені представленими у справі доказами у їх сукупності, які не оспорювались також і обвинуваченим та досліджувались за згодою учасників судового провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, а тому згідно ч.2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню не підлягають.

Враховуючи, що суд першої інстанції за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу заперечення встановленої судом мети вчинення злочину колегією суддів не перевіряються.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпеки скоєного з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином та особу винного, який раніше неодноразово судимий, не працює, характеризується посередньо. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , відповідно до статті 66 КК України судом першої інстанції визнано та враховано визнання обвинуваченим своєї вини та щире каяття, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 відповідно до статті 67 КК України місцевим судом визнано та враховано вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст.289 КК України за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 щодо недостатнього врахування судом першої інстанції його щирого каяття не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Також звертає на себе увагу той факт, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення та виключає можливість призначення обвинуваченому більш м?якого покарання на підставі статті 69 КК України чи звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_8 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року, ухвалений відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Судді:
___________________ _____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4