Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

9 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальні провадження № 0001010, № 0003341 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Києва, громадянки України,

що зареєстрована та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , згідно з ст.89 КК України не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1 ст.115 КК,

за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 30.01.2015 року ОСОБА_8 визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1 ст.115 КК України і їй призначено покарання:

- за ч.1 ст.185 КК України 1 рік позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

- за ч.1 ст.115 КК України 7 років позбавлення волі.

_____________________________________

Справа № 11-кп/796/685/2015
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1 .
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів і про відшкодування процесуальних витрат.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_10 не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, та доведення її винуватості за ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, однак вважає, що призначене їй за ці злочини покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та її особі. Звертає увагу на те, що щиро розкаялася у вчиненому, сприяла у розкритті злочинів, має низку тяжких захворювань, є інвалідом ІІ групи, утримує малолітню дитину, що суд безпідставно не визнав обставинами, які пом`якшують покарання, добровільно прийняла рішення про лікування від наркоманії. А тому вважає призначене покарання надто суворим.

Стосовно визнання її винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, стверджує про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд не взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_7 , дав невірну оцінку показанням експерта ОСОБА_11 про час спричинення колото-різаних поранень, спотворивши їх зміст у вироку.

Обвинувачена не заперечує, що між нею та потерпілим, з яким вона підтримувала фактичні шлюбні стосунки та мала спільну дитину, періодично виникали конфлікти на ґрунті її лікування від наркоманії. Між тим, висновки суду про наявність у неї можливості припинити конфлікт, а так само умислу на вбивство, спростовуються її показаннями та показаннями потерпілої ОСОБА_7 про те, що після побиття обвинуваченої ОСОБА_12 потерпіла забрала його до себе в кімнату, а ОСОБА_8 пішла в іншу кімнату, а одразу після спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 викликала швидку медичну допомогу і сама надавала допомогу до прибуття лікарів. Також обвинувачена одночасно зазначає, що вчинила злочин у стані сильного душевного хвилювання, що виникло внаслідок протизаконного насильства з боку потерпілого, і при цьому перевищила межі необхідної оборони.

З огляду на викладені обставини просить вирок суду першої інстанції змінити і пом`якшити призначене їй за ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України покарання, а також пом`якшити покарання, призначене за ч.1 ст.115 КК України, застосувавши положення ст.69 КК України.

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України, за якою призначити обвинуваченій покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, що, в свою чергу, призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. При цьому не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, та доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

Так, на переконання захисника, у справі відсутні докази того, що ОСОБА_8 мала умисел на позбавлення ОСОБА_12 життя, а характер відносин між її підзахисною та потерпілим, а так само наявність у останнього і легких тілесних ушкоджень свідчать про протилежне. Надуманими є і висновки суду про можливість у обвинуваченої самостійно припинити конфлікт і про те, що вона скористалася ножем, який був у кімнаті, адже потерпілий сам приніс ніж, погрожував ним, а ОСОБА_8 скористалася ножем з метою самозахисту, що також підтверджується хаотичним розташування колото-різаних ран на тілі ОСОБА_12 , які заподіяні з різною силою.

Як стверджує захисник, суд у вироку невірно виклав показання ОСОБА_8 про обставини спричинення їй та потерпілому тілесних ушкоджень, перекрутив показання обвинуваченої, потерпілої і свідка ОСОБА_13 , вказавши про наявність конфліктних відносин між обвинуваченою і загиблим, а також не взяв до уваги показання експерта ОСОБА_11 стосовно часу між спричиненням потерпілому двох груп колото-різаних ран, зазначивши приблизно 10 хвилин, який є максимальним, однак вказаний проміжок міг становити і 1 хвилину.

Звертає увагу на те, що обвинувачена сама викликала лікарів і до приїзду швидкої намагалася надати ОСОБА_12 медичну допомогу, що, серед іншого, є обставиною, яка пом`якшує покарання. А перебування ОСОБА_8 у стані наркотичного сп`яніння суд не повинен був визнавати обставиною, що обтяжує покарання, з огляду на специфіку лікування обвинуваченої і постійну наявність у неї в крові наркотичного засобу.

Потерпіла ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зі змінами ставить питання про зміну вироку в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України з призначенням їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. При цьому зазначає про відсутність у обвинуваченої умислу на вбивство ОСОБА_12 , про що, на її думку, свідчать відносини, які склалися між ОСОБА_8 та її загиблим сином, їхні плани на майбутнє, а також неправомірна поведінка потерпілого, який того вечора спровокував конфлікт, застосував до ОСОБА_8 насильство та сам з ножем у руці пішов до неї в кімнату. Потерпіла вважає, що дії обвинуваченої носили характер захисту, та просить урахувати, що пробачила ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 і потерпілої ОСОБА_7 , які підтримали всі подані апеляційні скарги; доводи прокурора, який просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, вважаючи його законним, обґрунтованим й вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в їх задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_8 вчинила крадіжку майна, належного ОСОБА_14 , закінчений замах на крадіжку майна ОСОБА_15 та умисне вбивство ОСОБА_12 за наступних обставин.

20 січня 2013 року близько 18 години 15 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись у магазині Мегамаркет на першому поверсі ТЦ Більшовик, розташованого за адресою: м. Київ вул. Гетьмана, 6, з метою незаконного заволодіння чужим майном вела візуальне спостереження за відвідувачами. Побачивши ОСОБА_14 , яка прийшла в магазин з дитиною і поклала сумку у візок, ОСОБА_8 обрала момент, коли за її діями ніхто не спостерігав, і таємно викрала належну потерпілій сумку вартістю 1 000 гривень, в якій знаходилися: шкіряний гаманець вартістю 1 500 гривень з грішми в сумі 2 050 гривень, 100 доларів США (курс НБУ станом на 20.01.2013 7, 9930 гривень за один долар США), 150 Євро (курс НБУ станом на 20.01.2013 10, 3461 за один Євро), шкіряне портмоне для документів вартістю 1 200 гривень, мобільний телефон Samsung GТ-С6712 з двома сім-картками вартістю 1 300 гривень, платіжні картки, які матеріальної цінності не представляють, паспорт громадянина України, посвідчення водія, талон попередження, довідка про присвоєння індивідуального податкового номеру на імя ОСОБА_14 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Тоуоtа Highlander, страхове свідоцтво, видане Пенсійним фондом України. Після цього ОСОБА_8 залишила місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 9 401 гривня 22 копійки.

Крім того, 3 березня 2013 року в період з 18 години 20 хвилин до 18 години 30 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись у магазині Мегамаркет на першому поверсі ТЦ Більшовик за вказаною раніше адресою, ведучи візуальне спостереження за ОСОБА_15 , яка поклала у візок сумку, вирішила повторно таємно викрасти чуже майно. Обравши момент, коли за її діями ніхто не спостерігав і потерпіла відволіклась, ОСОБА_8 повторно таємно викрала належну потерпілій сумку вартістю 1 000 гривень, в якій знаходилися: шкіряний гаманець вартістю 500 гривень з грішми в сумі 40 гривень, платіжними та іншими картками, які матеріальної цінності не представляють, косметика вартістю 500 гривень. Але злочин ОСОБА_8 не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки з належним ОСОБА_15 майном загальною вартістю 2 040 гривень вона була затримана працівниками охорони магазину.

Крім того, в ніч з 3 на 4 травня 2013 року між ОСОБА_8 , яка перебувала в стані наркотичного сп`яніння, і ОСОБА_12 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, за їхнім місцем проживання у квартирі АДРЕСА_2 виник конфлікт на ґрунті особистої неприязні. Під час конфлікту ОСОБА_12 завдавав ОСОБА_8 удари руками та ногами в різні частини тіла, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та саден.

4 травня 2013 року близько 0 годин 25 хвилин ОСОБА_8 , яка знаходилась в окремій кімнаті квартири і була ображена поведінкою ОСОБА_12 , маючи можливість самостійно припинити конфлікт, не скористалася цим, і з метою позбавлення ОСОБА_12 життя умисно завдала йому два удари ножем, який був у кімнаті, в область лівої бокової поверхні грудей та один в область правого передпліччя. Приблизно через 10 хвилин ОСОБА_8 з метою доведення свого наміру до кінця завдала ОСОБА_12 ще два удари ножем у життєво важливі органи в область грудей та спини, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани на передній поверхні грудей зліва з ушкодженням м`яких тканин грудей, хрящової частини 4-го ребра зліва, передньої стінки перикарду і серця та колото-різаної рани на спині в правій підлопатковій області з пошкодженням м`яких тканин спини, 7-го міжреберного проміжку справа та нижньої долі правої легені, від яких настала смерть потерпілого.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки майна ОСОБА_14 та замаху на крадіжку майна ОСОБА_15 за викладених у вироку обставин є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка); та за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, є вірною.

Що стосується доводів в апеляційних скаргах про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині визнання ОСОБА_8 винуватою у вчиненні умисного вбивства, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

В апеляційних скаргах не оспорюється та обставина, що саме ОСОБА_8 заподіяла ОСОБА_12 тілесні ушкодження, від яких настала його смерть.

Однак твердження обвинуваченої, захисника та потерпілої про те, що ОСОБА_8 захищалася від неправомірних дій ОСОБА_12 і вчинила умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, відповідальність за що передбачена ст.118 КК України, а так само доводи обвинуваченої, яка одночасно вказує про вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання, є неспроможними і суперечать наявним доказам.

Так, потерпіла ОСОБА_7 суду показала, що обвинувачена і її син ОСОБА_12 проживали разом з нею в квартирі. Між ними постійно виникали конфлікти на ґрунті вживання ОСОБА_8 наркотичних засобів. 3 березня 2013 року ввечері між ОСОБА_12 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_8 виник конфлікт. ОСОБА_12 поводив себе агресивно, бив обвинувачену, яка лежала на підлозі в коридорі, ногами, і вона відтягнула його. Потім син неодноразово бігав з кухні в кімнату до ОСОБА_8 з ножем у руках та висловлював погрози. Вона пішла до себе в кімнату, чула сварку, а надалі все затихло. Коли вирішила забрати потерпілого і зайшла в кімнату, вже було пізно. Обвинувачена прикривала сину рани в області грудей рушником та просила про допомогу. Після цього ОСОБА_8 викликала бригаду швидкої медичної допомоги і міліцію.

Про виникнення сварок протягом останніх півроку, в ході яких ОСОБА_12 у стані алкогольного сп`яніння міг побити ОСОБА_8 , повідомила суду і свідок ОСОБА_13 мати обвинуваченої.

Відповідно до рапортів інспектора роти патрульної служби та інспектора чергової частини Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 04.05.2013 року, протоколу огляду місця події від 04.05.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 , в кімнаті виявлено труп ОСОБА_12 з колото-різаними ранами грудей, бічної зони живота, передпліччя та лопаткової зони, а також вилучено кухонний ніж (т.2 а.с.122, 123, 124-167).

Згідно з висновком експерта № 1395 від 07.06.2013 року при експертизі трупа ОСОБА_12 виявлено:

А) два проникаючі сліпі колото-різані поранення грудей:

- колото-різана рана (рана № 1) на передній поверхні грудей зліва з рановим каналом, що направлений спереду назад, дещо зліва направо та зверху вниз, по ходу якого ушкоджені мякі тканини грудей, хрящова частина 4-го ребра зліва (у вигляді повного його пересічення), передня стінка перикарду і серця, глибина ранового каналу близько 12,5 см;

- колото-різана рана (рана № 4) на спині в правій підлопатковій області з рановим каналом, що направлений ззаду наперед, дещо зліва направо та зверху вниз, по ходу якого ушкоджені мякі тканини спини, 7-ий міжреберний проміжок справа (у вигляді наскрізного його ушкодження) та нижня доля правої легені (у вигляді наскрізного її ушкодження), глибина ранового каналу близько 14 см;

Б) два не проникаючі сліпі колото-різані поранення грудей:

- колото-різана рана (рана № 2) на передній поверхні грудей зліва з рановим каналом, що направлений спереду назад, трохи справа наліво та знизу догори, по ходу якого ушкоджені тільки мякі тканини грудей, глибина ранового каналу близько 1 см;

- колото-різана рана (рана № 3) на лівій боковій поверхні грудей з рановим каналом, що направлений спереду назад, зліва направо та трохи знизу догори, по ходу якого ушкоджені тільки мякі тканини грудей, глибина ранового каналу близько 4 см;

В) сліпе колото-різане поранення лівого передпліччя: колото-різана рана (рана № 5) в області ліктьового краю лівого передпліччя з рановим каналом, що направлений спереду назад, зліва направо, по ходу якого ушкоджені тільки мякі тканини передпліччя, глибина ранового каналу близько 4,5 см.

Враховуючи характер та зовнішній вигляд ушкоджень, інтенсивність та окрас крововиливів в області ушкоджень, дані медико-криміналістичного, судово-гістологічного дослідження та обставин справи, можна вважати, що:

- всі вони виникли від дії гострого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості (типу клинка ножа), що мав обушок і лезо;

- колото-різані поранення на лівій боковій поверхні грудей та в області лівого передпліччя виникли приблизно за 40 хвилин до настання смерті;

- інші колото-різані поранення виникли незадовго (до 30 хвилин) до настання смерті.

Ушкодження, описані в п. А), мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя). Інші ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_12 , настала від проникаючих колото-різаних поранень грудей з ушкодженням серця, правої легені та шоку (т.2 а.с.171-176).

І в судовому засіданні експерт повністю підтримав вказаний висновок.

Доводи захисника і обвинуваченої про те, що різниця в часі між заподіянням ОСОБА_12 легких тілесних ушкоджень і тяжких, від яких той помер, може становити і 1 хвилину, що нібито підтвердив у судовому засіданні експерт, не відповідають дійсності і спростовуються зафіксованими у журналі судового засідання, щодо якого ніхто зауважень не подавав, і на технічному носії інформації даними.

Експерт ОСОБА_11 на запитання захисника відповів, що є дві групи тілесних ушкоджень, заподіяні потерпілому приблизно за 40 і, відповідно, 30 хвилин до настання смерті. Точно встановити цей проміжок часу неможливо, однак він може бути і меншим ніж 10 хвилин.

Стосовно обставин заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_12 , який був у стані алкогольного сп`яніння, витягнув її з ванної кімнати і безпричинно бив руками і ногами по голові та інших частинах тіла в коридорі. Коли ОСОБА_7 відтягнула потерпілого, вона пішла в кімнату і сиділа на ліжку. ОСОБА_12 забіг у кімнату з ножем у руці, вдарив її, від чого вона впала, і продовжив наносити удари ногами по голові та всьому тілу. Що було далі, не пам`ятає. Коли отямилась, потерпілий був на підлозі, у нього йшла кров, і поруч лежав ніж. Вона намагалася підняти ОСОБА_12 , перев`язала йому рани і пішла викликати швидку.

При цьому обвинувачена категорично заперечила, що вживала наркотичні засоби, окрім тих, які отримувала на законній підставі, проходячи курс замісної терапії. Яким чином в її руках опинився ніж, пояснити не змогла, але припускає, що намацала ніж, коли лежала на підлозі. Умислу на вбивство вона не мала, і спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_12 , оскільки дуже злякалась за своє життя.

Викладені у вироку показання обвинуваченої повністю відповідають запису судового засідання, що спростовує доводи захисника про їх неправильне відображення судом.

Показання ОСОБА_8 про спричинення їй тілесних ушкоджень підтверджуються дослідженими судом доказами, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_7 , висновком судово-медичної експертизи.

Згідно з висновком експерта № 1406 від 08.05.2013 року при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_8 виявлені такі тілесні ушкодження:
а) синці: на верхній повіці правого ока 1, на зовнішній поверхні лівого плеча у середній третині 1, на задній поверхні його у нижній третині 1, на ліктьовій поверхні лівого передпліччя у середній третині 1, на долонній поверхні правого передпліччя у середній та нижній третинах 2, на переднє-внутрішній поверхні правого колінного суглобу 1, на зовнішній поверхні лівого стегна у середній третині 1;
б) садна: на зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині 1, на передній поверхні правого колінного суглобу 2, на долонній поверхні правого променезапясткового суглобу 2.
Ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Характер та морфологічні властивості виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися від дій тупого (тупих) предмету (предметів), індивідуальні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, але, враховуючи їх характер, локалізацію, вони могли утворитися за обставин, вказаних ОСОБА_8 при проведенні експертизи, а саме, нанесенні ударів кистю, зібраною в кулак, взутою ногою, падіннях з вертикального чи близького до нього положення на плоску поверхню, і за давністю утворення можуть відповідати даті 04.05.2013 року.
Ушкоджень, які утворилися від дії гострого предмету, при проведенні експертизи у ОСОБА_8 не виявлено.
Утворення всіх виявлених ушкоджень при однократному падінні з вертикального чи близького до нього положення на плоску поверхню виключається (т.2 а.с.190-192).

Що ж стосується показань ОСОБА_8 , а так само доводів в апеляційних скаргах про відсутність у неї умислу на позбавлення ОСОБА_12 життя та заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть, у стані необхідної оборони, то у вироку суд належним чином мотивував, з яких підстав відкидає їх, і колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неправдивість показань обвинуваченої в цій частині.

Слід зазначити, що показання ОСОБА_8 про завдання їй ОСОБА_12 ударів у кімнаті є суперечливими і не узгоджуються з показаннями потерпілої, яка чула лише звуки сварки, які потім, взагалі, стихли. Даючи показання про обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень, обвинувачена не може пояснити, яким чином в її руках опинився ніж і як вона завдавала удари ОСОБА_12 . А, вказуючи, що дуже злякалася, коли побачила у потерпілого в руках ніж, повідомила, що потерпілий їй ножем не погрожував.
При цьому в апеляційних скаргах обвинувачена і захисник вже посилаються на те, що ОСОБА_12 погрожував ножем.

Однак колегія суддів вважає доведеним, що з боку потерпілого дій, які б свідчили про наявність дійсного, реального і об`єктивного суспільно небезпечного посягання, яке б за своїм характером і ступенем суспільної небезпечності могло реально заподіювати чи створювати реальну загрозу заподіяння шкоди правам та інтересам ОСОБА_8 , що охороняються законом, зокрема, її життю чи здоров`ю, а відвернення чи припинення його вимагає заподіяння шкоди тому, ким вчинюється посягання, не було.

Обґрунтовуючи свою позицію про відсутність у ОСОБА_8 умислу на позбавлення потерпілого життя, обвинувачена, захисник і потерпіла вказують, що ОСОБА_8 і ОСОБА_12 жили однією сімєю, мали добрі стосунки, планували спільне майбутнє, і що конфліктні ситуації в сімї виникали рідко, а також звертають увагу на поведінку ОСОБА_8 , яка вжила заходи для припинення конфлікту, а після вчинення злочину надала невідкладну допомогу та викликала швидку медичну допомогу.

Але такі доводи спростовуються показаннями самих же ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також свідка ОСОБА_13 про те, що внаслідок вживання обвинуваченою наркотичних засобів між нею і потерпілим систематично виникали сварки, які закінчувалися її побиттям, і це свідчить про наявність постійних конфліктів.
Як правильно зазначив суд першої інстанції у вироку, не беручи до уваги показання про намагання ОСОБА_8 припинити конфлікт, вона після спричинення потерпілому колото-різаних ран, які є легкими тілесними ушкодженнями, мала можливість припинити конфлікт, натомість через нетривалу перерву знову нанесла йому удари ножем у груди та спину, які виявилися смертельними.

Також колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що тілесні ушкодження, від яких помер ОСОБА_12 , були йому спричинені приблизно за 30 хвилин до настання смерті. Відповідно до показань потерпілої, коли вона зайшла в кімнату забрати сина, було вже пізно. І лише тоді, як потерпіла побачила наслідки злочинних дій ОСОБА_8 , остання стала кричати про допомогу і викликала швидку. Такі обставини, а також дії обвинуваченої, яка тільки рушником прикрила потерпілому колото-різні рани, об`єктивно свідчать про те, що ОСОБА_12 , навпаки, не було своєчасно надано допомогу.

До того ж, доводи в апеляційних скаргах про те, що обвинувачена не мала наміру позбавити потерпілого життя, аж ніяк не узгоджуються з апеляційними вимогами про необхідність правової кваліфікації її дій за ст.118 КК України, якою передбачена відповідальність за умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

Водночас, про умисел ОСОБА_8 на позбавлення ОСОБА_12 життя свідчать знаряддя вчинення злочину, кількість та локалізація поранень, обставини їх спричинення, а саме, завдання п`яти ударів ножем, у тому числі в життєво важливий орган грудну клітку в області серця та спину, з достатньою силою з огляду на довжину ранових каналів, відповідно, 12,5 і 14 см, а також проміжок часу, який пройшов між спричиненням потерпілому легких тілесних ушкоджень внаслідок ударів ножем та тих, від яких настала його смерть.

Згідно з актом амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи № 463 від 13.05.2013 року ОСОБА_8 на час правопорушення та на даний час хронічним психічним розладом не страждала і не страждає, виявляла та виявляє ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, стан залежності (згідно з МКХ 10-F11.24). За своїм психічним станом на той час могла і на даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, але страждає на наркоманію опійну, внаслідок чого потребує застосування лікування з приводу наркологічного захворювання (а.с.217-219).

Таким чином матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що на момент вчинення злочину ОСОБА_8 перебувала в стані сильного душевного хвилювання, однак є достатні дані, які підтверджують, що під час вчинення злочину обвинувачена перебувала у стані наркотичного сп`яніння.

Не погоджується колегія суддів і з доводами захисника про те, що судом не встановлено мотив злочину, оскільки у вироку з посиланням на здобуті докази зазначено, що злочин вчинено на ґрунті особистої образи, яка виникла внаслідок побиття ОСОБА_8 потерпілим.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів, які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків про доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення і правової кваліфікації її дій за ч.1 ст.115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченої, обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину особою, що перебуває у стані наркотичного сп`яніння, та відсутність обставин, які його пом`якшують.

Тобто судом взято до уваги ті дані, зокрема, стан здоровя ОСОБА_8 , наявність у неї малолітньої дитини, на які є посилання в апеляційній скарзі обвинуваченої, і, незважаючи на те, що раніше вона неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, судимості за що погашені, призначено покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією за найбільш тяжке з вчинених правопорушень. До того ж, призначаючи покарання за сукупністю злочинів, суд обрав принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Посилання ОСОБА_8 на те, що суд першої інстанції безпідставно не визнав вказані дані обставинами, які пом`якшують покарання, не можуть бути прийняті до уваги, адже передбачена ч.2 ст.66 КК України можливість визнати такими, що пом`якшують покарання, інші обставини, є правом, а не обов`язком суду.

З підстав, викладених в ухвалі суду апеляційної інстанції раніше, неможливо врахувати обставиною, що пом`якшує покарання, надання медичної допомоги потерпілому, як просить захисник.

Непереконливими є і твердження захисту на необхідність виключення з вироку обставини, що обтяжує покарання.

Судом першої інстанції встановлено, і це підтверджується показаннями свідка ОСОБА_16 лікаря Київської міської клінічної лікарні № 5, що вживання ОСОБА_8 лише метадону на базі замісної терапії стану наркотичного сп`яніння не викликає, а такий стан може виникнути у разі самостійного збільшення призначеної лікарем дози наркотичного засобу. Та ж обставина, що ОСОБА_8 вчинила умисне вбивство ОСОБА_12 у стані наркотичного сп`яніння, повністю доведена показаннями свідка ОСОБА_17 лікаря Київської міської наркологічної клінічної лікарні Соціотерапія та даними складених ним висновку та акту щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що було зроблено з урахуванням відомостей про проходження курсу замісної терапії (т.2 а.с.240, т.3 а.с.125-128).

Призначене обвинуваченій покарання є необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає у виправленні винної особи та попередженні вчинення нею нових злочинів, а тому підстав для його пом`якшення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3