У х в а л а

іменем україни

19 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_16,

суддів ОСОБА_17, ОСОБА_18,

при секретарі ОСОБА_19,

за участю прокурора ОСОБА_20

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000145, за обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця м. Чернігова,

громадянина України, не судимого,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

уродженця та мешканця м. Чернігова, громадянина України,

в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2014 року засуджено:

- ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі;

- ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2: на користь місцевого бюджету м. Чернігова по 1234,10 грн. з кожного на відшкодування витрат на лікування потерпілого; на користь потерпілого ОСОБА_3 по 1127,47 грн. з кожного на відшкодування матеріальної шкоди та по 9000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 27 травня 2014 року вирок залишено без змін.

У касаційних скаргах, які є аналогічними за своїм змістом, засуджені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порушують питання про скасування судових рішень щодо них з підстав порушення кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Вважають, що суд допустив неповноту та однобічність судового слідства, не дав належної оцінки зібраними доказам, що потягло необгрунтоване засудження. Вказують, що поза увагою суду залишилося те, що ОСОБА_2 взагалі не брав участі у заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень, а ОСОБА_1 завдав ОСОБА_3 удари, захищаючись від його неправомірних дій. На підставі наведеного вважають, що судом неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 та призначено йому несправедливо суворе покарання. ОСОБА_1 просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції, ОСОБА_2 просить закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

У запереченні прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, вважає, що судові рішення щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є законними та обгрунтованими, тому їх необхідно залишити без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засуджено за те, що вони, у нічний час 13 січня 2012 року, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись поблизу під'їзду будинку № 4 на вул. Волковича у м. Чернігові, під час конфлікту на грунті особистих неприязних відносин, що виник раптово, діючи групою осіб, умисно нанесли удари ногами в лицеву та тім'яну частину голови ОСОБА_3, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав, що касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг та заперечення прокурора, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 410-411 КПК України доводи щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження є предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який згідно зі ст. 409 КПК України має право на скасування вироку з зазначених підстав.

Доводи касаційних скарг засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про незаконність вироку щодо них аналогічні доводам їхніх апеляцій, були перевірені судом апеляційної інстанції, який визнав їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам. Апеляційний суд проаналізував такі доводи, дав на них вичерпні відповіді та, залишаючи без задоволення апеляційні скарги, відповідно до вимог ст. 419 КПК України зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необгрунтованими.

Погоджуючись з висновками місцевого суду, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні злочину, за який їх засуджено, за наведених у вироку обставин, підтверджено показаннями потерпілого ОСОБА_3 про обставини, за яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заподіяли йому тілесні ушкодження, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були свідками події та пояснили про дії кожного з учасників бійки, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15; даними протоколу відтворення обстановки і обставин події за участю потерпілого ОСОБА_3, висновками судово-медичних експертиз про характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_3, механізм їх утворення, сукупністю інших доказів.

Таким чином, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи. Докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість засуджених у вчиненні інкримінованого злочину за викладених у вироку обставин є належними, допустимими, достатніми і достовірними, вони узгоджуються між собою, тому суд обгрунтовано поклав їх в основу вироку.

Судом першої та апеляційної інстанцій ретельно перевірялися доводи засуджених про те, що ОСОБА_2 не брав участі у заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень, а ОСОБА_1 завдав ОСОБА_3 удари, захищаючись від його неправомірних дій, та визнані необгрунтованими, оскільки суперечать наявним у справі доказам, яким суд дав належну оцінку. Мотиви на спростування доводів засуджених наведені у вироку та в ухвалі.

За таких обставин висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у заподіянні потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, вчиненому групою осіб, є обґрунтованим. Дії засуджених правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

Покарання призначене засудженим з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких, даних про особи винних, які є несудимими (ОСОБА_2 в силу ст. 89 КК України), їхніх позитивних характеристик, молодого віку, ставлення до вчиненого, конкретних обставини справи - відсутність обставин, що пом'якшують покарання, наявності обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння, думки потерпілого. Суд прийшов до висновку про можливість призначення засудженим мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК України. Призначене покарання судом відповідає вимогам ст. 65 КК України, воно є достатнім та необхідним для виправлення засуджених та попередження нових злочинів. Підстав вважати покарання, призначене ОСОБА_1, несправедливим внаслідок суворості, немає.

При перегляді справи в апеляційному порядку, апеляційним судом належним чином перевірені наведені в апеляційних скаргах доводи та прийнято рішення з наведенням докладних підстав в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які б тягнули скасування чи зміну судових рішень щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2, судами першої та апеляційної інстанції по справі допущено не було.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 27 травня 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18