Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого судді Лагнюка М.М.,

суддів Тельнікової
І.Г., Літвінова Є.В.,

за участю прокурора Сорокіної О.А.

розглянула у судовому засіданні у м.
Києві 21 серпня 2014 року кримінальну
справу за касаційною скаргою
прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом апеляційної інстанції, на
ухвалу Апеляційного суду Львівської
області від 22 жовтня 2013 року.

Вироком Шевченківського районного
суду м. Львова від 22 травня 2013 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не працюючого,
раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 149 КК України на 5
років позбавлення волі з конфіскацією
майна, яке є власністю засудженого.

За ч. 1 ст. 209 КК України
ОСОБА_1 виправдано за недоведеністю
його участі у вчиненні інкримінованого
злочину.

Вирішені питання про
судові витрати та речові докази у
справі.

Ухвалою Апеляційного
суду Львівської області від 22 жовтня 2013
року цей вирок змінено.

Ухвалено вважати
ОСОБА_1 засудженими за ч. 2 ст. 149 КК
України із застосуванням ст. 69 КК
України на 2 роки позбавлення волі без
конфіскації майна.

У вступній частині вироку в анкетних
даних ОСОБА_1 виключено відомості, що
він є непрацюючим і ухвалено зазначити,
що він є приватним підприємцем.

В решті вирок суду залишено без зміни.

Згідно з вироком суду, зі змінами,
внесеними ухвалою апеляційного суду,
ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він за
попередньою змовою з іншими
невстановленими досудовим слідством
особами, в серпні 2011 року та квітні 2012
року на території Львівської області, з
використанням уразливого стану
потерпілих та їх матеріальної
залежності від себе, здійснював
вербування жінок, їх переміщення, та
інші незаконні угоди, об'єктом яких
була людина, з метою сексуальної
експлуатації на території Республіки
Чехія. Злочин вчинено за наступних
обставин.

В кінці серпня 2011 року, ОСОБА_1 в м.
Львові, за попередньою змовою з іншими
невстановленими досудовим слідством
особами, з метою отримання доходів від
незаконної угоди, об'єктом якої є
людина, використовуючи складне
матеріальне становище та уразливий
стан потерпілої ОСОБА_3 запропонував їй
роботу за кордоном, на що остання
погодилася. Використовуючи складне
матеріальне становище потерпілої,
ОСОБА_1 за власні кошти виготовив їй
проїзні документи та польську візу для
виїзду за кордон, чим втягнув в
матеріальну залежність від себе. В
подальшому 20.10.2011 року через пункт
пропуску «Краківець» Львівської
митниці перемістив її через державний
кордон України і доставив до
Республіки Чехія, де передав потерпілу
іншій особі, яка доставила її в кафе-бар
«Карібік» у м. Хомутов Республіки
Чехія, в якому з жовтня 2011 року по
червень 2012 року ОСОБА_3 надавала
оплатні сексуальні послуги чоловікам
за визначену учасниками злочину плату
у розмірі 80 євро за годину, з яких вона
отримувала 40 євро.

На початку березня 2012 року ОСОБА_1 в м.
Львові, за попередньою змовою з іншими
невстановленими досудовим слідством
особами, з метою отримання доходів від
незаконної угоди, об'єктом якої є
людина, використовуючи складне
матеріальне становище та уразливий
стан, запропонував потерпілій ОСОБА_4
надавати оплатні сексуальні послуги у
Республіці Чехія, на що остання
погодилась. За власні кошти ОСОБА_1
виготовив їй проїзні документи та
польську візу для виїзду за кордон, чим
втягнув у матеріальну залежність від
себе. В подальшому, 28.03.2012 року через
пункт пропуску «Краківець» Львівської
митниці перемістив її через державний
кордон України і доставив в м. Прага
Республіки Чехія, де передав іншій
особі, яка доставила потерпілу в
кафе-бар «Карібік» у м. Хомутов
Республіки Чехія, в якому з березня по
червень 2012 року ОСОБА_4 надавала
оплатні сексуальні послуги чоловікам
за визначену учасниками злочину плату
в розмірі 80 євро за годину, з яких 40 євро
отримувала собі.

В середині березня 2012 року у м. Львові
ОСОБА_1, за попередньою змовою з іншими
невстановленими досудовим слідством
особами, з метою отримання доходів від
незаконної угоди, об'єктом яких є
людина, використовуючи складне
матеріальне становище та уразливий
стан запропонував потерпілим ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надавати оплатні
сексуальні послуги в Республіці Чехія,
на що вони погодились. Користуючись
скрутним матеріальним становищем
потерпілих, ОСОБА_1 за власні кошти
виготовив їм проїзні документи та
польську візу для виїзду за кордон, чим
втягнув у матеріальну залежність від
себе. Для прикриття своєї злочинної
діяльності, з метою створення уяви про
законність переміщення ОСОБА_5, ОСОБА_6
і ОСОБА_7 через державний кордон, ОСОБА_1
підготував та підписав з ними трудові
угоди, вказавши в них що не несе
відповідальності за працевлаштування
потерпілих за кордоном.

Маючи на руках проїзні документи із
польськими візами на ОСОБА_5, ОСОБА_6 і
ОСОБА_7, він на власному автомобілі
доставив їх в пункт пропуску
«Краківець» Львівської митниці з метою
переміщення через державний кордон
України у Республіку Польща, а звідти в
Республіку Чехія для надання ними
оплатних сексуальних послуг.

4 квітня 2012 року при перетині
державного кордону України, під час
проходження паспортного контролю в
пункті пропуску «Краківець»
Львівської митниці, вказані особи були
затримані працівниками правоохоронних
органів, а злочинна діяльність
припинена.

У касаційній скарзі прокурор, не
оспорюючи кваліфікацію дій
засудженого та його виправдання за ч. 1
ст. 209 КК України, ставить питання про
скасування ухвали апеляційного суду та
направлення справи на новий
апеляційний розгляд, посилаючись на
істотні порушення вимог
кримінально-процесуального,
неправильне застосування
кримінального законів, що потягло
невідповідність призначеного
покарання ступеню тяжкості вчиненого
злочину та особі ОСОБА_1, не сприятиме
його виправленню та перевихованню.
Зазначає про необґрунтоване
застосування апеляційним судом ст. 69 КК
України при призначенні покарання
засудженому, оскільки обставини, які
визнані судом пом'якшуючими, істотно не
знижують ступінь тяжкості вчиненого
ним злочину,

В запереченнях на касаційну скаргу
прокурора захисник ОСОБА_8, в інтересах
засудженого ОСОБА_1, вважає ухвалу
апеляційного суду законною і
обґрунтованою, просить залишити скаргу
прокурора без задоволення, посилаючись
на щире каяття засудженого, який
позитивно характеризувався в місцях
позбавлення волі, відбув покарання,
одружився, дружина вагітна.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який підтримав касаційну
скаргу, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
підлягає задоволенню з таких підстав.

Обґрунтованість висновку про
доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК
України, і кваліфікація дій
засудженого у касаційному порядку не
оскаржуються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України,
суд при призначенні покарання повинен
урахувати ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного та обставини, що
обтяжують і пом'якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання
має на меті не тільки кару, а й
виправлення засудженого. Особі, яка
вчинила злочин, має бути призначене
покарання, необхідне й достатнє для її
виправлення та попередження нових
злочинів.

Як убачається з ухвали апеляційного
суду, суд не дотрималися цих вимог
кримінального закону щодо загальних
засад призначення покарання, через які
реалізуються принципи його законності,
справедливості, обґрунтованості та
індивідуалізації.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України,
призначення основного покарання,
нижчого від найнижчої межі,
передбаченої законом за даний злочин,
або перехід до іншого, більш м'якого
виду основного покарання, або не
призначення обов'язкового додаткового
покарання, може мати місце лише за
наявності декількох (не менше двох)
обставин, що пом'якшують покарання та
істотно знижують ступінь тяжкості
вчиненого злочину, з урахуванням особи
винного.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання нижче від
найнижчої межі за ч. 2 ст. 149 КК України,
суд апеляційної інстанції, крім
пом'якшуючих обставин, які врахував
місцевий суд, послався на часткове
визнання вини засудженим, який є
приватним підприємцем та те, що
потерпілі добровільно погодилися на
його пропозицію надавати сексуальні
послуги.

Разом з тим, апеляційний суд не
зазначив, яким чином ці обставини
істотно знижують ступінь тяжкості
вчиненого злочину.

Колегія суддів вважає, що апеляційний
суд не навів переконливих мотивів
призначення засудженому покарання
нижче від найнижчої межі, передбаченої
санкцією ч. 2 ст. 149 КК України.

З огляду на викладене, доводи
касаційної скарги прокурора про
м'якість призначеного апеляційним
судом покарання із застосуванням ст. 69
КК України є слушними.

При новому апеляційному розгляді
справи, суду необхідно звернути увагу
на вказані недоліки, усунути їх та в
разі не встановлення нових
пом'якшуючих обставин і даних, які
характеризують особу засудженого,
призначене йому покарання із
застосуванням ст. 69 КК України слід
вважати м'яким.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 394-396 КПК України 1960 року п. п. 11, 15
розділу XI «Перехідні положення»
Кримінального процесуального кодексу
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом
апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської
області від 22 жовтня 2013 року щодо
ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на
новий апеляційний розгляд.

Судді:

М.М.Лагнюк І.Г.Тельнікова Є.В.Літвінов