АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 16 січня 2015 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки кожному. На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_7 покаранню частково приєднано не відбуте ним покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 08 липня 2011 року та остаточне призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки та два місяці.

Заступник прокурора міста Києва в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини обвинувачених, а також правильність кваліфікації їх дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання ОСОБА_6 ; ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Вважає вирок суду незаконним, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 внаслідок м`якості. Вказує на те, що рішення суду про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства є необґрунтованим, а рішення про застосування положень ст. 75 КК України незаконним. Не враховано особу обвинуваченого, який раніше судимий та необґрунтовано визнано обставинами, що пом`якшують його покарання: активне сприяння слідству, повне і добровільне відшкодування завданої шкоди.
Як установив суд першої інстанції, 03 жовтня 2014 року близько 13 год. 45 хв., ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з метою власного збагачення, шляхом здійснення крадіжки чужого майна поєднаної з проникненням в помешкання, вступивши у попередню змову, піднялися на другий поверх в під`їзді №4 буд. АДРЕСА_3 . Скориставшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігав, шляхом пошкодження замків, проникли до квартири АДРЕСА_4 , в якій проживає ОСОБА_11 , і таємно заволоділи його майном, а саме наручним чоловічим годинником «PatekPhilipe moon gold», вартістю 1650 грн. У цей момент повернувся ОСОБА_11 та застав їх на місці вчинення злочину. З метою уникнення затримання, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , застосували до нього насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоровя, а саме відштовхнули, завдавши удар в обличчя. Подолавши спільними діями у такий спосіб опір потерпілого, обвинувачені втекли, утримуючи при собі викрадене чуже майно, відтак їх спільні і заздалегідь погоджені дії переросли з таємного у відкрите викрадення чужого майна, з яким через незначний час вони були затримані.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , які вважають вирок суду законним та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, а саме повторне за попередньою змовою групою осіб відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у житло та застосуванням до потерпілого насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоровя, є правильним, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які не оспорювалися і стосовно них відповідно до вимог ст. 349 КПК України докази не досліджувалися. Окрім того, в апеляційній скарзі вони не оспорюються, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Доводи прокурора з приводу неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 , не заслуговують на увагу.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення; особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно; не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога; раніше судимий; визнавши обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому, активне сприяння слідству, не встановивши обставин, що обтяжують покарання.
Також судом обґрунтовано враховано думку потерпілого ОСОБА_11 , який у своїй заяві (а.с. 32) зазначив, що ніяких претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 не має, йому відшкодовано матеріальну та моральну шкоду, та не заперечує щодо застосування до нього статті 75 КК України.
Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання дотримано вимоги ст. 65 КК України, враховано ступінь тяжкості, вчиненого кримінального правопорушення, від якого тяжких наслідків не наступило, та особу винного, який після вчинення злочину працевлаштувався (а.с. 49), добровільно відшкодував шкоду, на його утриманні знаходиться малолітня дитина 2013 року народження та непрацездатна матір, що свідчить про його сталі соціальні зв`язки, а тому колегія суддів уважає, що призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Доводи прокурора про безпідставне визнання судом пом`якшуючих обставин, щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження, у тому числі і заявою потерпілого ОСОБА_11 від 26 грудня 2014 року, про те, що ОСОБА_6 йому відшкодовано як матеріальну так і моральну шкоду. Наведене підтверджує наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 таких пом`якшуючих обставин.
Сам по собі факт наявності у ОСОБА_6 судимості, не перешкоджає застосуванню до нього положень ст.75 КК України.
Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування чи зміни вироку, не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 425 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_12 залишити без задоволення.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвалу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3