В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2014 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участі секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

потерпілої - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0002540 від 23.08.2014 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Павлограді Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , 11 травня 2014 року близько 00-00 годин знаходився біля будинку № 15 по вул. Чернишевського м. Павлограда, за відсутністю визначених законом прав і підстав, розуміючи та достовірно знаючи про те, що згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2012 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , останній немає права проживати в буд. АДРЕСА_1 , вирішив незаконно проникнути до житла за вказаною адресою.

Так, 11 травня 2014 року приблизно о 14-00 годині ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла ОСОБА_4 , умисно, незаконно, проти волі законного власника, порушуючи недоторканість його володіння, шляхом виставлення вікна проник у будинок АДРЕСА_1 , де незаконно проживає по теперішній час.

Своїми діями ОСОБА_5 порушив право ОСОБА_4 на недоторканість його житла, гарантоване ст. 30 Конституції України, ст. 12 «Загальної декларації прав людини», ст. 8 «Конвенції про захист прав людини та основних свобод».

Також, 25.09.2014 року близько 18.30 годин ОСОБА_4 знаходився у дворі свого домоволодіння АДРЕСА_2 . В цей час у двір вийшов його син ОСОБА_5 .

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ґрунті неприязних відносин виникла словесна сварка. 25.09,2014 року близько 18-30 годин ОСОБА_5 знаходячись у дворі вищевказаного домоволодіння, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_4 , переслідуючи мету заподіяння шкоди здоров`ю останнього, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер скоєних дій, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , умисно наніс один удар кулаком в область обличчя, збив його з ніг, після чого з метою подальшого заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , ОСОБА_5 продовжуючи свої протиправні дії та не бажаючи їх припиняти, умисно наніс ОСОБА_4 два удари кулаком в область обличчя.

Таким чином, ОСОБА_5 наніс ОСОБА_4 не менше 3 ударів кулаком в область голови.

Своїми злочинними діями, у відповідності до висновку судово медичної експертизи № 424 від 30 вересня 2014 року, ОСОБА_5 умисно спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді забоїв (синців) в області орбіт очей, які утворились від дії твердих тупих предметів та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Ознаки встановленого судом злочинного діяння відповідають ознакам злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України.

Дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, та за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла особи, що порушує недоторканість житла громадян.

Встановлені в судовому засіданні обставини підтверджуються наступними доказами.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений винним визнав себе повністю показав, що він 25 вересня 2014 року на вулиці вдарив свого батька, потерпілого в справі в область обличчя кулаком, десь біля трьох разів. Ці події відбувались на території будинку АДРЕСА_2 . Також вказав, що він знав про наявність рішення суду, відповідно до якого його виселено з житлового будинку. Однак він почав в будинку проживати починаючи з лютого місяця, дозволу на проживання потерпілий йому не надавав на даний час він проживає в будинку. Він родився в цьому домі, і продовжує жити до цього дня.

Потерпілий ОСОБА_4 вказав, що обвинувачений його син і 25 вересня 2014 року біля 18.30 годин, зайшов у двір його будинку та тричі вдарив його кулаком в область перенісся, від чого він втратив рівновагу та впав на квіти. Обвинувачений вказав, що в результаті в нього були тілесні ушкодження у вигляді синяків. Також вказав, що обвинувачений був виселений з будинку на підставі рішення суду державним виконавцем, але не дивлячись на це в травні вибивши вікно проник в будинок та без його дозволу в ньому проживає. Покарання просить призначити в межах закону.

На підставі ст. 349 ч. 3 КПК України зі згоди прокурора, потерпілого та обвинуваченого, суд визнав недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого та вивченням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд, з`ясував правильність розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин, з`ясував, чи немає сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив учасникам розгляду, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, з врахуванням ст.. 349 ч. 3 КПК України, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними і приходить до висновку, що їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, свідчить про винність обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 125 ч. 1, ст. 162 ч. 1 КК України.

Призначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання суд, керується ст. 65 КК України і враховує, що він вчинив злочини, які відносяться до злочину невеликої тяжкості.

Суд враховує особу обвинуваченого, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий. На обліках в лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Має позитивну характеристику з місця проживання.

В якості пом`якшувальних обставин, суд враховує визнання вини у вчиненому злочині, активне сприяння встановленню істини в справі.

Обтяжуючою обставиною, суд визнає вчинення злочину відносно особи похилого віку.

Враховуючи викладене, зокрема позицію сторони обвинувачення, пом`якшуючі обставини та дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, йому необхідно призначити покарання за ст. 125 ч. 1 у вигляді громадських робіт, а за ст. 162 ч. 1 КК України у вигляді обмеження волі.

Після чого необхідно визначити покарання на підставі ст. 70 ч. 1 КК України застосовуючи принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням.

Враховуючи позицію прокурора, який просив призначити покарання у вигляді обмеження волі, але з іспитовим строком, потерпілого, який просив призначити покарання по закону, враховуючи пом`якшуючі обставини справи, обтяжуючі обставини, суд вважає, що мета покарання може бути досягнута без ізоляції обвинуваченого від суспільства, і вважає за можливе звільнити його від остаточного основного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням і покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Речові докази та судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді громадських робіт в розмірі 200 годин;

- за ч. 1 ст. 162 КК України у вигляді одного року обмеження волі.

Керуючись ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді одного року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного остаточного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, зобов`язавши його, згідно п.п. 2,3, 4 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально - виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_5 - не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд, протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а для осіб які перебувають під вартою, - в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя: