Справа № 309/2738/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2015 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судових засідань ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянув у відкритому засіданні матеріали провадження № 11 кп/777/213/15 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 03.02.2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого , який вчинив суспільно-небезпечні діяння, передбачені ч.2 ст.15 ч.1 ст. 115 ; ч.1 ст. 263 КК України .

Даною ухвалою до ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Запобіжним заходом ОСОБА_8 до вступу ухвали в законну силу залишено поміщення до психіатричного закладу в умовах , що виключають його небезпечну поведінку.

Питання про речові докази вирішено в порядку , передбаченому ст. 100 КПК України.

З ухвали вбачається, що 17.04.2014 року близько 17 години ОСОБА_8 зайшов до вітальної кімнати будинку АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та ОСОБА_9 виник конфлікт, під час якого ОСОБА_8 умисно, з метою заподіяння смерті ОСОБА_9 здійснив три постріли з невстановленої вогнепальної нарізної зброї ( пістолета калібру 7,65 мм) в ділянку черевної порожнини, чим заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді вогнепального проникаючого поранення черева з пошкодженням правої долі печінки, тонкого кишківника , правобічного гемотораксу, які згідно висновку судово-медичного експерта від 20.05.2014 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень , але довести свій злочинний умисел щодо вбивства ОСОБА_9 до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі. Після скоєного, ОСОБА_8 за с. Чумалево Тячівського району пістолет калібру 7,65 мм викинув у річку.

Відповідно до висновку експертів судово-психіатричної експертизи № 200 від 17.12.2014 року ОСОБА_8 в період вчинення інкримінованих йому діянь перебував у хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На даний час ОСОБА_8 страждає хронічним психічним захворюванням у формі органічного маячного розладу, не може усвідомлювати своїх дій. За своїм психічним станом ОСОБА_8 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до ч.2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння , передбаченого КК України перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки . До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Суд, урахувавши висновок експерта судово-психіатричної експертизи № 200 від 17.12.2014 року про те, що як на час вчинення суспільно небезпечних діянь так і на час постановлення рішення ОСОБА_8 хворіє на психічне захворювання, тяжкість такого захворювання, ступінь небезпечності вказаної особи для себе та інших осіб, обставини та тяжкість суспільно небезпечного діяння , що було пов`язане з посяганням на життя іншої особи, прийшов до висновку, що ОСОБА_8 за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства , а тому до нього слід застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження просить змінити вказану ухвалу , як необґрунтовану та застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом. Вказує на те , що висновок експерта судово-психіатричної експертизи № 200 від 17.12.2014 року , в тому числі в частині щодо рекомендації про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом носить рекомендаційний характер і як доказ не має наперед встановиленої сили . При визначенні соціальної небезпечності хворого експерти і суд зобов`язані оцінити не тільки зміст і характер вже скоєних соціально небезпечних дій , стан психіки хворого як на час скоєння таких дій так і після цього, а й оцінити можливість повторення соціально небезпечних дій, вплив на поведінку хворого мікро - соціальних умов. Вважає , що у висновку експертів відсутня інформація про можливість повторення ОСОБА_8 суспільно небезпечних діянь , а тому рекомендація експертів не означає єдиний можливий режим госпіталізації. Вказує , що суспільна небезка діянь ОСОБА_8 має пасивний характер за відсутності ознак антисоціальних настанов особистості і незначній імовірності їх повторення. Суд першої інстанції вказаних факторів не врахував і безпідставно не взяв до уваги інформацію захисту про наявність на утриманні і вихованні ОСОБА_8 трьох малолітніх дітей після розірвання шлюбу, щире каяття ОСОБА_8 і визнання своєї вини, відсутність судимостей.

- захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження просить змінити вказану ухвалу , як необґрунтовану та застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом. Вказує на те , що висновки суду є сумнівними, оскільки суд при прийнятті рішення керувався лише рекомендацією висновку експертів , однак остання не є імперативом для суду. Крім того, експертами у висновку не наведено відомостей , що ОСОБА_8 може вчиняти в майбутньому дії , які становитимуть загрозу як для нього, так і для оточуючих.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 відмовився від поданої апеляційної скарги , пояснивши , що узгодив свою позицію та відклик як з обвинуваченим так і родичами ОСОБА_8 ..

Заслухавши доповідь судді щодо змісту ухвали від 03.02.2015 року, основні доводи апеляційної скарги, пояснення захисника, промову прокурора який вказав на необґрунтованість доводів апелянтів, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації суспільно небезпечного діяння за ч.2 ст.15 ч.1 ст. 115 ; ч.1 ст. 263 КК України особами, які подали апеляційні скарги не оспорюються, внаслідок чого вони відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Відповідно до ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.
Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусового заходу медичного характеру.
Згідно ст. 513 КПК України під час постановления ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує , в тому числі питання чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Якщо суд визнає за необхідне застосування примусового заходу медичного характеру, то він в ухвалі визначає його вид з урахуванням характеру і тяжкості психічної хвороби, тяжкості вчинення суспільно небезпечного діяння, а також ступеня небезпеки психічно хворого.
Апеляційний суд приходить до висновку , що суд першої інстанції при вирішенні питання виду застосування примусового заходу медичного характеру щодо ОСОБА_8 дотримався вимог законодавства та врахував характер і тяжкість його захворювання , тяжкість вчиненого діяння та ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб, свої висновки з цих питань умотивував.
Так, судом першої інстанції враховано клінічну форму психічного захворювання, його глибину і стійкість, динаміку хворобливого процесу ( відомості про які досліджувалися з висновку комплксної судової психолого-психіатричної експертизи № 200 ); тяжкість вчинених діянь , які класифікуються як тяжке та особливо тяжке суспільно небезпечне діяння ; ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб ( зі способу та обставин діянь встановлених в ході кримінального провадження); характеру вчиненого та можливих суспільно небезпечних наслідків ( спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень ) , а також психічного стану особи на момент розгляду кримінального прровадження судом і небезпечності даного хворого для оточуючих.
З цих підстав апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги захисника, що суспільна небезпека ОСОБА_8 є пасивного типу і він не має особливої суспільної небезпеки, що судом першої інстанції невірно визначено вид госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги і в частині того, що суд першої інстанції безпідставно не врахував при визначенні виду примусового заходу медичного характеру про наявність на утриманні і вихованні ОСОБА_8 трьох малолітніх дітей після розірвання шлюбу, щире каяття ОСОБА_8 і визнання своєї вини, відсутність судимостей.

Такі доводи не ґрунтуються на встановлених фатичних обставинах про те, що ОСОБА_8 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та виявляє маячні ідеї ревнощів та не сприйняття батьківства дітей .
Оскільки відомості про стан психічного здоров`я особи і надання психіатричної допомоги відповідно до ст. 6 Закону N 1489-III та принципу 6 додатка до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 р. N 46/119 "Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги" вважаються конфіденційними (їх передання без згоди цієї особи можливе лише при провадженні дізнання, досудового слідства або судового розгляду і тільки за письмовим запитом особи, яка провадить дізнання, слідчого, прокурора та суду), то колегія суддів не наводить у судовому рішенні повний зміст висновків експертів судово-психіатричної експертизи.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 405, 407, 409, 418, 503 , 513 КПК України , 94 КК України , апеляційний суд ,

п о с т а н о в и в:

апеляційні скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 03.02.2015 року якою до ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом без змін.

На ухвалу апеляційного суду до Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ можуть бути подані касаційні скарги протягом трьох місяців з дня його проголошення .

Судді :