Справа №477/3001/14-к 08.06.2015 08.06.2015 08.06.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
8 червня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря: ОСОБА_4
за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11.02.2015 року у відношенні
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, маючого неповнолітню дитину, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційних скарг:
Прокурор просить вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 основного покарання скасувати з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі, в іншій частині вирок суду залишити без змін. Дослідити матеріали, які характеризують особу ОСОБА_6 та вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11.02.2015 року.
Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити та застосувати до нього ст.75 КК України і звільнити від призначеного судом основного покарання.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:
Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11.02.2015 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на 3 роки.

Узагальнені доводи прокурора:
Вважає, що суд першої інстанції не врахував наслідки, що настали від злочинних дій обвинуваченого. Зазначає, що ОСОБА_6 будучи в стані алкогольного сп`яніння, почав керувати транспортним засобом, допустив ряд порушень ПДР України, допустив зіткнення з іншим транспортним засобом, внаслідок чого потерпілого було позбавлено життя. Також прокурор не погоджується з пом`якшуючою покарання обставиною, а саме активне сприяння розкриттю злочину.

Узагальнені доводи обвинуваченого ОСОБА_6 :
Вважає вирок суду занадто суворим. В скоєному злочині щиро кається. Посилається на те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував: відшкодування матеріальної шкоди потерпілим, утримання неповнолітньої дитини, позитивні характеристики. Також зазначає, що його батько, ОСОБА_9 , тяжко хворий та потребує його допомоги та грошового утримання. Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження є розбіжності щодо кількості проміле алкоголю в його крові, а саме у вироку 1,12 проміле, а за матеріалами досудового розслідування 1,96 проміле алкоголю в крові.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

Відповідно до вироку суду, 16.10.2014 року близько 00год. 55хв. ОСОБА_6 в порушення п.п. 2.1 «а», 2.9 «а», 31.4.5. «г» Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем «MITSUBISHI GALANT», реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , без посвідчення на право керування транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, слідував по автодорозі М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» в Жовтневому районі Миколаївської області з боку м. Миколаєва в напрямку с. Зайчевське, зі швидкістю близько 120-130км/год.

Попереду нього в попутному напрямку, зі швидкістю близько 32 км/год. рухався автомобіль «КАМАЗ - 5320», держаний реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом ГКБ 8352 П, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

При під`їзді до 146км автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», ОСОБА_6 грубо порушив п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.2,12.6 «г», 13.1,13.3,14.2 «в», вимоги дорожньої розмітки 1.1 Додатку №2 «вузька суцільна лінія» Правил дорожнього руху України, проявив неуважність у дорожній обстановці що склалася та її змінах, не контролював рух керованого ним транспортного засобу, хоча зобов`язаний був постійно його контролювати і мав таку можливість, у темний час доби перевищив допустиму та безпечну швидкість, рухався зі швидкістю близько 120-130км/год, порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1. Додатку №2 «вузька суцільна лінія», виїхав на зустрічну смугу, що категорично забороняється на даній ділянці дороги, перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, став виконувати маневр обгону автомобіля «КАМАЗ-5320» з причепом НОМЕР_4 , не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, допустив контактування передньою правою частиною автомобіля «MITSUBISHI GALANT», з лівою частиною причепу НОМЕР_4 , автомобіля «КАМАЗ - 5320», при виконанні маневру обгону вказаного вантажного автомобілю, не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 з причепом ЧЗ 81021, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «MITSUBISHI GALANT», ОСОБА_10 загинув на місці пригоди.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_6 п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 12.1, 12.2, 12.6 «г», 13.1, 13.3, 14.2 «в», вимоги дорожньої розмітки 1.1. Додатку №2 «вузька суцільна лінія» Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини:
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку своєї апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які вважали апеляційну скаргу прокурора такою, що не підлягає задоволенню, та просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Дослідженими в судовому засіданні доказами вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, доказана і апелянтом не заперечується, як і не заперечується кваліфікація його дій за ст. 286 ч.2 КК України.

Відповідно до п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування

покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував пом`якшуючу покарання обставину щире каяття у скоєному, визнання вини, сприяння розкриттю злочину. Також судом врахована обставина, що обтяжує покарання, це вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Крім зазначених вище обставин, відповідно до вимог ст.65 КК України, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів та особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, згідно повідомлення УДАІ УМВС України в Миколаївській області, з 2008 по 2013 рік 17 разів притягувався до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення на транспорті, з накладенням адміністративного стягнення, в тому числі неодноразово - за ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно не працевлаштований, має неповнолітню дитину.
Доводи обвинуваченого, що суд не взяв до уваги, як пом`якшуючу покарання обставину, утримання хворого батька не заслуговують на увагу, так як утримання родичів не входить в перелік пом`якшуючих покарання обставин, передбачених ст.66 КК України.
Також не заслуговують уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_6 , що в матеріалах кримінального провадження є розбіжності щодо кількості проміле алкоголю в його крові, оскільки відповідно до акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 16.10.2014 року (т.2 а.с.14, 16-17) та відповідно до вироку суду, ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння, склад алкоголю складав 1,12 проміле, з гострою інтоксикацією внаслідок вживання алкоголю.

Твердження прокурора в його апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не врахував наслідки, що настали від злочинних дій обвинуваченого є необґрунтованими, так як судом враховано, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого, а саме будучи позбавленим права керування транспортними засобами, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння сів за кермо автомобіля та допустив ДТП, що призвело до загибелі людини.

Інші доводи, на які посилаються прокурор та обвинувачений ОСОБА_6 в їхніх апеляційний скаргах, судом були враховані і на них є посилання в вироку.

Апеляційний суд вважає, що покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України в межах санкції ст. 286 ч.2 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Виходячи з вищевикладеного підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 , апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11.02.2015 року відносно нього залишити без змін.

Ухвала набирає законну силу з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3