АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1026/15 Справа № 189/2221/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю обвинуваченого, стосовно якого ухваленого обвинувальний вирок- ОСОБА_6
захисника- адвоката- ОСОБА_7
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Романки Покровського району Дніпропетровської області, раніше не судимого,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції /а.с.127-128/ обвинувачений ОСОБА_6 , стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок та призначено покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, на підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладанням, відповідно вимог п.2), п.3) ч.1 ст.76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи,просить скасувати вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року, а кримінальне провадження відносно нього- закрити. В обґрунтування своєї скарги апелянт послався на те, що винесений вирок є незаконним, оскільки: 1) Насправді події, які вказані у вироку, відбувалися не по АДРЕСА_1 , де проживає, а не зареєстрована свідок ОСОБА_9 . Не погоджується також апелянт з тим, що огляд місця події відбувся 23 липня 2014 року, як вказано у вироку, оскільки дані події мали місце 05 жовтня 2014 року. 2) Крім того, обвинувачений стверджує, що дані тілесні ушкодження могли у потерпілої утворитися від дій її чоловіка, під час їхньої сварки, а також від дії тупого предмету або при ударі об такий. 3) Також, обвинувачений акцентує, що суд у своєму рішенні не вказав, пояснення свідка ОСОБА_10 , який підтвердив той факт, що ніяких ударів він не наносив, а сама ОСОБА_11 05 жовтня 2014 року знаходилася у стані алкогольного сп`яніння і виражалася нецензурною лайкою; 4) Відповідно до пояснень свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_9 обвинувачений просить колегію суду віднестися критично, оскільки дані особи є друзями потерпілої і вживаючи разом з нею спиртні напої перейшли межі поваги до суспільства.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційні вимоги у повному обсязі, обґрунтувавши їх доводами, викладеними в апеляції.
Потерпіла ОСОБА_13 направила в суд заяву про розгляд провадження за її відсутністю, прохала залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Прокурор, яка приймала участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції прохала вироку суду першої інстанції залишити без змін, як законний та обґрунтований, а апеляцію обвинуваченого- без задоволення.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , винесено обвинувальний вирок за те, що він, 05 жовтня 2014 року, приблизно о 20 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння прийшов до місця мешкання ОСОБА_9 : АДРЕСА_2 , де в ході раптово виниклої сварки наніс ОСОБА_13 три удари кулаком по голові та обличчю, спричинивши останній тілесні ушкодження у виді: забою голови, розриву слизової оболонки нижньої губи праворуч, синця на обличчі, струсу головного мозку, які згідно висновку судово-медичного експерта № 275-2014 року Е від 08 жовтня 2014 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Заслухавши суддю-доповідча, сторони, частково дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до вимог п.1), п.2) ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженню підлягають доказуванню в тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); мотив вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами п.5) ч.2 ст.291КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення.
Як витікає з положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення, а згідно з положеннями п.2) ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням в тому числі місця скоєння кримінального правопорушення та мотиву кримінального правопорушення, а також доказів на підтвердження встановлених судом обставин та мотивів неврахування окремих доказів.
Наведені вище норми кримінального процесуального закону як органом досудового розслідування, так і судом першої інстанції були порушені.
Так орган досудового розслідування, в порушення вимог п.1), п.2) ч.1 ст.91 КПК України та п.5) ч.2 ст.291 КПК України не встановив та не зазначив в обвинувальному акті, який було складено 25 листопада 2014 року слідчим Покровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області та затверджено цією ж датою прокурором прокуратури Покровського району ОСОБА_14 /а.с.2/, як мотив скоєння обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, так і місце його скоєння, оскільки, відповідно до постанови про призначення судово-медичної експертизи /а.с.13/41/ слідчий ОСОБА_15 посилався на таке місце скоєння кримінального правопорушення, як АДРЕСА_3 , на ці ж дані посилався і судово-медичний експерт у своєму висновку /а.с.15/43-17/45/, тим самим пред`явивши ОСОБА_6 неконкретне обвинувачення, порушивши право останнього на захист, передбачене в тому числі загальними засадами кримінального провадження.а саме вимогами п.13) ч.1 ст.7 КПК України та ст.20 КПК України.
Допитана в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_9 показала, що події 05 жовтня 2014 року дійсно відбувалися не по АДРЕСА_2 , як вказано у вироку, тобто по місцю її реєстрації, а по АДРЕСА_4 , оскільки проживає в будинку, розташованому поряд з будинком обвинуваченого, адреса обвинуваченого- АДРЕСА_5 . При цьому остання заявила, що дала в суді першої інстанції неправдиві свідчення стосовно побиття обвинуваченим потерпілої, оскільки про це її попрохала сама потерпіла. Ніякі слідчі дії в її будинку, в тому числі огляд будинку працівниками міліції не проводився.
Згідно документів, наданих органом місцевого самоврядування, ОСОБА_9 зареєстрована по АДРЕСА_2 , однак проживає на підставі зареєстрованого 27 лютого 2012 року договору найму, укладеного з ОСОБА_16 , по АДРЕСА_4 .
Як встановлено ж в судовому засіданні суду апеляційної інстанції при проведенні часткового судового слідства, вказані в обвинувальному акті події відбувалися не у зазначеному в процесуальних документах будинках АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , в першому з яких зареєстрована свідок ОСОБА_9 , в другому- потерпіла ОСОБА_13 , а по місцю тимчасового проживання останньої- по АДРЕСА_4 , вказаного села.
На вказані порушення не звернув уваги і суд першої інстанції, порушивши тим самим вимоги ст.370 КПК України та ст.374 КПК України, спотворивши при цьому свідчення обвинуваченого ОСОБА_6 , які останній давав у судовому засіданні суду першої інстанції 18 грудня 2014 року /зв.а.с.92, тех.запис.10:06:45-10:31:27/ і згідно яких події відбувалися по місцю проживання свідка ОСОБА_9 , а саме по АДРЕСА_4 , суд же зазначив у вироку /зв.а.с.120/, що події відбувалися по вул.Перемоги, 6, тим самим допустивши невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а крім того, суд, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, що могло вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.
Також, згідно з положеннями ч.1 ст.358 КПК України, протоколи слідчих дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження.
Відповідно ж до вимог ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
В порушення вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд першої інстанції, пославшись у вироку /абзац 5 а.с.121/, як на доказ вини обвинуваченого ОСОБА_6 на протокол огляду місця події від 23 липня 2014 року, зазначивши при цьому аркуші кримінального провадження- /а.с.30-31/, безпосередньо у судовому засіданні вказаний протокол не дослідив /а.с.117, тех.запис. 14:03:56-14:05:50/, не з`ясував розбіжностей у датах складання протоколу та інкримінованій даті скоєння кримінального правопорушення, допустивши істотні порушення вказаних вище вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового розгляду, залишивши недослідженими обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення обґрунтованого судового рішення. При цьому слід зазначити, що в матеріалах кримінального провадження вказаний протокол взагалі відсутній, як відсутні і дані про нього й у реєстрі до обвинувального акту /а.с.3/ та описі документів /а.с.28/, а зазначені у вироку аркуші по подвійній нумерації містять повідомлення про початок судового розслідування, постанову про призначення групи процесуальних керівників, або ж характеризуючи дані на обвинуваченого, відповідно.
В порушення все тих же вимог п.2) ч.3 ст.374 КПК України суд першої інстанції, посилаючись, як на доказ на підтвердження встановлених судом обставин, на вказаний вище протокол огляду місця події не зазначив мотиви неврахування свідчень самого обвинуваченого ОСОБА_6 стосовно заподіяння потерпілій ОСОБА_13 тілесних ушкоджень іншою особою у іншому місці, в іншу дату, з огляду на дату, зазначену у вказаному протоколі.
Враховуючи наведене вище, а також те, що суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження лише за клопотанням учасників судового провадження, жодна зі сторін в суді апеляційної інстанції клопотання про дослідження обставин не заявила, не ставив питання про це і обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, як і не ставив прокурор питання про постановлення судом апеляційної інстанції свого вироку, відповідно ж до п.19) ч.1 ст.7 КПК України, ч.2, ч.3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, колегія суддів в даному випадку позбавлена можливості винесення кінцевого рішення по справі.
Також колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу.
При новому розгляді кримінального провадження, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог кримінального процесуального закону слід детально, в тому числі з огляду на свідчення свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, перевірити доводи сторони захисту, тобто версію обвинуваченого про заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 іншою особою, встановивши достеменно мотив скоєння кримінального правопорушення та місце заподіяння тілесних ушкоджень, і з урахуванням наведеного вище ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.
На підставі вище викладеного, керуючись ч.6 ст.9 КПК України, п.13) ч.1 ст.7 КПК України, ст.20 КПК України, ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, ст.405 КПК України, п.6) ч.1 ст.407 КПК України, ст.410 КПК України-ч.1 ст.412 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4