Справа № 163/1352/15-к
Провадження № 1-кп/163/55/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року Любомльський районний суд Волинської області в складі головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль кримінальне провадження №0000136 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Сильне Любомльського району Волинської області, що проживає пвлЛуговій АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, середньої освіти, неодруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, згідно із ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 15.04.2015 року близько 08:30 години в селі Згорани Любомльського району Волинської області на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс один удар рукою в обличчя ОСОБА_7 , заподіявши легкі тілесні ушкодження у вигляді синця навколо правого ока.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину за інкримінованим обвинуваченням не визнав і показав, що вранці копав топінамбур на власному городі. Бачив, що потерпілий ОСОБА_7 підводою віз сіно від свого батька. В якийсь момент кінь став «носити» підводу, ОСОБА_7 впав на грунт, потім підвівся і пішов додому. Стверджує, що жодного конфлікту з потерпілим не мав.

Незважаючи на такі заперечення, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що з обвинуваченим має конфліктні відносини, які виникли через складення його матір`ю заповіту щодо свого майна на сина потерпілого. Того дня вранці їхав до батька по сіно. Дорога проходила через засіяне обвинуваченим поле, однак оминув посіви і їхав краєм дороги. Незважаючи на це, обвинувачений пригрозив розправою за такий рух. При поверненні від батька побачив обвинуваченого, який вже чекав його. Обвинувачений застрибнув на підводу, став шарпати і намагався викинути його з підводи. Опирався і в якийсь момент шарпнув віжки, від чого кінь побіг швидше. В цей час обвинувачений кілька разів вдарив в голову. Оскільки був у шапці, всі удари, крім одного, слідів не лишили. Один удар прийшовся в ділянку ока, після чого впав з підводи на землю лівим плечем, а одним з коліс підвода переїхала його ногу в армійському черевику. Прийшов до дому, розповів про все дружині і звернувся в міліцію.

Свідок ОСОБА_8 , батько потерпілого, в судовому засіданні показав, що його син ОСОБА_7 приїхав вранці по сіно і розповів про погрози обвинуваченого. Після завантаження підводи і виїзду сина вийшов з подвір`я зібрати сіно, що зачепилось за дерево і лежало по дорозі. Побачив, як обвинувачений застрибнув на підводу і кілька разів вдарив сина.

Свідок ОСОБА_9 , дружина потерпілого, в судовому засіданні показала, що бачила повернення підводи додому через вікно будинку. На підводі був обвинувачений, чоловіка не бачила, лише якийсь силует внизу підводи. Коли піднялась на другий поверх будинку, побачила, як обвинувачений йшов по дорозі в напрямку свого городу. Коли чоловік з підводою заїхав на подвір`я, виявила на його обличчі синець під оком та забруднений одяг.

Висновком судово-медичного експерта №30 стверджено виявлення на тілі ОСОБА_7 синця навколо правого ока, який утворився від дії тупого предмета, можливо, 15.04.2015 року, і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України як заподіяння легкого тілесного ушкодження.

Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає таку кваліфікацію правильною, а винуватість ОСОБА_5 доведеною з таких підстав.

Факт виявлення в ОСОБА_7 інкримінованого тілесного ушкодження доведено висновком експерта №30, показаннями самого потерпілого та свідка ОСОБА_9 .

Показання ОСОБА_5 про відсутність будь-якого конфлікту з ОСОБА_7 спростовано показаннями самого потерпілого та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Показання цих трьох осіб взаємно відповідають одні одним, є логічними і послідовними, а зміст і подробиці показань свідчать про їх об`єктивність.

Сам обвинувачений ствердив, що інших осіб, які були б причетні до заподіяння ушкоджень потерпілому, він не бачив, а причиною цих ушкоджень назвав поведінку коня і падіння потерпілого з воза.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 категорично стверджують, що в особі нападника впізнали саме обвинуваченого, з яким давно знайомі, постійно спілкувались протягом довгого часу, оскільки певною мірою є членами однієї родини: ОСОБА_5 є чоловіком ОСОБА_10 , доньки ОСОБА_11 і сестри потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений і ОСОБА_10 ствердили, що хоча офіційно розлучені, однак проживають однією сім`єю і ведуть спільне господарство.

Потерпілий та всі допитані свідки не заперечують факту існування між сім`єю обвинуваченого та сім`ями потерпілого і його батька неприязних відносин.

За таких обставин суд вважає показання потерпілого у взаємному зв`язку із показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які об`єктивно підтверджені висновком експерта №30, достатніми для висновку про подію злочину та винуватість обвинуваченого. З огляду на ці ж міркування суд не бере до уваги в якості виправдувальних показання свідка ОСОБА_12 , оскільки вона як дружина ОСОБА_5 перебуває у неприязних відносинах як із сім`єю потерпілого, так і його батька і є заінтересованою особою.

Суд також зауважує, що хоча у висновку експерта і міститься вказівка на можливість заподіяння ушкоджень, однак така можливість стосується лише часу утворення ушкодження. Стосовно ж механізму утворення і локалізації висновок повністю відповідає показанням потерпілого, а час виникнення доведений показаннями потерпілого і свідка ОСОБА_9 , а також витягом з ЄДРСР, за яким заява потерпілого зареєстрована 15.04.2015 року.

Таким чином, дослідження доказів по справі приводить суд до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у заподіянні ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень повністю доведена, а надана органом досудового розслідування кваліфікація його дій за ч.1 ст.125 КК України є правильною.

Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер і тяжкість вчиненого ним злочину та особу обвинуваченого, який негативно характеризується по місцю проживання.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, по справі не встановлено.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності, у вигляді громадських робіт. Суд вважає, що призначення менш суворого покарання у вигляді штрафу не відповідатиме негативній характеристиці обвинуваченого як схильної до агресії особи і сприятиме його виправленню й перевихованню та попередженню вчинення нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлено; речові докази відсутні; запобіжний захід не обирався і клопотання про обрання такого заходу сторонами не заявлено.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і за цим законом призначити йому покарання у вигляді 120(ста двадцяти) годин громадських робіт.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий : суддя ОСОБА_1