УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 30 червня 2015 року м. Київ Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого - судді ОСОБА_8, суддів: ОСОБА_9, ОСОБА_10, розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_1, яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_2, на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року, ВСТАНОВИЛА: Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Чернігова, громадянина України, раніше не судимого, засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на три роки та на підставі ст. 54 КК України позбавлено спеціального звання «майор міліції».

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 14 вересня 2014 року близько 21 години 30 хвилин, керуючи автомобілем НОМЕР_1, будучи у стані алкогольного сп'яніння, рухаючись по автодорозі Чернігів-Пакуль-КПП Славутич у напрямку м. Чернігова, проявив неуважність, не вибрав безпечної швидкості руху та по напрямку руху керованого ним автомобіля неподалік смт. М. Коцюбинське Чернігівського району Чернігівської області на 16 км + 300 м зазначеного автошляху вчинив зіткнення з автопричепом легковим, реєстраційний номер НОМЕР_2, на якому знаходився човен «Крим» з мотором Хонда-30, стоячого автомобіля «Ауді-90», реєстраційний номер НОМЕР_3. Під час зіткнення водій зазначеного автомобіля «Ауді-90» ОСОБА_4 та пасажири ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 знаходилися біля автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_5 помер на місці, ОСОБА_6 помер не приходячи до тями у той же день в Чернігівській міській лікарні №2 та ОСОБА_4 помер не приходячи до свідомості ІНФОРМАЦІЯ_2 року в КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня». Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2015 року - без зміни. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 просить вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року в частині призначеного покарання та арешту автомобіля скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав. Висновки суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не оспорюються. Що стосується доводів касаційної скарги захисника про суворість призначеного покарання, то суд вважає їх безпідставними, виходячи з наступного. Судом при призначенні покарання ОСОБА_2 повною мірою враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу засудженого, який за місцем роботи характеризується посередньо, за місцем проживання формально позитивно, має відзнаки по службі, має батьків пенсійного віку, малолітнього сина, страждає на хронічні захворювання, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався. Обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання, не встановлено. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності пом'якшуючих обставин щирого каяття та часткове відшкодування шкоди. ОСОБА_2 хоча і визнавав вину, але виходячи з його поведінки під час судового розгляду, непослідовності в показаннях, заявлених численних клопотань, свідчить про його сумніви у своїй винуватості, тобто часткове визнання вини. Також, часткове відшкодування шкоди потерпілим частинами у незначному розмірі під час досудового слідства, перед направленням справи до суду, перед закінченням судового слідства по справі, суд першої та апеляційної інстанції вірно не визнали пом'якшуючою обставиною, розцінили як намагання засудженого зменшити покарання. Правильним є і рішення суду щодо позбавлення ОСОБА_2 спеціального звання - майор міліції, яке прийнято на підставі дослідження всіх обставин справи, тяжкості злочину, даних про особу засудженого, його перебування на посаді, прав та обов'язків працівника міліції, його поведінки до і після вчинення злочину, з урахуванням того, що ст. 54 КК України не ставить можливість призначення передбаченого в ній покарання в пряму залежність від характеру вчиненого особою злочину, тобто незалежно від того чи був вчинений злочин пов'язаний з використанням службового становища чи ні. Поза увагою суду не залишилося й врахування того, що потерпілі та їх представники наполягали на суворому покаранні засудженого. Доводи захисника про необхідність скасування накладеного арешту на автомобіль є безпідставними, оскільки відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. При цьому суд врахував, що ухвалою Новозаводського суду від 17 жовтня 2014 року арешт на зазначений автомобіль накладено крім іншого і з метою забезпечення відшкодування шкоди злочином, відповідно до заявлених цивільних позовів потерпілих. Враховуючи, що цивільні позови потерпілих фактично не вирішені суд вважав за необхідне залишити чинним арешт, накладений на автомобіль, до вирішення цивільних позовів потерпілих.

Отже, призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 52, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, судом ретельно перевірені доводи захисника ОСОБА_1 та ОСОБА_2, аналогічні тим, що викладені захисником у касаційній скарзі, що визнані необґрунтованими з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення. Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів, - УХВАЛИЛА: У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1, яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_2, на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року відмовити. Ухвала оскарженню не підлягає. Судді: ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10