У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10
липня 2008 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:

головуючого
- Демченка С.М.,

суддів
- Вотьканича Ф.А. і Машкаринця М.М.,

за
участю прокурора - Завальського О.Я.

розглянув
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією адвоката
ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2на вирок Міжгірського районного суду від
31 березня 2008 року, яким

ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженець с. Н. Студений Міжгірського району,
мешканець АДРЕСА_1 громадянин України, не судимий,

засуджений
за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі без позбавлення права
керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2до вступу вироку
в законну силу постановлено змінити з підписки про невиїзд на взяття під варту
негайно в залі суду.

Строк відбування покарання щодо ОСОБА_2постановлено розпочати обчислювати з
31 березня 2008 року.

Питання речових доказів вирішено відповідно
до ст.81 КПК України.

Як визнав доведеним суд першої
інстанції,ОСОБА_2 14 липня 2007 року близько 23 год. 15 хв., перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ-21013»НОМЕР_1, рухаючись
на автодорозі «Нижні Ворота-Колочава-Буштино» в біля будинкуАДРЕСА_2 не
забезпечив безпеки дорожнього руху, вчинив наїзд на пішоходів ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, які йшли по краю проїзної частини дороги в попутному напрямку руху
автомобіля. В результаті ДТП потерпілій ОСОБА_4 спричинено середньої тяжкості
тілесні ушкодження, а ОСОБА_3 тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер
у лікарні.

У апеляції
адвокат ОСОБА_1 порушує питання про
скасування вироку.

Апеляцію мотивує тим, що висновки суду про
доведеність вини ОСОБА_2у вчиненні
злочину, за який його засуджено, не відповідають фактичним обставинам справи.
Досудове та судове слідство по справі проведено однобічно та неповно, що
призвело до невідповідності призначеного
йому покарання тяжкості вчиненого
злочину. Також вказує на те, що в справі проведено судовоавтотехнічну
експертизу, в основу якої покладено перекручені
і недостовірні вихідні дані і які, на думку апелянта, суттєво вплинули
на результат експертизи, що виключає її
як доказ у даній справі.

Заслухавши
доповідь судді, міркування прокурора про обґрунтованість вироку і залишення
його без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції та
доповнень до неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає
задоволення з наступних підстав.

Винність
ОСОБА_2у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується зібраними у
справі доказами, яким суд дав належну оцінку після дослідження їх у судовому
слідстві.

У
судовому засіданніОСОБА_2 свою вину визнав частково і пояснив, що він 14 липня 2007 року вчинив
наїзд на потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4, однак заперечив факт перебування під
час наїзду у стані алкогольного сп'яніння. Також зазначив, що коли побачив на
дорозі потерпілих, то одразу вжив всі можливі заходи для уникнення наїзду:
подав звуковий сигнал, пригальмував і хотів їх об'їхати. Алкогольні напої вживав вже після
дорожньо-транспортної події.

Незважаючи
на часткове визнання ОСОБА_2 своєї вини, така повністю доведена наступними
доказами.

Показаннями
потерпілої ОСОБА_4 який показала, що 14 липня 2007 року біля 23 години вона
разом з ОСОБА_3. в с. Синевир йшла по автодорозі в попутному напрямку руху
автомобілів. В цей час ззаду наблизився автомобіль і правою стороною бампера
вдарив ОСОБА_3, а її лише зачепило дзеркало заднього виду. Побачивши на дорозі
перешкоду, жодних попереджувальних сигналів водій автомобіля не подавав.

З
показань свідка ОСОБА_5. вбачається, що 14 липня 2007 року біля 23 години він
почув звук гальмування машини і удар, а коли вийшов на двір побачив на дорозі
автомобіль з відкритим капотом, водія та
потерпілих, який сів в автомобіль і з вимкненими фарами поїхав в напрямку смт.
Міжгір'я.

Свідок
ОСОБА_6 показав, що на місце ДТП попав випадково і на своєму власному
автомобілі відвіз потерпілих у лікарню.

З
показань свідка ОСОБА_7 вбачається, щоОСОБА_2 вчинив наїзд на потерпілих на
краю правої смуги руху автомобіля проїзної частини дороги, де було виявлено
уламки скла та фарби автомобіля. Самого авто та водія на місці ДТП не було,
однак автомобіль, який вчинив наїзд їм був відомий. На місці ДТП був слід від
юза коліс, однак сліду гальмування не було.

Аналогічні
обставини ствердив і свідок ОСОБА_8

Згідно
показань свідка ОСОБА_9 слідує, що 14 липня 2007 року біля 23 години вона йшла
разом з ОСОБА_10 вздовж дороги, а потерпілі йшли позаду них. Через деякий час
вона почула два звуки ударів і хтось вийшов з автомобіля. Вона обернулась і
побачила, що ОСОБА_4 лежала на узбіччі дороги. Все відбувалось в повній
темноті, звуку двигуна автомобіля вона не чула і світла фар не бачила.

Аналогічні
обставини ствердив і свідок ОСОБА_10, який також показав, що почув свист коліс
і сильний звук удару, а потім побачив,
що автомобіль рухається з правої сторони смуги руху на ліву, де вдарився в
бетонну споруду. Водій вийшов з автомобіля, а він разом з ОСОБА_12 пішли за ним
і побачили на узбіччі дороги сидячу на колінах ОСОБА_4, а ОСОБА_3 вони знайшли
лежачого на землі за узбіччям дороги. Самого наїзду він не бачив.

Вина
ОСОБА_2стверджується також наступними матеріалами справи: протоколом огляду місця
події від 15 липня 2007 року; схемою та
фототаблицею до протоколу; протоколами огляду транспортного засобу; протоколом
огляду і перевірки технічного стану транспортного засобу; протоколом огляду
предметів, знайдених на місці ДТП; протоколом відтворення обстановки та
обставин події від 22 серпня 2007 року за участі ОСОБА_2., схемою та
фототаблицею до нього.

Згідно
висновків судової автотехнічної експертизи від 3 вересня 2007 року водій
автомобіля ВАЗ 21013 ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути наїзду на
потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 шляхом застосування екстреного гальмування з
моменту виникнення йому небезпеки для руху. Причиною ДТП стали дії водія
ОСОБА_2., який з моменту виникнення йому небезпеки для руху не вжив заходів до
своєчасного гальмування.

Висновками
судово-медичної експертизи згідно з якими смерть ОСОБА_3. настала внаслідок
важкої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась переломами кісток склепіння
та основи черепа, субдуральною гематомою, субарахноїдальним крововиливом, забоєм
речовини головного мозку у великий потиличний отвір, що і явилось
безпосередньою причиною смерті його. Вищевказані тілесні ушкодження виникли
внаслідок дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини облицювання
автомобіля, що діяли по механізму удару з наступним наданням тілу динамічного
прискорення з послідуючим падінням, ударянням
та ковзанням по підлеглих покривах дороги, ОСОБА_3 міг знаходитись у вертикальному
положенні, повернутий задньобоковою (правою) поверхнею тіла до травмуючого
предмета, дані тілесні ушкодження кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження,
що є небезпечними для життя і знаходяться в прямому причинному зв'язку з настанням смерті ОСОБА_3.

Згідно
висновків судово-медичної експертизи у потерпілої ОСОБА_4 мали місце: ЗУМТ, струс
головного мозку, забій шийного відділу хребта, убій плечового суглобу зліва,
контузія дистальних відділів лівого плечового сплетіння, посттравматичний нарез
лівої кінцівки 1 ступеню і вищевказані
тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров'я більше 21 дня і
кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

З протоколу освідування від 15.07.2007 р. вбачається, щоОСОБА_2
15.07.2007 р. о 2 год. ночі знаходився в легкій степені алкогольного сп'яніння.

Допитаний в судовому засіданні
експерт-автотехнік ОСОБА_11 даних ним в суді повністю підтверджується дана ним
судова автотехнічна експертиза та недотримання водіємОСОБА_2 вимог ПДР, що
призвело до скоєння ним дорожньо-транспортної події.

Суд критично оцінив покази підсудного ОСОБА_2в
частині того, що він під час скоєння ДТП не перебував в стані алкогольного сп'яніння. Такі покази підсудного
спростовані актом судово-медичного дослідження 26 липня 2007 року,
згідно з яким в кровіОСОБА_2 виявлено етиловий спирт в концентрації 1,08 %, що відповідає середньому ступеню
алкогольного сп'яніння.

Даючи
оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано
дійшов висновку про винність ОСОБА_2у порушенні правил безпеки дорожнього руху
особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель потерпілого
ОСОБА_3 та заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4
і правильно кваліфікував ці його дії за ч.2 ст.286 КК України.

Твердження
адвоката ОСОБА_1 у апеляції про істотну неповноту та неправильність досудового
і судового слідства не ґрунтується на матеріалах справи і спростовано
наведеними у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку.

Посилання
апелянта на те, що при проведенні під час досудового слідства відтворення
обстановки і обставин події для встановлення конкретної видимостіОСОБА_2
рухався сидячи за кермом автомобіля у зворотньому напрямку по відношенню до
експерта-статиста, а повинен був рухатись наближаючись до нього і що, на думку
апелянта, суттєво вплинуло на результат проведеної судової авто технічної
експертизи, не можуть бути прийняті до уваги.

Допитаний
в судовому засіданні експерт-статист ОСОБА_11пояснив порядок проведення
відтворення обстановки та обставин події, а механізм проведених ним дій для
встановлення фактичної видимості, не вплинув на результат проведеної експертизи
і на фактичні обставини справи.

Покарання
засудженому ОСОБА_2. призначено у відповідності до вимог закону і є
справедливим.

Керуючись
ст.ст.365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

апеляцію адвоката ОСОБА_1 залишити без
задоволення, вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 31
березня 2008 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Головуючий:

Судді: