Справа №11-1030 2007
р. Головуючий у 1 інстанції Пелеп Ю.К. Доповідач Самойленко АЛ.
УХВАЛА

Іменем України

27 березня 2007
року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого
Самойленко А.І. суддів Яременка А.Ф., Свіягіної І.М.

з участю
прокурораІльченка С.В. захисника ОСОБА_1. засудженого ОСОБА_2 розглянув у
відкритому судовому засіданні
в місті Донецьку
справу за апеляціями захисника
ОСОБА_1. і засудженого ОСОБА_2 на вирок Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області від 19 грудня 2006 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
і мешканця м.Красноармійська Донецької області, не судимого, не
працюючого засуджено за ст. 121 ч.2 КК України на 9 років позбавлення волі.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_2 на користь місцевого бюджету витрати Красноармійської ЦРЛ у
сумі 169 гривень за лікування потерпілого ОСОБА_3

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він умисно завдав
тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3, які спричинили смерть останнього, за таких
обставин.

11 липня 2006 року
приблизно о 20-й годині ОСОБА_2. прийшов до будинку АДРЕСА_1 міста
Красноармійська, де між ним та ОСОБА_3. на грунті особистих неприязних
стосунків виникла сварка, під час якої ОСОБА_2 став бити ОСОБА_3 кулаками по
голові, завдавши не менше трьох ударів. Внаслідок цього ОСОБА_3 присів, а
ОСОБА_2, продовжуючи свої дії, наніс ОСОБА_3 два удари ногами по голові.
Зазначеними діями ОСОБА_2 умисно завдав ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень, від
яких останній помер 16 липня 2006 року. В апеляціях:

захисник ОСОБА_1. просить скасувати вирок суду першої
інстанції і виправдати ОСОБА_2 В обгрунтування доводів апеляції посилається на
те, що висновки суду про доведеність вини засудженого грунтуються на
суперечливих показаннях свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а доводи
засудженого ОСОБА_2 про те, що він не бив ОСОБА_3 та показання свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 ,

та ОСОБА_11,
які підтверджували показання
засудженого, суд безпідставно
не взяв до уваги;

засуджений ОСОБА_2 посилається на невідповідність висновків, викладених у
вироку, фактичним обставинам справи, невідповідність призначеного покарання
тяжкості злочину і даним про особу засудженого. У доповненнях до апеляції
стверджує, що він не вчиняв злочину, за який його засуджено, оскільки у час
вчинення злочину він перебував дома, потерпілого ОСОБА_3 не знав і ніколи не
бачив. За змістом апеляції і доповнень до неї просить скасувати вирок, а справу
щодо нього закрити через недоведеність його участі у вчиненні злочину.

Заслухавши доповідача, захисника і засудженого, які
підтримали свої апеляції, думку прокурора про необхідність часткового
задоволення апеляцій і скасування вироку з поверненням справи на новий судовий
розгляд через порушення судом вимог ст.64, 334 КПК України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляцій, апеляційний суд вважає, що апеляції
підлягають частковому задоволенню, а вирок суду - скасуванню з поверненням
справи на новий судовий розгляд, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст.ст.64, 334 КПК України при розгляді
справи в суді підлягають доказуванню подія злочину (час, місце, спосіб та інші
обставини вчинення злочину), винність обвинуваченого у вчиненні злочину, а при
постановленні обвинувального вироку його мотивувальна частина повинна містити
формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця,
часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину,
доказів вини та мотивів, з яких суд відкидає інші докази.

Однак, в порушення зазначених вимог закону суд, визнавши
ОСОБА_2 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3, які спричинили
смерть потерпілого, при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним,
не встановив і не зазначив у вироку які саме тілесні ушкодження ОСОБА_3 були
заподіяні діями засудженого, їх характер та локалізацію, від чого настала
смерть потерпілого і чи є причинний зв'язок між завданими засудженим тілесними
ушкодженнями і смертю потерпілого.

Наведені у вироку висновки судово-медичної експертизи про характер та
локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_3, не узгоджуються з
характером дій засудженого, встановлених вироком суду, оскільки згідно
висновків цієї експертизи у потерпілого виявлені тілесні ушкодження, в області
голови, грудної клітини і кінцівок, тоді як судом визнано встановленим
нанесення ударів засудженим потерпілому лише в область голови. Належної оцінки
висновку експертизи суд не дав, аналіз того, які тілесні ушкодження, виявлені у
потерпілого, завдані засудженим, а які потерпілим отримані за інших обставин, у
вироку відсутній.

Наведені обставини свідчать про те, що суд, засудивши ОСОБА_2, в порушення
вимог ст.64, 334 КПК України суд не встановив подію злочину, вчиненого
засудженим, тобто, допустив такі істотні порушення вимог КПК України, які
виключали можливість постановления
вироку, що відповідно до положень ст.374 ч.2 КПК України є підставою для
скасування вироку з поверненням справи на новий судовий розгляд.

Відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України в такому разі
апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи
недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів,
переваги одних доказів над іншими. Тому доводи апеляцій про недоведеність вини
ОСОБА_2

не можуть бути
вирішені апеляційним судом, оскільки такі твердження засудженого і його
захисника підлягають оцінці при новому розгляді справи судом першої інстанції,
під час якого суду необхідно з дотриманням вимог КПК України дослідити наявні у
справі докази, дати їм належну оцінку і з урахуванням встановленого вирішити
питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_2.

Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст.ст.365, 366 КПК України,
апеляційний суд

ухвалив:

Апеляції захисника ОСОБА_1. і засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької
області від 19 грудня 2006 року щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суддів.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 залишити без зміни у виді
взяття під варту у слідчому ізоляторі.