№ 11а-46-2007
Ухвала

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

19
червня 2007 року м. Київ

Військовий
апеляційний суд Центрального регіону України у складі головуючого: генерал -
майора юстиції Кузьміна А.С. , суддів:
підполковника юстиції Ткачука О.С. та
полковника юстиції Бредельова О.М. , при
секретарі Зінченко Т.М. , за участю
старшого прокурора відділу ВП Центрального регіону підполковника юстиції
Куракіна О.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні кримінальну справу за апеляційною скаргою потерпілого
ОСОБА_1 на постанову військового місцевого суду Ужгородського гарнізону від 26
квітня 2007 року, про звільнення від
кримінальної відповідальності у зв'язку з передачею на поруки колективу
офіцерів військової частини АО 822 відносно військовослужбовця цієї ж частини, старшого лейтенанта

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженець с Городківка,
Крижопільського району,
Вінницької області,
українця, з вищою освітою, одруженого,
маючого на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого, на військовій службі в якості офіцера з
червня 1997 року, за вчинення
злочину, передбаченого ч.1 ст.
122 КК України.

Судом
також розглянутий цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з останнього
на користь позивача 2083, 77 грн.
матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди, який задоволений частково та постановлено
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти на суму 1583, 77 грн.
матеріальних збитків та 3000 грн. моральної шкоди в решті на суму 500 грн. та
7000 грн. відмовлено.

Як
зазначено у постанові, ОСОБА_2 скоїв цей
злочин при таких обставинах.

19 січня
2007 року, біля 15 годин 30 хв. у селі
Сторожниця Ужгородського району Закарпатської області, де ОСОБА_2 проживає з дружиною та
дітьми, в результаті виниклої суперечки
з колишнім чоловіком його жінки, ОСОБА_1, на ґрунті особистих негативних

стосунків, пов'язаних з визначенням місця проживання
малолітнього сина жінки, умисно з метою
вигнати ОСОБА_1 від свого місця проживання,
наніс останньому багато ударів кулаками і ногою по різним частинам
тулубу та голові. В результаті цих дій з боку ОСОБА_2, потерпілому ОСОБА_1 були спричинені тілесні
ушкодження середньої тяжкості у вигляду крововиливів та струсу головного
мозку, у зв'язку з чим останній
знаходився на стаціонарному лікуванні з 23 січня по 2 лютого 2007 року в
Ужгородській центральній міській лікарні,
на що було витрачено 351, 78 грн. державних коштів, які ОСОБА_2 відшкодував зазначеному медичному
закладу добровільно, до початку судового
розгляду справи по суті.

В
апеляційній скарзі потерпілий не заперечуючи проти юридичної кваліфікації дій
ОСОБА_2, разом з тим просить вказану
постанову скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд.

Обґрунтовуючи
апеляційну скаргу її автор посилається на те,
що суд гарнізону безпідставно врахував те, що ОСОБА_2 нібито щиро покаявся хоча, на його особисту думку, такого не було, до того ж ні під час досудового слідства ні в
суді ОСОБА_2 не відшкодував йому ні матеріальні ні моральні збитки. На доку
апелянта суд першої інстанції також безпідставно врахував матеріальне становище
винної особи та зменшив суму моральної шкоди. На думку ОСОБА_1 таке рішення
суду винесено з порушенням чинного законодавства і тому підлягає скасуванню.

Заслухавши
доповідача та думку прокурора, який
вважав за необхідним залишити постанову без змін, а апеляцію без задоволення, перевіривши матеріали справи, дослідивши обґрунтування апеляційної скарги, військовий апеляційний суд регіону
знаходить, що вона задоволенню не
підлягає виходячи з наступного.

Висновки
суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2
дійсно скоїв злочин, передбачений
ч.1 ст.
122 КК України, відповідають
фактичним обставинам справи і основані на досліджених в судовому засіданні
доказах які правильно викладені у постанові і не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Приймаючи
рішення про застосування відносно ОСОБА_2
ст. 47 КК України, тобто звільнення від кримінальної
відповідальності у зв'язку з передачею його на поруки колективу офіцерів
військової частини А0822, суд першої
інстанції після дослідження клопотання вказаного офіцерського колективу, підтриманого командиром даної військової
частини та обміркувавши виступи сторін відносно задоволення цього
клопотання, правильно дійшов висновку
про можливість його задоволення,
ретельно виклавши свої мотиви у постанові.

Твердження
потерпілого про те, що ОСОБА_2 нібито не
покаявся у вчиненому не відповідають матеріалам справи і тому є безпідставними.

Так,
по матеріалам справи встановлено, що ОСОБА_2 як на досудовому слідстві, так в судовому засіданні послідовно визнавав
свою провину та висловлював своє щире каяття у зв'язку з вчиненим ним
протиправних дій, що є однією із
підстав, при наявності по справі інших
підстав, для застосування судом
гарнізону ст. 47 КК України відносно останнього, саме на підставі щирого каяття, вчинення злочину середньої тяжкості
вперше, судом гарнізону правильно
зроблений висновок про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності.

Що
стосується цивільного позову то він правильно вирішений на підставі ст.
ст. 1166, 1167,
ч.4 ст. 1193 ЦК України.

Керуючись ст.
ст. 362-370 КПК України, військовий апеляційний суд регіону, -

УХВАЛИВ:

Постанову
військового місцевого суду Ужгородського гарнізону від 26 квітня 2007 року
відносно ОСОБА_2 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку з
передачею його на поруки колективу офіцерів військової частини А0822 - залишити
без змін, а апеляційну скаргу
потерпілого без задоволення.