Справа № 362/5710/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/271/15 Доповідач у 2 інстанції Габрієль
Категорія 4 18.02.2015

УХВАЛА
Іменем України
18 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

1)
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні старшого прокурора Васильківської міжрайонної прокуратури Київської області ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.04.2014 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Омськ, Росія, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 , росіянина, громадянина України, з вищою освітою, з 04.09.82 по 08.10.84 року проходив службу у складі військ в Афганістані, одруженого, приватного підприємця, інваліда 3 групи з 2012 року, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки та покладено обов`язки передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалено зарахувати в строк відбуття покарання перебування ОСОБА_9 під вартою з 30.03 по 13.04.12 року, і з 05.09 по 06.09.13 року.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу ОСОБА_9 залишено домашній арешт.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 у відшкодування завданої матеріальної шкоди 3374,13 грн. і у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_9 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 121 КК України, вчиненого за наступних обставин.

28.04.2010 року близько 10 год. між ОСОБА_9 , що перебував на земельній ділянці, розташованій в АДРЕСА_3 , та ОСОБА_12 , яка знаходилась на земельній ділянці в АДРЕСА_4 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, що склалися з 2007 року з приводу розподілу вищевказаних земельних ділянок, виникла сварка, у результаті якої ОСОБА_9 , маючи намір на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, пішов до власного домоволодіння, взявши предмет, зовні схожий на пістолет, і підійшов до межі вищезазначених ділянок, де в цей час знаходилась ОСОБА_12 , намагаючись знешкодити стовпчики, встановлені ОСОБА_9 . Останній, перебуваючи на відстані близько 1 м від потерпілої, умисно здійснив постріл, згідно з висновком судово-балістичної експертизи №547 ВКД від 08.10.2010 року, зі зброї, призначеної для відстрілу набоїв «Флобера» калібру 4,5 мм, в обличчя ОСОБА_12 , тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки згідно з висновком судово-медичної експертизи №244 від 17.06.2010 року ОСОБА_9 заподіяв потерпілій наступне тілесне ушкодження: рану правої щоки з пошкодженням передньої стінки гайморової пазухи, і дане ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком, захисники обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , подали апеляційні скарги, в яких просили вирок змінити, дії ОСОБА_9 перекваліфікувати з ч.2 ст.15, ч.1 ст.121 КК України на ч.2 ст.125 КК України та звільнити останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. В змінах до апеляції поставили питання про звільнення від відповідальності на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році».

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, зокрема у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Захисники вважають, що всупереч вимог ч.2 ст.9 КПК України, досудовим та судовим слідством було допущено порушення принципів законності та презумпції невинуватості, з самого початку маючи виключно обвинувальний нахил щодо ОСОБА_9 , не надано правової оцінки діям потерпілої ОСОБА_12 та її чоловіка ОСОБА_13 та не встановлено причини виникнення конфлікту 28 квітня 2010 року.

На думку сторони захисту, надані стороною обвинувачення докази вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не підтверджують вини останнього за пред`явленим обвинуваченням. Зокрема, згідно протоколу огляду від 28.04.2010 на місці події не було виявлено ні слідів крові, ні слідів гільз; згідно висновку судово-медичної експертизи №244 від 17.06.2010, тілесні ушкодження потерпілої відносяться до категорії легких тілесних, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; органами досудового слідства не були відразу проведені слідчі дії по виявленню зброї та ін.

Захист також вважає, що свідки ОСОБА_14 , який є чоловіком потерпілої, ОСОБА_15 , яка є її матір`ю, ОСОБА_16 , який є дядьком потерпілої та ОСОБА_17 , яка є сусідкою останньої, є зацікавленими особами та в їхніх показах містяться суттєві протиріччя.

Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вважають, що дії ОСОБА_9 необхідно перекваліфікувати на ч.2 ст.125 КК України, оскільки суд першої інстанції, кваліфікуючи його дії за з ч.2 ст.15, ч.1 ст.121 КК України, не врахував фактичних обставин кримінального провадження, не визначив мотив та спрямованість умислу обвинуваченого. Зазначають, що, ОСОБА_9 не знав та не міг знати, що потерпіла в момент пострілу вирішить встати, постріл був направлений набагато вище її голови. За таких обставин неможливо було передбачити спричинення саме тяжких тілесних ушкоджень.

Враховуючи, що подія відбулась 28.04.2010 року, а також те, що злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України є злочином невеликої тяжкості, захист вважає, що ОСОБА_9 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності застосувавши щодо нього Закон України «Про амністію у 2011 році».

В апеляційній скарзі старший прокурор Васильківської міжрайонної прокуратури Київської області ОСОБА_10 , просить вирок скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним за ч.2 ст.15, ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що судом не враховано те, що злочин, який вчинено ОСОБА_9 відноситься до тяжких, був вчинений із застосуванням зброї та проти найвищої соціальної цінності здоров`я людини.

На думку прокурора, судом, при звільненні ОСОБА_9 від відбування покарання, не враховано відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність, поведінку обвинуваченого упродовж всього судового розгляду, яка свідчить про те, що належних висновків після вчиненого він для себе не зробив, а також про його підвищену суспільну небезпечність та неможливість виправлення без реального відбуття покарання. Крім того, обвинувачений своєї вини не визнав, шкода, завдана здоров`ю потерпілої не відшкодована.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора частково та просив скасувати вирок і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників та прокурора підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно до ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 , вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, зокрема, обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, а виклад фактичних обставин кримінального правопорушення є некоректним.

Органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 121 КК України, як закінчений замах на умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Згідно ч. 2 ст. 15 КК України, замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Однак при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не зазначено з яких саме причин обвинуваченим ОСОБА_9 не було доведено до кінця кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та не викладених у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуто в суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2014 року щодо ОСОБА_9 підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК України та ст. 9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання для виконання вимог ст. 314 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні старшого прокурора Васильківської міжрайонної прокуратури Київської області ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.04.2014 року відносно ОСОБА_9 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_9 у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Головуючий:

Судді :