Справа № 583/400/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" лютого 2015 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 15 січня 2015 року за № 0000002 про обвинувачення

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м Суми, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, призваного на військову службу 14.05.2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить службу на посаді підсобного робітника 3 інженерно-будівельного відділення 1 інженерно-будівельного взводу 4 інженерно-будівельної роти військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу командира самовільно залишив військову частину без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, за наступних обставин.

Так, 14.05.2014 р. ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України № 454/2014 від 06.05.2014 р. Про часткову мобілізацію призваний на військову службу добровольцем за призовом ІНФОРМАЦІЯ_2 та цього ж дня направлений для подальшого проходження військової служби до НОМЕР_2 територіального батальйону оборони АДРЕСА_2 . В подальшому переведений до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , де наказом командира (по стройовій частині) № 28 від 11.11.2014 року солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення, та цим же наказом призначений на посаду підсобного робітника 3 інженерно-будівельного відділення 1 інженерно-будівельного взводу 4 інженерно-будівельної роти.

Відповідно до вимог ст. ст. 2, 4, 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

24.12.2014 року солдат ОСОБА_4 , в порушення ст. ст. 17, 65, Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, маючи об`єктивні причини для проходження служби, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу командира залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалася у АДРЕСА_3 , обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.

В подальшому солдат ОСОБА_4 прибув до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 лише 21.01.2015 р., де продовжив виконання своїх службових обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 , допитаний в судовому засіданні, свою вину визнав повністю та пояснив, що був призваний на військову службу добровольцем, проте його не влаштувало те, що його було призначено на посаду підсобного робітника інженерно-будівельної роти. Він подав рапорт на переведення до іншої військової частини, але тривалий час його ніхто не переводив, в результаті чого він 24.12.2014 року самовільно залишив військову частину і до 21.01.2015 р. перебував вдома, потім повернувся на службу.

Оскільки обвинуваченим не оспорюються фактичні обставини справи, кваліфікація дій, немає сумнівів у добровольності та істинності його позиції, відповідно до ст. 349 КПК України суд вважає недоцільним дослідження інших доказів у справі.

Вислухавши обвинуваченого, обмежившись дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого як особу, суд дійшов до висновку, що такі дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

При обранні обвинуваченому виду і міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується посередньо, з 15.06.2014 року по 26.08.2014 року брав участь в АТО в Донецькій та Луганській областях, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не виявлено.

Приймаючи до уваги всі вищевказані обставини, ОСОБА_4 належить призначити покарання за ч. 2 ст. 407 КК України у вигляді штрафу.

Суд вважає, що обрана підсудному міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження у разі відсутності апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1