Ухвала іменем україни 23 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3

суддів: ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 січня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області від 24 березня 2015 року щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та жителя м. Черкаси,

(АДРЕСА_1),

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, не погоджуючись з судовими рішеннями, ухваленими щодо нього, зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду та призначити більш м'яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд не врахував всіх пом'якшуючих обставин, зокрема того, що він сприяв розкриттю злочину та відшкодував завдані збитки.

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 січня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 вересня 2012 року і остаточно визначено покарання у виді позбавлення воля на строк 4 роки 6 місяців.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області від 24 березня 2015 року вирок суду першої інстанції змінено, виключено з мотивувальної частини вироку посилання на рецидив злочину як на обставину, яка обтяжує покарання. Пом'якшено ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.

Згідно з вироком суду 06 жовтня 2014 року приблизно о 17.00 год. ОСОБА_1 біля будинку № 33 по вул. Чехова в м. Черкаси повторно, відкрито, з використанням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я зірвав з шиї потерпілої ОСОБА_2 золотий ланцюжок та підвіску на загальну суму 2906,92 грн.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання засудженим порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, вивчивши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Щодо доводів засудженого про порушення щодо нього загальних засад призначення покарання, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_1 урахував ступінь тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставину, яка пом'якшує покарання - щире каяття, а також обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів. Разом із тим, суд взяв до уваги дані про його особу, який має постійне місце проживання, характеризується позитивно, має не зняту і не погашену судимість.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано змінив вирок місцевого суду, виключив з мотивувальної частини посилання на рецидив злочину як на обтяжуючу покарання обставину і пом'якшив призначене покарання, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. При цьому зазначив, що підстав для застосування до засудженого ст. 69 КК України немає, оскільки він вчинив новий умисний тяжкий злочин в період іспитового строку.

Таким чином, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, суд вимог статей 65 - 67 КК не порушив, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для задоволення касаційної скарги немає та вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити засудженому ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 січня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області від 24 березня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

З оригіналом згідно

Суддя ОСОБА_3