Номер провадження: 11-кп/785/270/15
Номер справи місцевого суду: 515/2820/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000346 від 28.07.2014 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.12.2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Кам`янець-Подільський Хмельницької області, українець, громадянин України, з середньою освітою, розлученого, маючого одну неповнолітню дитину, яка перебуває на утриманні матері, який до арешту мешкав у АДРЕСА_1 , та працював у ПП "Кабанець" коптильником, раніше судимий:

- 21.05.2009 року апеляційним судом Хмельницької області за ст. 115 ч.2, п.п.1, 6, 12, ст.187 ч.4, КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особисто йому належного майна;

визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 ч. 2, 4 КК України, остаточне покарання визначено шляхом поглинення менш суворого покарання, довічним позбавленням волі з конфіскацією всього особисто йому належного майна, призначеного вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 21.05.2009 року.

Строк відбуття покарання відраховано з дня затримання, тобто з 24.10.2008 року, відповідно до вироку Апеляційного суду Хмельницької області від 21.05.2009 року,-

встановила
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 засуджений за те, що він, 29 червня 2008 року приблизно о 04 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, з метою заволодіння транспортним засобом автомобілем марки САЗ 3507, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , проник на територію огороженої та охоронюваної бази відпочинку Прибой, розташованої на курорті Расєйка Татарбунарського району Одеської області, після чого, за допомогою наявного в замку ключа запалювання, привів в дію двигун автомобіля і виїхав з бази відпочинку та попрямував у бік с. Приморське Татарбунарського району на вказаному автомобілі, заволодівши ним.

На зазначений вирок, обвинуваченим ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, допущених органом досудового розслідування та судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону вказав, що вважає вирок суду незаконним та таким, який підлягає скасуванню, мотивуючи свої доводи наступним:

- не встановлено фактично який автомобіль було викрадено, оскільки в проколі огляду міста події вказаний автомобіль ГАЗ-53 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , а в обвинувальному акті зазначено автомобіль марки САЗ 3507, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- на момент вчинення злочину він знаходився у місті Кам`янці-Подільському Хмельницької області, де працював у приватного підприємця, про що є запис в журналі бухгалтерії;

- покази свідка ОСОБА_10 від 23.07.2008 року сфальсифіковані, оскільки вона в цей день та на протязі всього часу проведення досудового розслідування знаходилася у місті Кам`янці-Подільському Хмельницької області;

- на досудовому слідстві порушено його право на захист та відмовлено в побачені із захисником до першого допиту;

- слідчим та іншими працівниками міліції порушенні вимоги Кримінального процесуального закону, слідчим були підробленні процесуальні документи та існували підстави для його відводу, оскільки він розслідував справу повторно, після її повернення на додаткове розслідування за новим КПК України, однак у відводі було відмовлено;

- був порушений порядок проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції, а саме без його згоди;

- він не був ознайомлений з матеріалами кримінальної справи;

- в судовому засіданні не був оголошений склад суду, у зв`язку із чим йому не відомо прізвище головуючого судді;

Доповнивши апеляційну скаргу послався також на те, що:

- судом не надана оцінка свідченням свідка ОСОБА_11 , який надав в судовому свідчення, які різняться зі свідченнями, наданими ним на досудовому розслідуванні та з метою перевірки цих обставин не задоволене його клопотання про допит у судовому засіданні слідчого ОСОБА_12 та працівника міліції ОСОБА_13 ;

- висновки суду про наявність обтяжуючої покарання обставини, а саме перебування його під час вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та заволодіння автомобілем з корисливих мотивів не грунтуються на матеріалах справи, оскільки докази перебування його у стані алкогольного сп`яніння відсутні, а факт корисливого мотиву суперечить його поясненням;

- не доведений факт того, що база відпочинку є охороняємою територією;

- покази представника потерпілого ОСОБА_14 надані на досудовому слідстві і ході судового розгляду містять істотні протиріччя, однак вони судом усунуті не були та не був допитаний водій цього автомобілю;

- суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про ознайомлення з матеріалами справи при цьому послався на його розписку, яка на його думку не існує, тим самим не прийняв заходи щодо забезпечення його права на ознайомлення з цими матеріалами;

Також вказав, що зазначеного злочину не вчиняв, жодним з зазначених у матеріалах справи автомобілів він не заволодівав, оскільки керувати автомобілем взагалі не вміє.

Просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, а в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого, який просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції; прокурора, який заперечував проти апеляції обвинуваченого та просив вирок суду залишити без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляції обвинуваченого, скасуванню вироку суду першої інстанції та призначення нового судового розгляду, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положення ч. 2 ст. 404 КПК України дає можливість апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Розділом IV чинного Кримінального Процесуального кодексу України, передбачено, що підготовче судове засідання є відповідною стадією судового провадження.

Згідно до вимог ч.1 та 2 ст.314 КПК України, у підготовче судове засідання викликаються учасники судового провадження і воно відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника згідно з правилами, передбаченними цим Кодексом для судового розгляду.

У відповідності до ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Статтею 56 КПК України, якою передбачені права потерпілого, а саме під час судового провадження в будь-якій інстанції, потерпілий має право бути завчасно проінформованим про час і місце судового розгляду, брати участь у судовому засіданні і користуватися іншими правами, які передбачені зазначеною статтею кримінального процесуального кодексу.

Представляти потерпілого у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст.58 КПК України може особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, потерпілим у кримінальному провадженні є власник автомобіля САЗ 3507 р/н НОМЕР_1 , яким як зазначено в обвинувальному акті заволодів обвинувачений ОСОБА_7 , а саме ОСОБА_9 , що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.44).

Разом з тим, в обвинувальному акті ОСОБА_9 як потерпілий не зазначений, а лише вказано, що представником потерпілого є ОСОБА_14 , а також вказано, що шкода кримінальним правопорушенням не завдана.

У підготовче судове засідання, яке було призначено на 08.12.2014 року суд викликав як потерпілого ОСОБА_9 , так і ОСОБА_14 як представника потерпілого, при цьому не прийняв до уваги, що ОСОБА_14 , який є рідним сином потерпілого ОСОБА_9 та визнаний слідчим його представником, у відповідності до вимог ст.58 КПК України у даному кримінальному провадженні не може бути представником потерпілого.

В подальшому, в зв`язку з неявкою у підготовче судове засідання, призначеного на 08.12.2014 року потерпілого, його представника та захисників обвинуваченого, справа була відкладена на 09.12.2014 року. При цьому підготовче судове засідання та судовий розгляд були проведені без участі потерпілого, оскільки судова повістка про виклик у підготовче судове засідання була отримана ним у день його проведення, а будь які інші дані, про виклик у судові засідання потерпілого ОСОБА_9 - відсутні.

У матеріалах кримінального провадження у наявності є заява, яка нібито подана до суду представником потерпілого ОСОБА_14 ( а.с.18), в якій він просить провести підготовче судове засідання за його відсутності.

На думку колегії суддів, заява від імені представника потерпілого ОСОБА_14 на адресу районного суду про розгляд справи за його відсутністю, не могла слугувати підставою, яка давала можливість районному суду розглянути кримінальне провадження за відсутністю потерпілого, з огляду на наступне.

З вказаної заяви не можливо зробити висновок, яким чином вона потрапила до районного суду (на ній відсутній штамп щодо її реєстрації у встановленому порядку в канцелярії суду). Крім того, зазначена заява є ксерокопією, яка належним чином не завірена.

Як вбачається з постановленої за результатами розгляду підготовчого судового засідання ухвали суду, а також журналів судових засідань та технічних записів їх фіксації, призначивши обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 до судового розгляду, суд ухвалив провести розгляд за участі учасників кримінального провадження, в тому числі представника потерпілого ОСОБА_14 , та без участі потерпілого ОСОБА_9 і в подальшому провів судовий розгляд без участі потерпілого.

За встановлених обставин, судова колегія прийшла до висновку, що при здійсненні судового провадження судом були допущені порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме: судом до судового розгляду була допущена особа, яка не могла представляти інтереси потерпілого, оскільки не є адвокатом, а також допущено порушення права потерпілого на участь у судовому засіданні, яке передбачене у ст.56 КПК України.

Встановлені апеляційним судом порушення закону, у відповідності до ст.ст. 409, 412, 415 КПК України є істотним порушенням та тягнуть за собою скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Крім того, апеляційним судом встановлені інші грубі порушення вимог КПК України, які у відповідності до положень ч. 2 ст. 412 та п. 1 ч.1 ст.415 КПК України також є безумовними підставами скасування рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Так, зокрема, положеннями ст. 45 КПК України передбачено, що захисником в кримінальному провадженні є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію). Захисником не може бути адвокат, відомості про якого не внесено до Єдиного реєстру адвокатів України або стосовно якого у Єдиному реєстрі адвокатів України містяться відомості про зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю.

Положеннями ст.ст. 46, 48, 49, 50 КПК України визначені загальні правила участі захисника у кримінальному провадженні, порядок залучення захисника, підтвердження повноважень захисника та порядок відмови від захисника або його заміна.

З журналу підготовчого судового засідання від 09.12.2014 року видно, що участь у його розгляді приймав захисник обвинуваченого - ОСОБА_15 (а.с.20-22). Разом з цим, в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості та документи, які підтверджують повноваження зазначеної особи в судовому процесі в якості захисника обвинуваченого ОСОБА_7 . Також відсутні відомості про встановлення судом першої інстанції особи захисника на прізвище ОСОБА_15 , та про перевірку судом повноважень захисника, в тому числі і на запису фіксації судового процесу, який міститься на компакт-диску, долученому до матеріалів кримінального провадження.

В той же час, матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 містять доручення для здійснення захисту за призначенням від 10.12.2014 року, яким Одеським обласним центром з надання безоплатної допомоги зобов`язано адвоката ОСОБА_8 здійснювати захист обвинуваченого.

Разом з цим, матеріали кримінального провадження не містять ухвали суду першої інстанції, що адвокат ОСОБА_15 , у відповідності до вимог ст. 54 КПК України, був усунутий від захисту обвинуваченого та замінений на захисника ОСОБА_8 .

Таким чином, ігнорування судом першої інстанції положень параграфу 3 Глави 28 Розділу IV КПК України, свідчить про невиконання судом положень кримінально-процесуального законодавства України, які регламентують загальні засади кримінального судочинства та загальні засади кримінального провадження.

Зокрема положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, диспозитивність.

З огляду на положення ст.ст. 7, 9 КПК України, з урахуванням грубого порушення кримінального процесу в частині участі неналежного захисника та заміни захисника у порушення вимог ст.54 КПК України при розгляді справи, яке привело до порушення права на захист обвинуваченого, колегія суддів вважає, що судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з порушеннями вимог кримінально-процесуального закону.

Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, взагалі перешкоджали розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_7 по суті та унеможливлювали ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, та у відповідності до положень ч. 1 ст. 412 КПК України визнаються апеляційним судом істотними.

Крім того, перевіряючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прокурором під час досудового розслідування та судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 були допущені інші істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які також перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку, п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві, складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. а п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі Камасінскі проти Австрії, №9783/82, п.79). Крім того, cуд нагадує, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі Пелісьє та Сассі проти Франції (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі Матточіа проти Італії, №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі Даллос проти Угорщини, № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом b п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54, а також Даллос проти Угорщини, п. 47).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому викладені лише обставини незаконного заволодіння ним транспортним засобом, які встановлені слідчим за результатами досудового розслідування та зазначено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненому злочині та відсутнє формулювання обвинувачення.

Разом з цим відповідно до мотивувальної частини оскаржуваного вироку районного суду, суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднаним з проникненням у сховище (а.с.102).

Таким чином, обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднаним з проникненням у сховище, за яким він був засуджений районним судом, органом досудового розслідування, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, не було висунуте.

Суд першої інстанції на вищезазначене порушення вимог закону уваги не звернув і за відсутності висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, що є неприпустимим.

Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, взагалі перешкоджали розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_7 по суті та унеможливлювали за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення кримінального процесуального закону є істотними і такими, що перешкодили суду всебічно, повно та об`єктивно розглянути кримінальне провадження та унеможливили постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, що є безумовною підставою для скасування вироку.

Оскільки суд апеляційної інстанції, згідно вимог ч.4 ст.404 КПК України, не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції, ця обставина, у відповідності до положень ст.ст. 2, 7, 9, 412, 415 КПК України, дає колегії суддів підстави для скасування вироку, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Вимогами ст.ст. 412 та 415 КПК України передбачені підстави скасовування апеляційним судом вироку суду першої інстанції і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційній інстанції є істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, які з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 415 КПК України, визнаються апеляційним судом суттєвими, та тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, в іншому складі суду, зі стадії підготовчого провадження, у відповідності до вимог положень ст. 416 КПК України.

Приймаючи до уваги, що під час провадження в суді апеляційної інстанції, колегією суддів встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 з урахуванням положень ч. 2 ст. 415 КПК України, колегія суддів не обговорює, але ж вони підлягають обов`язковій ретельній перевірці при новому судовому розгляді, в процесі якого суду необхідно забезпечити належні умови виконання вимог КПК України щодо прав учасників судового провадження, повно, всебічно та об`єктивно дослідити надані суду матеріали, дати їм належну правову оцінку, і в залежності від встановленого прийняти по справі законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області, -

постановила
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 15 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 залишити попередній - тримання під вартою.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2 .

ОСОБА_16 .