АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/575/15 Справа № 201/4084/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

слідчого ОСОБА_7

представника ТОВ ТУЛС адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ТУЛС на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2015 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2015 року було задоволено клопотання старшого слідчого ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області про арешт на тимчасове вилучене майно, та накладено арешт на грошові кошти у вигляді зупинення видаткових операцій по рахункам № НОМЕР_1 (код 980) та № НОМЕР_2 , відкритого ТОВ ТУЛС () в АТ "УКРСИББАНК" (МФО 351005), в розмірі 74,3 млн. грн., за винятком видаткових операцій пов`язаних з перерахуванням грошових коштів по сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів) в бюджет або державні цільові фонди, а так само по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та видатків пов`язаних з виплатою заробітної плати. Свої висновки слідчий суддя мотивує тим, що ході досудового розслідування встановлено ряд пов`язаних з ДП Дніпромашзбагачення () підприємств, з якими протягом 2010-2014 років проводились фінансово-господарські операції, що не відображено у податковому обліку підприємств, в тому числі ТОВ ТУЛС Так, отримані на банківські рахунки від КП ДОР Аульській водовід та ДПП Кривбаспромводопостачання грошові кошти за нібито використання корисної моделі, ДП Дніпромашзбагачення () перераховувало на рахунки пов`язаних підприємств у вигляді фінансової допомоги, в тому числі і ТОВ ТУЛС. Пов`язує зазначені підприємства те, що вони мають спільних директорів або засновників, робітників, співпадають податкові адреси підприємств. Виходячи з цього, з метою відшкодування спричинених державі збитків, забезпечення можливих у майбутньому цивільних позовів, виникла необхідність у накладенні арешту на відкриті рахунки № НОМЕР_1 (код 980) та № НОМЕР_2 , ТОВ ТУЛС () в АТ "УКРСИББАНК" (МФО 351005) м. Дніпропетровськ, вул.. Челюскіна, 8.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ ТУЛС подало апеляційну скаргу в якій просить поновити ТОВ ТУЛС пропущений з поважних причин строк на подання апеляційної скарги на вказану ухвалу, оскільки представник ТОВ ТУЛС отримав копію цієї ухвали тільки 06.05.2015 року, прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду та скасувати цю ухвалу. Обґрунтовує свою апеляцію тим, що, з огляду на наведене під час розгляду клопотання про накладання арешту на майно ТОВ ТУЛС, суд не звернув увагу, що в порушення вимог ст. 214 КПК України, ніякі відомості стосовно посадових осіб ТОВ ТУЛС до ЄРДР не внесені, ніякої попередньої кваліфікації їх діям не надано. А в силу ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Більш того, жодним доказом слідчий не доводить зв`язок підприємства із ймовірними зловмисниками, нанесеними державі збитками, тощо. Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України. При винесені ухвали про накладення арешту, судом не прийнято до уваги, що грошові кошти ТОВ ТУЛС у відповідності до ч.2 ст. 167 КПК України не використовувалися ним, як засіб для вчинення чи схилення до вчинення кримінального правопорушення, не є предметом кримінального правопорушення, не одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та не є доходом від них. Вказані вище обставини викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості накладення арешту на грошові кошти підприємства, а тому з метою недопущення порушення прав та законних інтересів підприємства. Слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно ТОВ ТУЛС не перевірив, на яких підставах було встановлено слідчим розмір збитків нанесених державі в цілому злочином передбаченим ч.3 ст. 212 КК України та ч. 5 ст. 191 КК України, не пересвідчився, якими саме доказами керувались слідчі. Підставою для арешту майна послугувало забезпечення у майбутньому можливих цивільних позовів. Суб`єктивна сторона злочинів передбачених ч.3 ст. 212 КК України та ч. 5 ст. 191 КК України передбачає наявність потерпілого, клопотання слідчого не містить посилання на жодного потерпілого. Також слід зазначити, що необгрунтованим, та таким, що не відповідає дійсності є і висновок слідчого судді, що міститься в оскаржуваній ухвалі про те що дані викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що з метою встановлення відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, накладення арешту на зазначене майно є необхідним, однак в підтвердження цього висновку слідчий суддя не посилається в ухвалі на норми КПК України, передбачені ст.ст.170-173, а підстави для арешту майна взагалі не вказані.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника ТОВ ТУЛС, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора та пояснення слідчого, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, дослідивши надані матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Таке рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає передчасним та таким, що винесене з істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися або розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

- підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

- призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

- є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

- одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Виходячи зі змісту ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Слідчий суддя під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 цього Кодексу. Крім того, в силу ст. 173 ч.2 КПК України слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегією суддів дослідженням матеріалів справи в судовому засіданні встановлено, що слідчим суддею вищевказані вимоги кримінального процесуального закону не виконані. Так, накладаючи арешт на грошові кошти на рахунках, слідчий суддя в ухвалі не вказав, яким чином ці грошові кошти відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 цього Кодексу, тобто, яким чином вони могли бути: - підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; - призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; - чи є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; - одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них?

Далі. Слідчий суддя, вказавши на те, що накладення арешту на кошти ТОВ ТУЛС на вказаних рахунках викликано необхідністю забезпечення можливої конфіскації майна, або цивільного позову, не вказав на розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; не звернув увагу на необхідність розумності та співрозмірності обмеження права власності, так як не вказав на суми грошових коштів, які були на рахунках ТОВ ТУЛС на момент арешту. Таким чином слідчий суддя допустив неповноту судового розгляду, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Все це стало можливим тому, що слідчий суддя при вирішенні питання про арешт грошових коштів не звернув увагу на недодержання в поданні слідчого вимог ст. 171 КПК України, а саме: відповідно до вимог ч. 2, 3, 4 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого про арешт грошових коштів повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт цих коштів; документи, що підтверджують право власності на грошові кошти, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а також розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди та суму грошових коштів, які належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, і яка (сума) повинна бути співмірною із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Колегією суддів встановлено, що, вказавши у клопотанні на підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт грошових коштів, а також перелік рахунків, що належить арештувати, на документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, слідчий не додав до клопотання ні оригінали ні копії документів та інших матеріалів, якими він обґрунтовує доводи клопотання. Крім того, в порушення вимог ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого не зазначено: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди та суму коштів, які належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову. І тому неможливо вести річ про співмірність вартості арештованого майна із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, так як ні сума коштів на рахунках, ні розмір шкоди, завданої діями працівників ТОВ ТУЛС в клопотанні слідчого не вказані.

В силу ст. 172 ч. 3 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Тому колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, якою необхідно клопотання слідчого повернути прокурору для усунення недоліків.

Що стосується вимог апеляційної скарги про поновлення строку для подачі апеляції, колегія суддів вважає, що, - зважаючи на відсутність у матеріалах провадження документів, які підтверджують отримання представником ТОВ ТУЛС копії ухвали раніше ніж 06.05.2015 року, а апеляційна скарга подана 07.05.2015 року, - строк для подачі апеляційної скарги ТОВ ТУЛС не пропущено, а тому і не підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 170-174, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ТУЛС задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2015 року про накладення арешту на грошові кошти у вигляді зупинення видаткових операцій по рахункам № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відкритих Товариством з обмеженою відповідальністю ТУЛС в АТ "УКРСИББАНК" в розмірі 74,3 млн. грн., скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області про накладення арешту на грошові кошти у вигляді зупинення видаткових операцій по рахункам № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відкритих Товариством з обмеженою відповідальністю ТУЛС в АТ "УКРСИББАНК" в розмірі 74,3 млн. грн., - повернути прокурору для усунення недоліків.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

--------------- ------------------ --------------

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4