Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Слинька С. С.,суддів
Вільгушинського М. Й., Колесниченка В.
М.,за участю прокурора Саленка І.
В.розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 14 серпня 2014 року кримінальну
справу за касаційною скаргою захисника
ОСОБА_5 на вирок Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від

21 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Дніпропетровської області від 17
жовтня 2013 року щодо ОСОБА_6

Вироком Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 21
травня 2013 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
такого, що судимостей не мав,

засуджено: за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК
України до покарання у виді обмеження
волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 368 КК
України до покарання

у виді позбавлення волі на строк 5 років
із позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських
обов'язків у держаних організаціях,
установах та підприємствах, на строк 2
роки з конфіскацією всього майна, яке є
його власністю, та з позбавленням 10
рангу 6 категорії державного службовця.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим
ОСОБА_6 призначено остаточне покарання
у виді позбавлення волі на строк 5 років
з позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських
обов'язків у держаних організаціях,
установах та підприємствах, на строк 2
роки з конфіскацією всього майна, яке є
його власністю, та з позбавленням 10
рангу 6 категорії державного службовця.

Згідно з цим вироком ОСОБА_6, обіймаючи
посаду начальника відділу
регіонального розвитку,
містобудівництва та архітектури
Дніпропетровської районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області, достовірно знаючи, що на
земельній ділянці, розташованій на
території тепличного комбінату в смт
Ювілейному Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, фактично
розпочато будівництво цеху з
виготовлення виробів із пластмас,
усвідомлюючи протиправність своїх дій,
керуючись корисливим мотивом,
направленим на отримання незаконної
грошової винагороди за неналежне
виконання своїх посадових обов'язків, 25
січня 2012 року приблизно о 13.20 год. у
своєму робочому кабінеті, що
знаходиться по вул. Фрунзе, 18 у смт
Ювілейному, діючи умисно,
використовуючи своє службове
становище всупереч інтересам служби та
положенням статей 6-8, 16, 19 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», Порядку
розробки містобудівної документації,
затвердженого наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 16 листопада 2011 року № 290, та
своїй Посадовій інструкції, отримав
від ОСОБА_7 12 000 грн у якості хабара за
неналежне виконання посадових
обов'язків, що виразилося у
безперешкодному підписанні та видачі
на руки листа від

25 січня 2012 року № 12-07/12 на адресу
Ювілейної селищної ради з пропозицією
про необхідність розробки детального
плану території під будівництво
згаданого цеху та неповідомлення про
факт самовільного будівництва
інспекції Державного
архітектурно-будівничого контролю в
Дніпропетровській області.

Крім того, там само і в той самий час
ОСОБА_6, маючи умисел на заволодіння
чужим майном шахрайським шляхом,
достовірно знаючи, що відповідно до ст.
31 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» проектна
документація на будівництво об'єктів
не потребує погодження з державними
органами, органами місцевого
самоуправління, їх посадовими особами,
юридичними особами, створеними такими
органами, шляхом приховування від
ОСОБА_7 цих відомостей отримав від
нього

6000 грн за погодження робочого проекту
будівництва цеху з виготовлення
виробів із пластмас на земельній
ділянці, розташованій на території
тепличного комбінату в смт Ювілейному.
Однак, виконавши всі дії, необхідні для
заволодіння чужим майном шахрайським
шляхом, не довів свого злочинного
умислу до кінця з незалежних від нього
причин, оскільки був затриманий
працівниками правоохоронних органів.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 жовтня

2013 року цей вирок районного суду
залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник порушує
питання про незаконність оскаржуваних
судових рішень через неправильне
застосування кримінального закону,
істотні порушення процесуального
закону та невідповідність
призначеного ОСОБА_6 покарання
тяжкості вчиненого злочину та його
особі унаслідок суворості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який заперечував проти
задоволення касаційної скарги та
просив залишити без зміни оскаржувані
судові рішення, перевіривши матеріали
кримінальної справи та обговоривши
доводи, наведені у скаргах, колегія
суддів дійшла висновку, що у
задоволенні касаційних скарг слід
відмовити на таких підставах.

За змістом касаційних скарг засуджений
та його захисник порушують питання про
перегляд судових рішень у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи,
однобічністю й неповнотою досудового
та судового слідства. Проте зазначені
обставини були предметом дослідження
судів першої та апеляційної інстанцій
і перегляду в касаційному порядку
відповідно до вимог ст. 398 КПК України
1960 року не підлягають, а отже, при
касаційному розгляді кримінальної
справи колегія суддів виходить із
фактичних обставин справи,
встановлених судом.

Як убачається з матеріалів справи,
доводи щодо невинуватості

ОСОБА_6 засуджений та його захисник
висловлювали під час розгляду справи
судами першої та апеляційної
інстанцій, які обґрунтовано визнали ці
доводи безпідставними. Свої висновки
щодо винуватості ОСОБА_6, із якими
погодилась і колегія суддів суду
касаційної інстанції, суд першої
інстанції належним чином умотивував у
постановленому судовому рішенні. Ці
висновки підтверджено доказами, які
суди ретельно перевірили та належним
чином оцінили.

Будь-яких даних, що ставили б під сумнів
достовірність наявних у справі
доказів, у тому числі показань
потерпілих та свідків, даних, наявних у
висновках експертиз та у протоколах
інших слідчих дій у справі, під час
перевірки матеріалів справи не
встановлено. Ці докази узгоджуються
між собою, а підстав вважати їх
недостовірними з матеріалів справи не
вбачається.

Твердження захисника про те, що явка з
повинною ОСОБА_6 та його визнавальні
показання протягом перших трьох днів
досудового слідства, не можна вважати
достовірними доказами, оскільки вони
були отримані унаслідок застосування
до засудженого з боку працівників
правоохоронних органів недозволених
методів слідства, спростовуються
матеріалами справи.

Такі твердження перевірялися під час
досудового слідства та були
спростовані в ході прокурорської
перевірки, за результатами якої
слідчим прокуратури
Дніпропетровського району було
винесено постанову від 21 вересня 2012
року про відмову у порушенні
кримінальної справи щодо ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за фактом
застосування психологічного та
фізичного впливу на ОСОБА_6 під час
документування хабара та
розслідування кримінальної справи за
відсутністю складу злочину.

Також спростовуються доводи захисника
про те, що аудіозаписи розмов ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 є недопустимими доказами, тому
що були здійсненні за ініціативою
останнього, оскільки з матеріалів
справи видно, що фіксування цих розмов
здійснювалось у результаті проведення
оперативно-технічних заходів в ході
проведення перевірки заяви ОСОБА_7 про
вимагання у нього хабара.

Також безпідставними є
доводи захисника про недопустимість у
якості доказів винуватості ОСОБА_6
показань ОСОБА_7 через їх
непослідовність, оскільки з матеріалів
справи вбачається, що протягом
досудового та судового слідства
показання цього свідка, який по суті є
хабародавцем, були послідовними,
логічними та незмінними.

Виходячи з фактичних
обставин справи, встановлених судами
першої та апеляційної інстанції та
сукупності доказів, наявних у
матеріалах справи, висновки судів про
наявність у діях ОСОБА_6 складів
злочинів та кваліфікація його дій за ч.
3 ст. 368 КК України та ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190
цього ж Кодексу є правильними та
обгрунтованими.

Крім того, доводи аналогічні наведеним
у касаційній скарзі, були наведені в
апеляції захисника, вони перевірялися
судом апеляційної інстанції та
обґрунтовано були визнані
безпідставними. Ухвала апеляційного
суду відповідає вимогам ст. 377 КПК
України 1960 року.

Разом з тим, доводи захисника про
невідповідність призначеного
покарання тяжкості вчиненого злочину
та особі засудженого унаслідок
суворості, є слушними.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, хоча й
послався, однак, на думку колегії
суддів, не в повній мірі врахував дані
про особу винного, який вперше
притягується до кримінальної
відповідальності, позитивно
характеризується за місцем проживання
та роботи, має незадовільний стан
здоров'я, що було визнано обставиною, що
пом'якшує його покарання, а також
відсутність обставин, які б обтяжували
покарання.

Крім того, суд належним чином не
врахував вік ОСОБА_6, конкретні
обставини справи та умови вчинення ним
злочинів, розмір отриманих в ході
злочинів коштів.

З урахуванням усіх цих обставин у
сукупності, колегія суддів вважає, що в
даному випадку виправлення
засудженого можливе без відбування
покарання, унаслідок чого необхідно
застосувати до нього положення статей
75, 76 КК України і звільнити ОСОБА_6 від
відбування покарання з випробуванням,
про що правильно зазначено у
касаційній скарзі захисника.

У зв'язку із застосуванням положень ст.
75 КК України додаткове покарання у виді
конфіскації майна виконанню не
підлягає.

Інших порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які
б перешкодили чи могли перешкодити
суду повно й усебічно розглянути
справу і постановити законне,
обґрунтоване та справедливе рішення, у
справі не встановлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960
року та п. 15

розділу ХІ «Перехідні положення» КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_5
задовольнити частково.

Вирок Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 21
травня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Дніпропетровської області від 17
жовтня 2013 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Застосувати до нього ст. 75 КК України і
звільнити від відбування призначеного
покарання з іспитовим строком
тривалістю 3 роки з покладенням на
нього відповідно до вимог ст. 76 КК
України обов'язків не виїжджати за межі
України на постійне проживання без
дозволу органів
кримінально-виконавчої інспекції,
повідомляти ці органи про зміну місця
проживання і роботи та періодично
з'являтися в ці органи для реєстрації.

На підставі ст. 77 КК України додаткове
покарання у виді конфіскації майна
засудженого, яке належить йому на праві
власності, не застосовувати.

У решті цей вирок залишити без зміни.

Судді:

_________________ С. С. Слинько____________________М. Й.
Вільгушинський_________________В. М.
Колесниченко