Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/1805/14-к
Провадження 1-кп/483/5/2015
ВИРОК
Іменем України
02 червня 2015 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000471 від 17 травня 2014 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Рівне Очаківського району Миколаївської області, є громадянином України, раніше не судимий, з повною загальною середньою освітою, одружений, працює слюсарем у товаристві з обмеженою відповідальністю «Племзавод ім. Шмідта», проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
В С Т А Н О В И В :
16 травня 2014 року приблизно о 19 год. 00 хв. ОСОБА_6 , знаходячись біля подвір`я будинку АДРЕСА_1 , на підґрунті неприязних відносин умисно наніс один удар своєю рукою по голові ОСОБА_5 , внаслідок чого останній, не втримавши рівновагу, впав спиною на землю, а ОСОБА_6 , сівши на ОСОБА_5 зверху, наніс останньому один удар в обличчя.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 в пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, винним себе не визнав та дав показання, що 16 травня 2014 року він разом зі своєю дружиною ОСОБА_8 , перебуваючи на подвір`ї їхнього домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , почули проїжджаючий повз автомобіль. Через кілька метрів автомобіль зупинився, поїхав назад і зупинився вже біля подвір`я обвинуваченого. З автомобіля його хтось покликав. Підійшовши, ОСОБА_6 побачив всередині автомобіля ОСОБА_5 та ще кількох чоловіків. ОСОБА_5 висловився на адресу ОСОБА_6 нецензурною лайкою, після чого останній попросив його поїхати. Натомість, ОСОБА_5 вийшов з машини та намагався влаштувати бійку. Так, він намагався вдарити обвинуваченого, однак останній ухилився. Після цього, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_5 один удар своєю правою рукою, від якого потерпілий впав спиною на землю. ОСОБА_6 хотів його підняти, однак в цей момент з автомобіля вибіг ОСОБА_9 та відштовхнув обвинуваченого, а ОСОБА_10 та ОСОБА_11 забрали ОСОБА_5 до автомобіля. Обвинувачений також показав, що ОСОБА_5 перебував в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчили його поведінка та хода. Цивільний позов обвинувачений не визнав.

Допитаний в судовому засіданні в якості потерпілого ОСОБА_5 показав, що 16 травня 2014 року приблизно о 18 год. 30 хв., він, проїжджаючи із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повз домоволодіння ОСОБА_6 , почув від останнього на свою адресу нецензурну лайку. Після цього він попросив зупинити автомобіль та здати назад. Він запитав в обвинуваченого про причини такої поведінки, на що ОСОБА_6 запропонував йому вийти з машини. Коли потерпілий вийшов, ОСОБА_6 безпричинно наніс йому один удар в обличчя. Чим саме був нанесений удар потерпілому невідомо. Від цього удару він впав спиною та потилицею на землю, а ОСОБА_6 , сівши на нього зверху наніс ще три - чотири удари правою та лівою руками. Потерпілий також пояснив, що в цей день він дійсно вживав алкогольні напої, оскільки напередодні в нього був день народження. Стан сп`яніння не перешкоджав йому контролювати свою поведінку, події того дня ОСОБА_5 добре пам`ятає.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що 16 травня 2014 року він разом із приятелями ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проїжджали повз домоволодіння ОСОБА_6 в с. Рівне Очаківського району. Сам ОСОБА_9 сидів за кермом належного потерпілому автомобіля, оскільки ОСОБА_5 в той день вживав алкогольні напої. Проїхавши будинок обвинуваченого, він почув, як останній щось крикнув у слід автомобілю. Свідок зупинив автомобіль та здав назад. ОСОБА_5 вийшов з автомобіля, після чого ОСОБА_6 наніс йому три удари в обличчя, від яких потерпілий впав, а обвинувачений наніс йому ще один удар. В цей час ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_5 , який лежав на спині, та побачив, що з носа та рота останнього йде кров. Ушкоджень в області лоба свідок не помітив.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 дав показання, що ввечері 16 травня 2014 року він разом із ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 їхали в с. Рівне Очаківського району. Автомобіль зупинився біля домоволодіння ОСОБА_6 , ОСОБА_5 вийшов. Що саме відбувалося свідок не бачив. Коли піднявся галас, він вийшов з автомобіля і побачив ОСОБА_5 , який лежав на землі. Звідки саме текла кров свідок сказати не може, хто кому і скільки ударів наносив він не бачив та не чув.

Свідок ОСОБА_11 під час допиту в судовому засіданні показав, що 16 травня 2014 року приблизно о 18 годині він із ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 їхав в с. Рівне Очаківському районі Миколаївської області. За кермом сидів ОСОБА_9 , на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_5 , позаду сидів він та ОСОБА_10 . Автомобіль зупинився, ОСОБА_5 вийшов. Приблизно через п`ять хвилин вийшов ОСОБА_9 . Що відбувалося на вулиці свідок не бачив, оскільки задні двері автомобіля виготовлені із суцільного металу, вікон немає. Коли свідок почув галас з вулиці, він разом із ОСОБА_10 вибігли на вулицю. ОСОБА_5 лежав на землі, на обличчі була кров. Предмета, яким міг бути нанесений удар, свідок не бачив, каміння лежало віддалік.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка дружина обвинуваченого ОСОБА_8 дала показання, що 16 травня 2014 року вона із чоловіком та дітьми перебувала на подвір`ї власного домоволодіння. З проїжджаючого повз автомобіля хтось окликнув ОСОБА_6 . Він вийшов на вулицю, а з автомобіля вийшов ОСОБА_5 . Про що вони розмовляли свідок не чула, побачила, як ОСОБА_6 ухилився, а потім наніс ОСОБА_5 один удар, від якого останній впав. В цей час з автомобіля вийшов ОСОБА_9 , а потім ще двоє чоловіків. Свідок викликала співробітників міліції.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_12 пояснив, що у потерпілого мав місце лінійний перелом, який міг утворитися від удару кулаком або взутою ногою. Оскільки місць застосування сили два, ймовірно, ударів було не менше двох. Щодо утворення отриманих ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного росту обличчям на випуклий предмет (каміння), експерт пояснив, що в такому разі мав би утворитися вдавлений перелом, а не лінійний.

Окрім показань свідків та пояснень експерта, в судовому засіданні досліджено зібрані в порядку ст. ст.84-86, 91-93 КПК України, письмові докази, а саме:

· протокол проведення слідчого експерименту від 13 червня 2014 року, під час якого ОСОБА_5 показав, як ОСОБА_6 , тримаючи в правій руці невідомий предмет, наніс удар в обличчя ОСОБА_5 , від якого останній впав потилицею на землю, після чого ОСОБА_6 , сидячи на ОСОБА_5 , наніс другий удар кулаком правої руки, третій удар кулаком лівої руки, четвертий удар кулаком правої руки (а.п. 72-75);

· протокол проведення слідчого експерименту від 26 червня 2014 року із фото таблицею (а.п. 76-83), під час якого ОСОБА_6 показав, як він, відбиваючи удар ОСОБА_5 , наніс удар правою долонею в обличчя ОСОБА_5 (а.п. 80), від якого ОСОБА_5 , зробивши крок назад, впав на землю та вдарився потилицею об камінь (а.п. 82); показав камінь, на який впав ОСОБА_5 (а.п. 81);

· висновок комісійної судово-медичної експертизи Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи №14 (19.02.2015р. 09.04.2015р.), згідно з яким ОСОБА_5 мав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у формі забиття головного мозку легкого ступеня, відкритого вдавленого перелому лобної кістки зліва, забитих ран спинки носа та лоба, перелому кісток носа. Вказані ушкодження спричинені дією тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею. Лінійна форма ран, характер перелому вказують на те, що травмуюча поверхня, скоріше за все, мала ребро. Близьке розташування ран відносно одна одної (не більше 5 см.), наявність однієї з ран в проекції перелому лобної кістки свідчить про те, що вони могли утворитися як від одного, так і від двох травматичних дій тупого предмету, який має ребро довжиною біля 5 см. Вказані тілесні ушкодження ОСОБА_5 не міг отримати внаслідок падіння з вертикального положення на спину, що супроводжувалося ударом об камінь, оскільки місцем прикладання сили є перенісся та надочноямкова область, а не потилична область. В той же час тілесні ушкодження могли утворитися одночасно внаслідок падіння з вертикального положення на грунт передньою частиною тіла, що супроводжувалося ударом обличчям об нерівну поверхню (каміння). Показання ОСОБА_5 про те, що тілесні ушкодження утворилися від удару ОСОБА_6 , внаслідок якого ОСОБА_5 впав, а ОСОБА_6 наніс три чотири удари в область голови ОСОБА_5 не відповідають характеру та кількості ушкоджень, які малися у ОСОБА_5 . Крім того, завдати перелом лобної кістки вдавленого характеру, як у ОСОБА_5 , в результаті удару рукою, стиснутою у кулак, неможливо (а.п. 105-121).

Досліджені під час судового розгляду письмові докази та показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , а також пояснення експерта ОСОБА_12 частково узгоджуються між собою, а також з показаннями, наданими обвинуваченим та потерпілим.

Так, суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_9 про те, що обвинувачений наніс ОСОБА_5 три удари, після яких останній впав, оскільки такі показання свідка спростовуються показаннями, наданими самим потерпілим, який пояснив, що впав від першого удару, нанесеного ОСОБА_6 , можливо, якимось предметом.

Показання потерпілого в тій частині, що після падіння на землю йому обвинуваченим було нанесено ще три-чотири удари не підтверджуються жодним доказом та спростовуються показаннями свідка ОСОБА_9 , який показав, що після падіння потерпілого обвинувачений наніс йому один удар. З огляду на розбіжності в показаннях потерпілого та свідка ОСОБА_9 щодо кількості ударів, завданих обвинуваченим після падіння ОСОБА_5 , суд застосовує ч. 3 ст. 62 Конституції України і тлумачить усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого на його користь.

Нанесення обвинуваченим одного удару потерпілому після того, як останній впав на землю, підтверджується показаннями як самого потерпілого, так і свідка ОСОБА_9 , а тому суд вважає ці обставини встановленими, а докази кладе в основу вироку.

З урахуванням викладеного, на підставі ч. 3 ст. 337 КПК України, суд виходить за межі висунутого обвинувачення та кваліфікує дії ОСОБА_6 , що виразилися в умисному нанесенні потерпілому двох ударів, які завдали фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень, за ч. 1 ст. 126 КК України.

Разом із тим, органом досудового розслідування дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження.

Однак, така кваліфікація не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

Так, стороною обвинувачення в якості доказу надано висновки експерта Очаківського міжрайонного відділення обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської облдержадміністрації ОСОБА_12 №62 від 19 червня 2014 року та №67 від 14 травня 2014 року та протоколи проведення слідчих експериментів від 13 червня 2014 року та від 26 червня 2014 року. Інших доказів стороною обвинувачення суду не надано. Так, огляд місця події не був проведений, відповідний протокол відсутній. Невідомий предмет, на наявність якого в руці обвинуваченого вказував потерпілий ОСОБА_5 , органом досудового розслідування не встановлений.

Висновки судово-медичного експерта №62 та №67 суд не бере до уваги з огляду на таке.

За змістом висновку експерта № 62, у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження відкрита черепно-мозкова травма, забиття головного мозку легкого ступеня, перелом лобної кістки, перелом кісток носа, пневмоцефалія, забиті рани спинки носа та лоба. Вказані ушкодження могли утворитися від не менше одного удару твердим тупим предметом, не виключено кулаком, взутою ногою, виключено при падінні на площині. За класифікацію ступеню тяжкості виявлені тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких.

З висновку вбачається, що обґрунтовану відповідь на питання слідчого щодо механізму утворення вказаних тілесних ушкоджень, а саме: чи могли виникнути тілесні ушкодження ОСОБА_5 від падіння на тверду рівну (випуклу) поверхню з положення стоячи, сидячи (з наданням прискорення або без такого), експертом не надано (а.п. 69).

Згідно з висновком експерта №67, слідчим було поставлено сім запитань, серед яких: «Як відносно до поверхні знаходилося тіло потерпілого ОСОБА_5 .?». Відповідь на вказане запитання у висновку відсутня.

Відповідно до п. 4.10 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 року за №255/791), підсумки у висновку експерта (акті) повинні бути результатом аналізу відомостей, що встановлені при проведенні експертизи. Вони повинні бути детальними і науково обґрунтованими.

Дослідивши висновки експерта Очаківського міжрайонного відділення обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської облдержадміністрації ОСОБА_12 №62 від 19 червня 2014 року та №67 від 14 липня 2014 року, суд встановив, що вони за змістом не відповідають вимогам п. 7 ч. 1 ст. 102 КПК України, оскільки не містять обґрунтованих відповідей на кожне поставлене запитання щодо механізму утворення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень.

Під час допиту в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_12 пояснив, що він виключає можливість утворення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти його власного росту, оскільки у ОСОБА_5 виявлений лінійний перелом лобної кістки, а не вдавлений, який міг би утворитися внаслідок падіння на випуклу поверхню (каміння).

Як вбачається з висновків експерта №62 та №67, йому для проведення дослідження було надано медичну карту стаціонарного хворого №4444/449 та спіральну комп`ютерну томографію ОСОБА_5 ..

Відсутність докладного опису проведених досліджень, у тому числі методів, застосованих у дослідженні, отриманих результатів та їх експертної оцінки, як того вимагає п. 6 ч. 1 ст. 102 КПК України, дає підстави для сумніву в достовірності їх висновків.

Відповідно до п. 3 Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 року за №256/792), з метою усунення протиріч між раніше проведеною експертизою та іншими матеріалами справи у випадку необґрунтованості висновків або сумнівів у правильності згаданої експертизи, на підставі ухвали суду, проводиться комісійна судово-медична експертиза.

Згідно з висновком члена судово-медичної комісії хірурга ОСОБА_13 , від 19 лютого 2015 року, на рентгенограмах черепа ОСОБА_5 від 16 травня 2014 року виявляється перелом лобної кістки зліва, вдавленого характеру овальної форми, у зв`язку із чим комісія прийшла до висновку, що вказаний перелом не міг утворитися від удару рукою, стиснутою у кулак (а.п. 119-120).

Висновок комісійної експертизи №14 відповідає за змістом вимогам ч. 1 ст. 102 КПК України та п.п.20-25 Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6, містить обґрунтовані відповіді на кожне поставлене запитання.

Оцінюючи докази щодо характеру та механізму утворення виявлених у потерпілого тяжких тілесних ушкоджень, суд застосовує практику Європейського Суду з Прав Людини, який у п.п. 48, 53 Рішення у справі «Мала проти України» (остаточне з 17 листопада 2014 року) відзначив, що «ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Суд відзначає важливість того, щоб органи влади наводили деталізовані та переконливі підстави своєї відмови приймати доказ, запропонований заявником, особливо коли такий доказ має істотну важливість для результатів провадження».

Зважаючи на те, що висновки експерта №62 та №67, надані стороною обвинувачення в якості доказів спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому шляхом нанесення обвинуваченим ударів рукою, стиснутою у кулак, не відповідають вимогам процесуального закону в частині обгрунтованості, що стало підставою для сумнівів захисника в їх достовірності, а одержаний на підставі ухвали суду за клопотанням сторони захисту висновок комісійної експертизи №14 про те, що завдання виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень рукою, стиснутою у кулак, неможливо, містить обґрунтовані відповіді на кожне поставлене перед комісією питання, складений повноважним органом, тобто відповідає принципам належності та допустимості доказів і спростовує попередні висновки експерта, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_6 та ступенем тяжкості виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, що є обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу злочину.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КПК України, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.

Призначаючи обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 126 КК України, суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує, що ОСОБА_6 вчинив злочин невеликої тяжкості, його особистість, зокрема те, що він є раніше не судимим, має постійне місце проживання та роботи, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а тому вважає, що призначення покарання в межах санкції частини 1 ст. 126 КК України відповідатиме закладеному в теорії кримінального права принципу справедливості та невідворотності покарання.

Розглядаючи клопотання захисника про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею його на поруки, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КК України, особу, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки.

Гіпотеза вказаної матеріально - правової норми передбачає наявність водночас двох умов, при настанні яких можливо звільнення особи від відповідальності та передача її на поруки. Однією з таких умов є, зокрема, щире каяття особи.

В судовому засіданні обвинувачений винним себе не визнав, розкаяння з приводу вчиненого не висловив, у зв`язку із чим суд вважає, що підстав для застосування норми ст. 47 КК України немає.

Відмовляючи в задоволенні цивільного позову, суд виходить з того, що прокурором під час судового розгляду не доведений той факт, що ушкодження, виявлені у потерпілого, які стали причиною його лікування та відповідних витрат держави, були нанесені саме обвинуваченим ОСОБА_6 ..

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 128 КПК України, цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.

Так, під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведений причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_6 та виявленими у потерпілого тілесними ушкодженнями.

Органом досудового розслідування не встановлено, чи спричинили нанесені обвинуваченим удари будь-які тілесні ушкодження на тілі потерпілого, які саме, ступінь їх тяжкості, витрати на лікування.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення заявленого прокурором цивільного позову.

Запобіжний захід обвинуваченому судом не обирався.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 337, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

В задоволенні цивільного позову прокурора в інтересах держави в особі департаменту фінансів Миколаївської міської ради відмовити.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_6 не обиралась.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: