Справа № 183/7201/14
№ 1-кп/183/77/15
В И Р О К
іменем України
24 квітня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Водяне Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, приватного підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:
17 вересня 2013 року близько 18 години 30 хвилин водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Lexus GS350», державний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Жуковського в с.Комінтерн Новомосковського району Дніпропетровської області.

В цей час навпроти будинку № 9 по вул.Жуковського в с.Комінтерн Новомосковського району ОСОБА_6 переходила проїжджу частину дороги з ліва на право відносно руху автомобіля «Lexus GS350», державний номер НОМЕР_1 .

Водій ОСОБА_5 виявивши, що пішохід ОСОБА_6 вийшла на проїзну частину дороги та наближається до смуги руху його автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості руху автомобіля «Lexus GS350», державний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме наїзд на пішохода.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів правої (з розвитком посттравматичної невропатії правого променевого нерва з вираженим порушенням функції правої кисті) та лівої плечових кісток, кісток тазу (лобкових кісток справа та зліва, сідничної кістки справа, крижової кістки), забиття головного мозку 1-го ступеню, забитих ран лобно-тім`яної області, на носі, лівій щоці, підборідді, слизовій оболонці верхньої губи, в області правого ліктьового суглобу, саден на животі, в області грудної клітини, голові, шиї, кистях, в області нижніх кінцівок, синів навколо очей, плечах, забиття шийного відділу хребта, які у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою стійкої втрати загальної працездатності від 10% до 33%.

Дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_5 вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, якою передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або небезпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

При цьому технічна можливість запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді для водія ОСОБА_5 обумовлювалася дотриманням ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що знаходилося в причинному зв`язку з настанням подій ДТП, та для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України не визнав та показав, що 17 вересня 2013 року близько 18 години 30 хвилин він керував автомобілем «Lexus GS350», державний номер НОМЕР_1 та рухався по вул.Жуковського в с.Комінтерн Новомосковського району зі сторони смт.Магдалинівка Дніпропетровської області в сторону м.Перещепине Новомосковського району. На зазначеній ділянці дороги він рухався приблизно зі швидкістю 60 км/год, оскільки перебував в населеному пункті та саме така швидкість є дозволеною, а в салоні автомобіля на передньому пасажирському сидінні перебував його син ОСОБА_8 . Приблизно на відстані 100 метрів зліва він побачив дівчину, яка почала переходити проїжджу частину, тому він зменшив швидкість до 50 км/год та подав звуковий сигнал, на що дівчина за 1 метр до розділової смуги зупинилася, а він продовжив рух, і тим самим збільшив швидкість, але не більше, ніж до 60 км/год. Однак, в момент наближення автомобіля, пішохід несподівано продовжила рух, внаслідок чого він не зміг вжити заходів до зупинки транспортного засобу, тому сталася дорожньо-транспортна пригода. Одразу після ДТП він викликав швидку допомогу та міліцію, на місці події не було жодного свідка, навіть по приїзду швидкої, дівчину не було кому перекласти до карети швидкої допомоги. Не дивлячись на невизнання своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, він надав всю необхідну допомогу для лікування потерпілої та сплатив їй 25000 грн. Однак, при цьому обвинувачений вважає, що саме недотримання потерпілою ОСОБА_6 вимог п. 4.7, 4.14 пп а) та б) Правил дорожнього руху України призвели до таких наслідків. Так, проїжджа частина в цьому місці не містить знаку пішохідного переходу, при переході проїжджої частини пішохід повинен був впевнитися у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, вона не повинна була несподівано виходити на проїжджу частину. Крім того, в цьому місці проїжджа частина містить дорожню розмітку, що розділяє дві смуги для проїзду в протилежних напрямках, тому пішоходу взагалі заборонено переходити проїжджу частину поза межами пішохідного переходу.

Потерпіла в судовому засіданні надала суду показання про те, що після дорожньо-транспортної пригоди цей день вона не пам`ятає, в її пам`яті залишився лише ранковий час, коли вона їздила до банку, жодної іншої події чи будь-якої деталі, яку б вона могла прив`язати до зазначеної дати, потерпіла не пам`ятає.

На підтвердження встановлених в судовому засіданні обставин судом були досліджені докази, а саме:

· показання свідка ОСОБА_9 про те, що в цей день (точну дату вона не пам`ятає) неподалік від огорожі будинку, де проживає, вона рубала дрова та побачила, що по дорозі на велосипеді проїжджає її знайомий - дядько потерпілої на ім`я ОСОБА_10 , з яким вона почала сваритися, тому вийшла з подвір`я. Дядько проїжджав на велосипеді з ліва на право перед нею. В цей час її погляд відволік автомобіль темного кольору, який рухався на дуже великій швидкості з права на ліво по відношенню до неї. Автомобіль вона помітила на відстані 4 двори (приблизно 100 метрів). Проводжаючи автомобіль поглядом, зліва від себе на відстані 4 двори (приблизно 100 метрів) вона бачила свою знайому ОСОБА_6 , яка переходила проїжджу частину від свого будинку на протилежну сторону, однак швидкість автомобіля була великою, все відбулося в декілька секунд, тому ОСОБА_6 не встигла перейти дорогу приблизно за 1 метр від правого узбіччя, де і стався наїзд. Після цього автомобіль не зупинився одразу, а продовжив рух, а вже потім заднім ходом водій скерував автомобіль до місця ДТП. При цьому свідок показала, що за кермом автомобіля вона бачила сина обвинуваченого - ОСОБА_8 , який вів себе дуже агресивно, кричав над потерпілою, щоб вона не вмирала. Також свідок надала показання про те, що ніякого звукового сигналу автомобіль не подавав та швидкість не зменшував;

· рапорт оперативного чергового про те, що 17.09.2013 року до чергової частини Новомосковського МВ надійшло повідомлення від ОСОБА_8 про здійснення наїзду на пішохода по вул.Жуковського в с.Комінтерн. (т.2 а.к.п. 9);

· протокол огляду місця події від 17.09.2013 року, схема до протоколу та фототаблиці до протоколу огляду (т.2 а.к.п. 10-18);

· довідка КЗ «Новомосковська ЦРЛ», відповідно до якої 17.09.2013 року о 19 .40 годині ОСОБА_6 була госпіталізована з різного роду травмами (т.2 а.к.п. 24);

· висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_5 , відповідно до якого останній не перебував у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (т.2 а.к.п. 23);

· свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Lexus GS350», державний номер НОМЕР_1 , відповідно до якого власником останнього являється ОСОБА_5 (т.2 а.к.п. 26);

· поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого цивільна відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «Lexus GS350», державний номер НОМЕР_1 , застрахований в міжобласній дирекції «Дніпро» АТ «Українська пожежно-страхова компанія» (т.2 а.к.п. 26)

· акт обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги на вул.Жуковського м.Перещепине, відповідно до якого в місті скоєння ДТП не виявлено недоліків в утриманні дороги, які сприяли скоєнню ДТП (т.2 а.к.п. 33);

· висновок судово-медичної експертизи № 725/15 від 16.11.2013 року, відповідно до якої тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 , у виді закритих переломів кісток тазу (лобкових кісток справа та зліва, сідничної кістки справа, крижової кістки), правої (з розвитком посттравматичної невропатії правого променевого нерва) та лівої плечових кісток, забиття головного мозку 1-го ступеню, забитих ран лобно-тім`яної області голови, на носі, лівій щоці, саднин на животі, в області грудної клітини, голові, шиї, кистях, в області нижніх кінцівок, синів навколо очей, плечах, забиття шийного відділу хребта, які призвели до розвитку травматичного шоку, у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день (т.2 а.к.п. 53-55);

· протокол проведення слідчого експерименту від 04.11.2013 року за участю водія ОСОБА_5 , в ході якого останній показав де він помітив дівчину, яка розпочала рух на проїжджій дорозі, потім місце, де зупинилися ОСОБА_6 після подачі ним звукового сигналу та зменшення швидкості руху, та як продовжила рух ОСОБА_6 після прискорення швидкості автомобіля (т.2 а.к.п. 66-68);

· протокол проведення слідчого експерименту від 05.09.2014 року за участю свідка ОСОБА_9 , в ході якого остання показала місце, з якого вона бачила, як ОСОБА_6 переходила проїжджу частину, місце де був здійснений наїзд на ОСОБА_6 , заміряно відстань, яку ОСОБА_6 подолала на проїжджій частині та з якою швидкістю (т.2 а.к.п. 100-104);

· висновок комісійної судово-автотехнічної експертизи № 70/27-624 від 10.10.2014 року, відповідно до якої в заданій дорожній обстановці, за показаннями свідка ОСОБА_9 , водій автомобіля «Lexus GS350», державний номер НОМЕР_1 , повинен діяти у відповідності до п.п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Lexus GS350», державний номер НОМЕР_1 не відповідали вимогам п. 12.3 та 12.4 ПДР України, а невідповідність дій водія ОСОБА_5 вимогам п.12.3 ПДР України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даного ДТП, при заданих вихідних даних свідком ОСОБА_9 , водій автомобіля «Lexus GS350», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом своєчасного екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду (т.2 ак.п. 108-110);

· висновок судово-медичної експертизи № 936/27 від 23.10.2014 року, у відповідності до якої тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 , у виді закритих переломів правої (з розвитком посттравматичної невропатії правого променевого нерва з вираженим порушенням функції правої кисті) та лівої плечових кісток, кісток тазу (лобкових кісток справа та зліва, сідничної кістки справа, крижової кістки), забиття головного мозку 1-го ступеню, забитих ран лобно-тім`яної області, на носі, лівій щоці, підборідді, слизовій оболонці верхньої губи, в області правого ліктьового суглобу, саден на животі, в області грудної клітини, голові, шиї, кистях, в області нижніх кінцівок, синів навколо очей, плечах, забиття шийного відділу хребта, які у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою стійкої втрати загальної працездатності від 10% до 33%. Всі тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів при автомобільній травмі (т.2 а.к.п.117-118).

Показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не мають доказового значення для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, оскільки ці свідки не були безпосередніми очевидцями ДТП.

Показання свідка ОСОБА_14 про те, що він бачив автомобіль «Lexus GS350», державний номер НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 80 км/год та бачив, де стояла ОСОБА_6 , бачив сам момент ДТП також не містять ніякого доказового значення, виходячи з наступного.

Так, виходячи з показань свідка ОСОБА_8 та обвинуваченого, останній рухався на зазначеній дільниці дороги зі швидкістю 60 км/год, таку швидкість вони визначали візуально з показань спідометру, перебуваючи в салоні автомобіля. Як в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду кримінального провадження, не надано допустимих доказів про те, що такий швидкісний режим був перевищений водієм, оскільки обвинувачений надав суду показання про те, що автомобіль обладнаний засобами протибуксування колес, в зв`язку з чим при огляді місця ДТП не виявлений гальмівний шлях, а отже експертним шляхом не встановлена швидкість руху автомобіля перед зіткненням. Крім того, в причинному зв`язку з настанням ДТП знаходиться невідповідність дій водія ОСОБА_5 вимогам п.12.3 ПДР України, яким передбачено що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або небезпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Показання свідка ОСОБА_8 та обвинуваченого свідчать про те, що вони рухаючись по вул.Жуковського в с.Комінтерн приблизно за 100 метрів побачили дівчину, яка вже вийшла на проїжджу частину, тому при виникненні перешкоди, що рухалася, ОСОБА_5 вжив заходів для зменшення швидкості та подав звуковий сигнал.

В даному випадку судом встановлений момент виникнення для водія ОСОБА_5 перешкоди у виді пішохода. Вихід пішохода ОСОБА_6 на проїжджу частину зліва та її рух на право відносно автомобіля об`єктивно був виявлений водієм ОСОБА_5 , внаслідок чого він зобов`язаний був виконати вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України. Обвинувачений зазначає, що вжив заходів для зменшення швидкості в момент виявлення перешкоди виходу потерпілої ОСОБА_6 на проїжджу частину, що свідчить про те, що він об`єктивно спроможний був виявити таку перешкоду, рухаючись в населеному пункті зі швидкістю 60 км/год. Його дії обумовлювалися виконанням вимог п.12.3 ПДР України, тобто останній повинен був вжити заходів до зупинки транспортного засобу або небезпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Таких заходів обвинуваченим вжито не було. В свою чергу, суду не надано доказів про те, що потерпіла створила небезпеку для водія ОСОБА_5 та мала більше можливостей уникнути наїзду, зупинившись на проїжджій частині.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд, керуючись ст. 65 КК України, враховує, що ОСОБА_5 вчинив неумисний злочин, який законом віднесено до злочину невеликої тяжкості.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, займається суспільно-корисною працею, раніше не був судимий, на обліку у лікарів психіатра, фтизіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, обтяжуючих покарання, судом не встановлено.

Обставин, пом`якшуючих покарання, судом також не встановлено.

Характер скоєного злочину, особа обвинуваченого, його ставлення до скоєного, свідчать про необхідність призначення покарання, співрозмірного скоєному, в даному випадку, до обвинуваченого може бути застосоване покарання у вигляді арешту.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений активно сприяв розслідуванню кримінального правопорушення та фактично відшкодував потерпілій понесені нею витрати на лікування, суд не може прийняти як пом`якшуючі покарання обставини, оскільки судом не встановлено щирого каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, як і не встановлено щирого осуду своєї поведінки, висловлення жалю з приводу вчиненого, бажання виправити ситуацію, що склалася, а також готовності підлягати кримінальній відповідальності.

Навпаки, судом встановлене безпідставне затягування досудового розслідування, при якому була втрачена можливість швидкого встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, втрачена можливість чіткого, детального та послідовного відтворення обставин події свідками та безпосередніми очевидцями ДТП.

Також суд вважає за доцільне застосувати і додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний період.

З урахуванням вимог ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, таке покарання буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Потерпілою ОСОБА_6 був пред`явлений позов до ОСОБА_5 про відшкодування спричиненої майнової шкоди у розмірі 2717,73 грн. (т.1 а.к.п. 23-26) та спричиненої моральної шкоди у розмірі 197316 грн. (т.1 а.к.п. 80-83).

В судовому засіданні цивільний позивач позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

Вирішуючи позов в частині стягнення спричиненої майнової шкоди слід звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодовування при настанні страхового випадку за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції яка діяла на момент укладення зазначеного договору (полісу).

Статтею 6 вказаного закону визначено, що страховий випадок є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам, під час ДТП яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до вимог ст.35 закону для отримання страхового відшкодування за шкоду спричинену внаслідок ДТП, особа яка має право на відшкодування повинна подати страховику або МТСБ України відповідну заяву, до якої додати необхідні документи, перелік яких визначений цим законом.

Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа яка зареєструвала свою цивільну відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою якщо цього відшкодування буде недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди.

Таким чином, відсутність вимоги до страховика, є порушенням вимог спеціального закону, який регулює дані правовідносини та порушенням постанови №4 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», а тому позов ОСОБА_6 в цій частині пред`явлений передчасно. Страхова компанія після виконання потерпілою стороною вимоги про надання документів, встановлених Законом, зобов`язане відшкодувати потерпілій стороні суму страхового відшкодування в межах встановленого страхового ліміту, а в даному випадку відсутній спір щодо розміру страхового відшкодування та відмови у його виплаті.

При вирішенні питання про стягнення спричиненої моральної шкоди, внаслідок ушкодження здоров`я, суд дійшов до такого висновку.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, що її спричинила.

У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того, згідно роз`яснень, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 9 вказаної Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи характер спричинених тілесних ушкоджень, яких ОСОБА_6 зазнала в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а також враховуючи тривалість реабілітаційного періоду і можливість відновлення попереднього стану цивільного позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача спричинену моральну шкоду, розмір якої визначений проведеною психологічною експертизою (т.1 а.к.п. 84-94).

При цьому суд погоджується з розрахунком суми грошової компенсації моральної шкоди, виходячи з поняття «грубої необережності» спричинювача шкоди ОСОБА_5 .

Поняття «груба необережність» є виключно оціночним, не впливає на наявність суб`єктивної сторони злочину, яка вже встановлена судом, тому розмір спричиненої моральної шкоди потерпілій, в даному випадку, слід розраховувати, виходячи саме з таких підстав, на які вказав експерт при проведенні спеціального виду експертизи.

Аналізуючи викладене, суд, з урахуванням відшкодування шкоди у розмірі 25000 грн., вважає за необхідне стягнути з цивільного відповідача на користь цивільного позивача спричинену моральну шкоду у розмірі 162 мінімальні заробітні плати, що за підрахунком суду складає 172316 грн. (1218грн. х162-25000 грн.= 172316 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 375 КПК України, суд,-

з а с у д и в :
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 спричинену моральну шкоду у розмірі 172316 грн. (сто сімдесят дві тисячі триста шістнадцять грн.)

Речові докази по кримінальному провадженню: автомобіль «Lexus GS350», державний номер НОМЕР_1 залишити обвинуваченому ОСОБА_5 , кофту, пару тапочок повернути потерпілій ОСОБА_6 , резинку від автомобіля та фрагмент кріплення номерного знаку автомобіля повернути обвинуваченому ОСОБА_5 .

Копію вироку вручити обвинуваченому негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1