У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_15,
суддів ОСОБА_16, ОСОБА_17,
за участю: прокурораОСОБА_18,
засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_6,
при секретарі ОСОБА_19
розглянула в судовому засіданні 5 березня 2015 року у м. Києві кримінальне провадження № 0000013 за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 жовтня 2014 року.

Цим вироком

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця м. Києва, не судимого,

засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 жовтня 2014 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 16 травня 2012 року о 12 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1, за попередньою змовою з невстановленими слідством особами вчинили розбійний напад на ОСОБА_8 із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров'я потерпілого, спричинивши йому середньої тяжкості тілесні ушкодження. При цьому ОСОБА_5 завдав декілька ударів бейсбольною битою по голові та удари руками по обличчю та різним частинам тіла ОСОБА_8, від чого останній втратив орієнтацію та впав на підлогу, після чого, подолавши його волю до опору, незаконно заволодів майном ОСОБА_8: трьома мобільними телефонами та коштами у сумі 150 000 грн, завдавши потерпілому матеріальної шкоди у великих розмірах на загальну суму 167 265 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та відсутність доказів його винуватості у вчиненні злочинів, за які його засуджено. Указує на наявність у нього алібі, яке підтверджують свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10, а суд безпідставно не взяв до уваги. Просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду. Стверджує, що належних доказів винуватості його підзахисного матеріали провадження не містять. Указує, що потерпілий ОСОБА_8, свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 не змогли впевнено впізнати ОСОБА_5 як особу на ім'я ОСОБА_5, з якою ОСОБА_12 уклала договір оренди квартири та який вчинив розбійний напад на ОСОБА_8 Просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_5, надані ним дистанційно у режимі відеоконференції, та захисника ОСОБА_6, які підтримали касаційні скарги, думку прокурора, який вважав судові рішення обґрунтованими та просив залишити їх без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Цих вимог закону дотримано не було, внаслідок чого істотно порушено норми КПК України, що перешкодило суду прийняти законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.

З вироку убачається, що суд, обґрунтовуючи доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні за попередньою змовою групою осіб розбійного нападу, спрямованого на заволодіння майном у великому розмірі, послався насамперед на показання потерпілого та свідків, які його упізнали, потерпілий ОСОБА_8 - як особу, яка вчинила на нього розбійний напад, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - як особу, з якою ОСОБА_12 був укладений договір оренди квартири АДРЕСА_1.

При цьому з матеріалів провадження убачається, що у суді потерпілий ОСОБА_8 не зміг чітко ствердити, що підсудний ОСОБА_5 є особою, яка вчинила розбійний напад. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що підсудний на 90 % схожий на особу на ім'я ОСОБА_5, з якою ОСОБА_12 уклала договір оренди вищевказаної квартири.

Згідно з даними висновку Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 12.07.2013 року № 167/1 є неможливим встановити факт, що договір оренди нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1, який був укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_14, та акт прийому-передачі цього приміщення підписані саме ОСОБА_5 З тих же підстав 23.09.2013 року за № 8249/8250/13-32 повернуто без виконання матеріали провадження з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Матеріали провадження не містять доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_5 у приміщенні за адресою АДРЕСА_1.

Отже, у вироку не наведено належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 являється тієї особою, яка вчинила на ОСОБА_8 розбійний напад, що саме він уклав з ОСОБА_12 договір оренди квартири АДРЕСА_1, і що йому належав номер телефону НОМЕР_1.

Зазначене потребує додаткової перевірки, оскільки свідчить про неповноту судового розгляду, яка у даному випадку потягла неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення кримінального процесуального закону, оскільки обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного злочину є не належним чином умотивованим та передчасним, внаслідок чого підлягає ретельній перевірці та оцінці відповідно до вимог діючого законодавства.

Тому судові рішення підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. При новому розгляді суду слід урахувати наведене у даній ухвалі, належним чином перевірити доводи, надані ОСОБА_5 на свій захист, та у разі підтвердження його винуватості прийняти рішення, яке б відповідало вимогам закону.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17