Кримінальне провадження № 703/5945/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

тапредставника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Смілі кримінальне провадження № 0001315 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла, а жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дочку Єлизавету, офіційно не працюючого, не судимого:

за ч. 1 ст. 190 КК України,-

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 у невстановлений день та час в лютому 2014 року, за адресою АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіти чужим майном, шляхом зловживання довірою потерпілого та завідомо не маючи наміру виконувати взятих на себе зобов`язань, під приводом надання своїх послуги по підбору та придбанню меблів, побутової техніки та будівельних матеріалів, заволодів грошима потерпілого ОСОБА_5 в сумі 55 320 грн., які той добровільно передав, будучи помилково впевненим в його правомірності і добросовісності, чим потерпілому спричинено матеріальної шкоди на вказану суму.

Дії обвинуваченого судом кваліфіковані як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), за що передбачена відповідальність відповідно до вимог ч. 1 ст. 190 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 винним себе не визнав, надав суду показання, що на початку 2014 року займався організацією ремонту у потерпілого вдома. Коли частина ремонтних робіт була виконана, та він почув, що ОСОБА_7 має намір придбавати меблі і побутову техніку, то запропонував свої посередницькі послуги, але отримавши кошти втратив їх, тому не зміг виконати свої обов`язки. Шкодує, що так сталося, та готовий відшкодовувати завдану потерпілому шкоду.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим своєї провини, його винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України підтверджується зібраними доказами, належним чином дослідженими судом:

- показаннями потерпілого ОСОБА_5 про те, що в лютому 2014 року ОСОБА_4 організовував у нього вдома ремонтні роботи, для чого отримав 35 000 грн. Дізнавшись, що вони планують придбавати меблі на кухню а також побутову техніку, обвинувачений почав запевнювати його, що він може замовити та доставити все необхідне на значно вигідніших умовах, а тому він погодився, та декілька раз давав обвинуваченому кошти на придбання оговореного майна. Проте, через деякий час ремонтні роботи припинились, а обумовлені меблі та побутову техніку обвинувачений так і не доставив. На його неодноразові звернення ОСОБА_4 весь час вигадував якісь відмовки, казав, що скоро все буде, повідомляв, що вже сплатив гроші поставщикам, проте жодних документів, які б це підтверджували не надав. За весь час вони сплатили йому 107 920 грн., що підтверджується двома розписками від 25 лютого та від 10 квітня 2014 року, проте обумовлені роботи він виконав лише на 52 600 грн. Вже після звернення до правоохоронних органів, він сказав, що ніби то втратив гроші.

- показаннями свідка ОСОБА_8 аналогічного змісту.

- показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що лютому 2014 року у квартирі ОСОБА_7 , з якими вона товаришує, почались ремонтні роботи, якими керував ОСОБА_4 .. Також ОСОБА_7 розповідали, що через обвинуваченого замовили меблі та побутову техніку, заплативши йому гроші. В квітні ремонтні роботи припинились, а меблі і побутову техніку так і не привезли.

- аналогічними показаннями свідка ОСОБА_10 , що проживає по сусідству з ОСОБА_5

- показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що на початку березня 2014 року ОСОБА_4 найняв його для виконання ремонтних робіт у квартирі потерпілого. За частину виконаних робіт ОСОБА_12 з ним розрахувався. Потім почали виникати постійні непорозуміння із будівельними матеріалами, ОСОБА_4 весь час затримував замовлення на будматеріали, у нього складалось враження, що грошей у обвинуваченого не було, хоча від потерпілого на той час він їх уже отримав. Крім того, повідомив, що вже після того, як було розпочато ремонтні роботи, він чув як ОСОБА_4 дізнавшись, що ОСОБА_5 має намір придбавати меблі та побутову техніку, почав запевняти що може придбати все необхідне на значно вигідніших умовах, на що ОСОБА_5 погодився. Ремонтні роботи в повному обсязі він так і не завершив, оскільки ОСОБА_4 перестав йому платити, та меблів і побутової техніки він також у квартирі потерпілого не бачив.

- даними договору про надання послуг від 28 лютого 2014 року, укладеного між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 згідно якого останній як виконавець зобов`язався виконати ремонт за адресою АДРЕСА_2 (а.п.63);

- даними клієнтського витягу по депозитному банківському рахунку ОСОБА_5 , згідно якого 11 лютого 2014 року ОСОБА_5 зняв зі свого рахунку 61 218 грн.(а.п. 60-61);

- даними розписки від 25 лютого 2014 року, згідно якої ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 гроші в сумі 29 600 грн. для здійснення ремонту за адресою АДРЕСА_2 (а.п.62);

- даними розписки від 10 квітня 2014 року, згідно якої ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 гроші в сумі 43 320 грн. на придбання меблів і побутової техніки та 35 000 грн. на придбання необхідних матеріалів та оплату його роботи(а.с.58-59).

Доводи обвинуваченого, що він не мав умислу на заволодіння чужими грошима, а не виконав свої зобов`язання з причин втрати грошей, судом оцінюються як такі, що не відповідають обставинам провадження. Так свідок ОСОБА_11 , як і свідок ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_5 суду повідомили, що саме ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_5 свої послуги щодо придбання меблі та побутової техніки, при цьому ОСОБА_4 у спілкуванні з ОСОБА_5 зазначав про існування можливостей придбати товари на значно вигідніших умовах, хоча об`єктивно такої можливості не мав. Так, він не був приватним підприємцем, який має право займатись відповідним видом діяльності, та жодних договорів з поставниками відповідних товарів про отримання таких товарів на особливих умовах у нього укладено не було, що об`єктивно вказує на відсутність можливості ОСОБА_4 виконати ті обов`язки перед ОСОБА_5 , під приводом виконання яких, він отримував від нього кошти.

Показання ОСОБА_4 з приводу того, що надані йому потерпілим гроші він втратив, суд оцінює критично, оскільки така версія висунута обвинуваченим, жодним чином не підтверджується, сума коштів яку обвинувачений ніби то втратив є значною, проте до правоохоронних органів він не звертався та не вживав ніяких заходів до їх повернення, при цьому потерпілого про дані обставини не повідомляв, а вказав про такі обставини лише після звернення потерпілого до правоохоронних органів, що явно вказує на надуманість такої версії.

Таким чином, на думку суду посилання обвинуваченого, на відсутність у нього умислу на вчинення відповідного кримінального правопорушення є безпідставними та викликаними бажанням уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Враховуючи наявність достатньої кількості доказів досліджених під час судового розгляду, що виключають будь-які сумніви та підтверджують вину обвинуваченого, суд вважає, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення було повністю доведено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину в межах пред`явленого обвинувачення

В якості пом`якшуючої покарання обвинуваченого обставини суд враховує перебування на його утриманні малолітньої дитини, а обставин, що обтяжують його покарання, суд не вбачає.

Призначаючи покарання, суд приймає до уваги характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України класифікується як злочин невеликої тяжкості; обставини справи, а саме те, що діями обвинуваченого потерпілому спричинено матеріальну шкоду, що є суттєвою; особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, що враховано судом, як обставина, що пом`якшує його покарання, не являється інвалідом І-ІІ групи та повідомив суд, що не являться військовослужбовцем строкової служби. З урахуванням наведених обставин, на думку суду, застосування до обвинуваченого покарання, пов`язаного з перерахуванням коштів до бюджету держави, затягуватиме процес відшкодування матеріальної шкоди потерпілим, а тому не відповідатиме принципам справедливості; в свою чергу, призначення ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі, з урахуванням його особи, та сімейного стану - є занадто суворим та не відповідатиме принципу необхідності і достатності призначеного покарання. На думку суду, виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину можливе лише при залученні його до безоплатних суспільно корисних робіт, що можливо при призначенні покарання у виді громадських робіт, заборон щодо застосування яких до обвинуваченого немає, а тому у даному випадку з покарань, передбачених санкцією ч. 1 ст. 190 КК України слід застосувати покарання саме у виді громадських робіт.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 в частині відшкодування на його користь матеріальної шкоди в сумі 55 320 грн. підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки матеріальну шкоду йому завдано винними протиправними діями ОСОБА_4 , та сума заявлених вимог підтверджується дослідженими судом доказами.

Крім того потерпілим заявлено цивільний позов щодо стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн., та витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги в сумі 1 000 грн.

Витрати на надання правової допомоги підтверджуються квитанцією адвоката ОСОБА_6 № 15-14 на суму 1 000 грн. (а.п. 90). Такі витрати вмотивовані, є співмірними а тому на думку суду підлягають стягненню з обвинуваченого.

При наявності моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях, пов`язаних з дискомфортом побутових умов проживання потерпілого, що виникли в наслідок дії обвинуваченого, позивач не довів суду наявності моральної шкоди в заявленому обсязі, яка є явно завищеною, та не відповідає тим обставинам що встановлені судом, тому суд, враховуючи принципи моральності, співмірності та достатності, а також матеріальне становище обвинуваченого, задовольняє дані вимоги частково в сумі 5 000 грн.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженню відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374 КПК України, суд,-

з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України і призначити покарання у виді 200 (двухсот) годин громадських робіт.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у сумі 55 320 грн., моральну шкоду в сумі 5 000 грн., а також витрати на надання йому правової допомоги в сумі 1 000 грн.

Речові докази по справі оригінали розписок, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу, залишити попередній особисте зобов`язання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Черкаської області через міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1