АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №610/4671/13-к Головуючий у суді 1 інстанції
Провадження № 11кп/790/423/15 ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.122 КК України
У Х В А Л А
Іменем України
26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

здійснивши у місті Харкові, у приміщенні суду, у відкритому судовому засіданні апеляційний розгляд у кримінальному провадженні №0000995 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , прокурора ОСОБА_12 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 10 грудня 2014 року стосовно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , а зареєстрованого по АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною вищою освітою, без визначеного роду занять, раніше не засуджувався, який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, та

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з базовою вищою освітою, без визначеного роду занять, раніше не засуджувався, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-

В с т а н о в и л а:
Балаклійський районний суд Харківської області 12 грудня 2014 року ухвалив вирок, визнав винуватим ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, а ОСОБА_11 - ч.1 ст.122 КК України.

Призначено ОСОБА_10 за ч.1 ст.296 КК України обмеження волі на 1 рік, за ч.1 ст.122 КК України обмеження волі на 2 роки, а на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання два роки обмеження волі.

Ухвалено в силу ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного обмеження волі з випробуванням на 2 роки, поклавши на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання.

Сидорову ОСОБА_13 призначено за ч.1 ст.122 КК України покарання у вигляді обмеження волі на 3 роки та ухвалено на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням на 2 роки, поклавши обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання.

Постановлено стягнути з обвинувачених солідарно на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування заподіяних матеріальних збитків 4978 гривень 72 копійки, моральної шкоди 20 тисяч гривень.

Також ухвалено стягнути в якості процесуальних витрат з кожного із обвинувачених на користь ОСОБА_14 по 2 тисячі гривень, з ОСОБА_10 на користь держави 880 гривень 20 копійок і 1271 гривню 40 копійок.

Як вбачається із формулювання обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, 1 травня 2013 року, увечері, ОСОБА_10 , перебуваючи у місті Балаклії Харківської області, неподалік перехрестя вулиць Куйбишева та Леніна, діючи з хуліганських спонукань, умисно та протиправно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, головою ударив ОСОБА_14 в обличчя, заподіявши йому тілесні ушкодження, а також декілька разів ударив ногою по автомобілю «ВАЗ 21213», яким користувався потерпілий, внаслідок чого пошкодив транспортний засіб.

Через деякий час, цього ж вечора, ОСОБА_10 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, спільно із ОСОБА_11 . біля будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно та протиправно, в процесі сварки, що виникла на ґрунті неприязних стосунків, з метою спричинення тілесних ушкоджень завдали ОСОБА_14 численні удари руками та ногами в голову та інші частини тіла, заподіявши середньої тяжкості тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у формі забою головного мозку середнього ступеню тяжкості із формуванням контузійно-геморагічного вогнища полюсних відділів лівої лобної долі головного мозку, формуванням забитих ран, синців, саден на голові.

В апеляційних скаргах обвинувачені просять скасувати вирок і закрити кримінальне провадження, а посилаються вони на те, що у судовому рішенні не дана належна оцінка доказам, висновки суду про вчинення ними злочинів не ґрунтуються на об`єктивних даних, безпідставно, всупереч вимогам закону задоволений цивільний позов та стягнуті процесуальні витрати. Сидоров ОСОБА_15 додатково вказує на неконкретність формулювання обвинувачення, яке торкається хуліганства.

Прокурор ОСОБА_12 змінила свою апеляційну скаргу, наполягає на скасуванні судового рішення та призначенні нового розгляду у суді першої інстанції. На думку цього апелянта, вирок не є обґрунтованим та вмотивованим, оскільки суд не оцінив належним чином докази, а тільки перерахував їх, при наявності суперечливих доказів стосовно тілесних ушкоджень не зазначив, чому він взяв до уваги одні докази і відкинув інші, не обговорювалось питання про допит в судовому засіданні експертів.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисника, прокурора, потерпілого та його представника, а всі вони вбачали підстави для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши обґрунтування вимог апелянтів, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок.

Так, ст.9 КПК України передбачено, що суд та службові особи органів державної влади, які мають відношення до здійснення кримінального провадження, повинні неухильно дотримуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч.1 ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбачену цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

На підставі положень ст.ст.20, 42 КПК України обвинувачений має право на захист, в тому числі знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення.

Обвинувальний акт повинен містити формулювання обвинувачення, як і у мотивувальній частині вироку зазначається у разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини ті мотивів кримінального правопорушення - ст.ст.291, 374 КПК України.

В силу ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Окрім цього, згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Що ж до змісту вироку, то у разі визнання особи винуватою в його мотивувальній частині поряд з іншими відомостями зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, як це передбачено ч.3 ст.374 КПК України.

Проте при здійсненні кримінального провадження стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_10 суд порушив наведені норми кримінального процесуального закону.

Так, в мотивувальній частині вироку вказано, що вина обвинувачених підтверджена двома висновками судово-медичних експертиз: №299-КЕ/2013 від 9 вересня 2013 року та №306-КЕ/2013 від 10 вересня 2013 року про встановлення у потерпілого черепно-мозкової травми - тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Проте суд не уточнює, наявність яких саме обставин він мотивує, оскільки ОСОБА_10 обвинувачується у заподіянні ОСОБА_14 тілесних ушкоджень як на перехресті вулиць із хуліганських спонукань, так і пізніше під час сварки.

Більше того, суд не вжив всіх необхідних заходів для належного дослідження та оцінки не тільки цих експертних висновків, але й підсумків експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз ХОБСМЕ №160-КЕ/2014 від 18 вересня 2014 року вони тільки перераховані у судовому рішенні. На той же час ствердження зазначених експертиз в значній мірі, в тому числі щодо встановлення тілесних ушкоджень та визначення їх ступеня тяжкості, являються неповними і суперечливими. Під час судового розгляду не обговорювалась необхідність допиту в судовому засіданні експертів.

Суд не обґрунтував достатніми доказами свій висновок стосовно прояву ОСОБА_10 особливої зухвалістю при вчиненні хуліганських дій, що під час порушення громадського порядку були заподіяні потерпілому тілесні ушкодження, пошкоджено майно.

Формулювання обвинувачення, яке містив обвинувальний акт, а потім суд зазначив його в мотивувальній частині вироку і визнав доведеним, викладено в частині обставин діяння ОСОБА_10 на перехресті вулиць Куйбишева та Леніна міста Балаклії нечітко та неоднозначно.

Зокрема, із формулювання обвинувачення не вбачається, які ж саме тілесні ушкодження та якої ступені тяжкості спричинив обвинувачений потерпілому, неконкретизовані і пошкодження автомобіля, розмір заподіяної матеріальної шкоди, хоча ОСОБА_10 визнано винуватим у грубому порушенні громадського порядку, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Ці недоліки судового розгляду обмежили можливості ОСОБА_10 захищатись передбаченими законом засобами від обвинувачення, порушили право обвинуваченого на захист, свідчать про недотримання положень підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Таким чином, при здійсненні судового провадження відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_10 допущені не тільки істотні порушення кримінального процесуального закону, але й має місце неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

Отже, всупереч ст.370 КПК України судове рішення не є законним, обґрунтованим та вмотивованим, згідно ч.1 ст.409, ст.412, п.1 ч.1 ст.415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:
Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 10 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_16 ОСОБА_3