У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого

Синявського О.Г.,

суддів

Косарєва В.І. і Ковтюк Є.І.,

за участю прокурора

Вергізової Л.А.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 26 серпня 2008 року кримінальну справу
за касаційною скаргою потерпілого
ОСОБА_1 на вирок Жовківського районного
суду Львівської області від 5 лютого 2007 року, яким засуджено

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

громадянина України,

раніше не судимого,

- за ч.3 ст.189 КК України на 5 років позбавлення волі;

за ст.386 КК України до 6 місяців арешту, а за сукупністю злочинів на
підставі ст.70 КК України остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі
строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2
звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки
та з покладенням на нього певних обов'язків відповідно до ст.76 КК України.

Дроботія Володимира Ярославовича,

ІНФОРМАЦІЯ_2 народження,

громадянина України,

раніше не судимого,

- за
ст.198 КК України на 2 роки
позбавлення волі.

На підставі
ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання з
іспитовим строком на 1 рік та з
покладенням на нього певних обов'язків відповідно до ст.76 КК України.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_3 народження,

громадянина України,

раніше не судимого,

- за
ст.198 КК України на 2 роки
позбавлення волі.

На підставі
ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з
іспитовим строком на 1 рік та з
покладенням на нього певних обов'язків відповідно до ст.76 КК України.

Ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 5 червня 2007 року вирок залишено
без зміни.

Згідно з вироком
суду, ОСОБА_2 визнано винним і засуджено за те, що він 30.03.2002р., через
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та з невстановленими слідством особами, вимагали у ОСОБА_1
передачі 1300 доларів США за повернення останньому викраденого у нього
23.02.2002 р. автомобіля марки “Мерседес”.

Крім того,
ОСОБА_2 засуджено за те, що він в період з липня 2002р. по 28 квітня 2003р.,
знаходячись неодноразово в с.Потеличі Жовківського району Львівської області в
будинку ОСОБА_1 на вул. Зелена, 20, разом з невстановленими слідством особами,
примушував останнього до дачі завідомо неправдивих показів шляхом погрози
насильством, знищенням майна потерпілого та його близьких родичів.

Вироком суду
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано винними і
засуджено за те, що вони 30.03.2002р., вчинили заздалегідь не обіцяне придбання
та зберігання майна потерпілого ОСОБА_1, завідомо здобутого злочинним шляхом,
за обставин викладених у вироку.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_1 просить
судові рішення щодо ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 скасувати у зв'язку з
неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного
покарання тяжкості злочину і особам засуджених, а справу направити на нове
розслідування. Вважає, що дії ОСОБА_3 і ОСОБА_4
необхідно кваліфікувати за ч.3 ст.189 КК України з врахуванням
обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину за попередньою змовою групою
осіб. Дії ОСОБА_3 і ОСОБА_4 неправильно
кваліфіковано за ст.198 КК України. Посилається на те, що суд безпідставно
відмовив у задоволенні цивільного позову в тому числі у частині стягнення 434
грн.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який
вважав, що касаційна скарга потерпілого підлягає задоволенню в частині м'якості призначеного покарання,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що
скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини
вчинених засудженими злочинів, в межах пред'явленого їм обвинувачення.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у
вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.189, ст.386 КК України, щодо винуватості
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у вчиненні злочину,
передбаченого ст.198 КК України
ґрунтуються на доказах, досліджених у судовому засіданні, яким суд дав
належну оцінку.

Кваліфікація дій засуджених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за
ст.198 КК України відповідає
встановленим обставинам.

Доводи у скарзі потерпілого щодо м'якості
призначеного засудженим покарання та щодо необґрунтованої відмови судом у задоволенні позовних вимог,
перевірялись апеляційним судом і визнані такими, що не відповідають матеріалам
справи, про що наведені відповідні мотиви прийняття такого рішення в ухвалі
апеляційного суду.

Крім того, доводи у скарзі потерпілого щодо
неправильної кваліфікації дій ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за ст.198 КК України, не можуть
бути перевірені в касаційному порядку, оскільки відповідно до п.7 ч.2 ст.384
КПК України судові рішення зазначені в ст.383 КПК України, потерпілий має право
оскаржити в частині, що стосується
інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ним в суді першої
інстанції, тобто в межах його позиції, яку він підтримував в судовому
засіданні.

Як видно із протоколу судового засідання,
в потерпілого ОСОБА_1 будь-яких
заперечень щодо кваліфікації дій ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за ст.198 КК України не
було, і він погоджувався з думкою прокурора (а.с.600,608).

Крім того, в апеляційному порядку потерпілий
ОСОБА_1 питання щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за ст.198
КК України не ставив (а.с.634).

Покарання засудженим ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 призначено відповідно до вимог ст.65 КК
України з урахуванням ступеня тяжкості вчинених ними злочинів, даних про
їх особу та обставин, які пом'якшують покарання, зокрема з урахуванням того, що вони позитивно характеризуються
за місцем проживання і роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися,
завдана злочином шкода потерпілому відшкодована, на їх утриманні знаходяться неповнолітні діти. При цьому суд врахував також й те, що з
часу вчинення злочину минуло понад чотири роки і жоден із засуджених до кримінальної чи адміністративної
відповідальності не притягувався.

Щодо доводів скарги про не вирішення
цивільного позову потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 434 грн., то судом відмовлено в
його вирішенні відповідно до вимог закону з наведенням у вироку відповідних
мотивів прийняття такого рішення, і зокрема, що він пред'явлений після початку судового слідства. При цьому
судом роз'яснено потерпілому його право на відшкодування шкоди в сумі 434 грн.
в порядку цивільного судочинства.

Що стосується позову в частині
відшкодування матеріальної шкоди, яка пов'язана з викраденням автомобіля
повторно, пошкодженням автомобіля та викраденням майна
потерпілого, то суд дійшов
обґрунтованого висновку про відсутність підстав до його задоволення, оскільки
матеріали справи в цій частині виділено в окреме провадження і направлено на
додаткове розслідування.

Разом з тим, переглядаючи справу в касаційному порядку колегія суддів
вбачає, що судом першої інстанції неправильно застосовано кримінальний закон
щодо ОСОБА_2 Зокрема, він необґрунтовано
засуджений за ст.386 КК України.

Так, із матеріалів
справи видно, що злочин, передбачений ст.386 КК України ОСОБА_2 вчинив у квітні 2003 року і відповідно
до ст.12 КК України цей злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Згідно ч.1 п.1 ст.49
КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення
злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження
волі, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло
два роки.

Санкцією ст.386
КК України передбачено менш суворе покарання
ніж обмеження волі.

Оскільки з квітня
2003 року до дня постановлення вироку (5.02.2007р.) пройшло більше трьох з половиною років, суд мав звільнити ОСОБА_2 від покарання, а не постановляти вирок.

Апеляційний суд перевіряючи
справу, не виправив помилки суду першої інстанції.

Тому колегія суддів вважає, що в порядку ст. 395 КПК України вирок
і ухвала апеляційного суду в частині засудження
ОСОБА_2 за ст.386 КК України підлягають скасуванню, а ОСОБА_2 звільненню від кримінальної
відповідальності на підставі ч.1 п.1 ст.49 КК України у зв'язку із закінченням строків
давності .

У звязку
з цим підлягає виключенню засудження ОСОБА_2 за сукупністю злочинів на підставі ст.
70 КК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 394-396 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_1
залишити без задоволення.

В порядку ст. 395 КПК України вирок
Жовківського районного суду Львівської області від 5 лютого 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 5 червня 2007 року щодо ОСОБА_2 в
частині засудження за ст.386 КК України
скасувати і звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 п.1 ст.49 КК України у зв'язку із
закінченням строків давності.

Вважати ОСОБА_2
засудженим за ч.3 ст.189 КК України на 5
років позбавлення волі, а на підставі
ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з іспитовим
строком на 2 роки та з покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України
обов'язку не виїжджати за межі України
на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти цей орган про зміну
місця проживання, роботи і навчання, періодично з'являтись для реєстрації в
органи кримінально-виконавчої системи.

С у д д і:

Синявський О.Г. Косарєв В.І. Ковтюк Є.І.