Справа №583/2927/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/84/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченних ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000459, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки,

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

громадянин України, мещканець

АДРЕСА_2 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки та на підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки і шість місяців, та відповідно до ст.76 КК України покладено на нього обов"язки протягом іспитового строку повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, періодично з"являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої счистеми,

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

громадянин України, мешканець

АДРЕСА_3 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки та на підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки і шість місяців та відповідно до ст.76 КК України покладено на нього обов"язки протягом іспитового строку повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, періодично з"являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої счистеми,

а також цим же вироком суд за результатами розгляду цивільного позову потерпілого ухвалив про стягнення з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_7 у солідарному порядку 14946 грн. на відшкодування майнової шкоди і 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди та про стягнення з обвинувачених процесуальних витрат і вирішив долю речових доказів,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 визнані винними в тому, що вони 04 червня 2014 року, близько 02 години , переслідуючи мету протиправного заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб таємно проникли у приміщення котельні, розташованого на території колишнього полігону заводу " ІНФОРМАЦІЯ_4 ", за адресою АДРЕСА_4 , звідки таємно викрали належавші ОСОБА_7 два метелевих колеса "шківи" БК-22 діаметром 1м.50см. загальною вартістю 31620 грн. При цьому, злочинні дії ОСОБА_9 кваліфіковані також ще і за ознакою повторності.

У поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції у даному кримінальному провадженні скасувати в частині призначення покарання ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та ухвалити апеляційним судом новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 і ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі без звільнення їх від відбування цього покарання.

За змістом доводів апеляційної скарги потерпілий ОСОБА_7 вважає, що при призначенні обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 покарання суд першої інстанції безпідставно застосував ст. 75 КК України і звільнив обвинувачених від відбування покарання, не зважаючи на формальну нейтральність їх характеристик за місцями проживання і роботи, відсутність, на думку потерпілого, ознак їх щирого каяття у вчиненні злочину та в умовах невідшкодування ними заподіяної злочином шкоди і без урахування думки потерпілого.

У поданих на вищезазначену апеляційну скаргу потерпілого письмових запереченнях обвинувачений ОСОБА_10 вважає, що обставини, які суд взяв до уваги, звільняючи його від відбування покарання, дійсно мають місце, в тому числі - його щире каяття, і що доводи потерпілого про те, що він ухиляється від відшкодування заподіяної злочином шкоди є непереконливими, оскільки він протягом грудня 2014 року - січня 2015 року перерахував на користь потерпілого 3300 грн. на відшкодування майнової і моральної шкоди, про що свідчать копії квитанцій грошових переказів від 17 і 29 грудня 2014 року та від 23 і 26 січня 2015 року, які додані обвинуваченим до його письмових заперечень.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини кримінального провадження та зміст поданої апеляційної скарги, пояснення потерпілого ОСОБА_7 і думку представника потерпілого ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу підтримують, пояснення обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , а також думку захисника ОСОБА_12 які, проти поданої потерпілим апеляційної скарги заперечують, думку прокурора ОСОБА_6 , яка вважає вирок суду у даному провадженні законним і обгрунтованим, дослідивши в порядку ст. 404 КПК України докази, додані обвинуваченим ОСОБА_10 до заперечення проти апеляційної скарги потерпілого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинувачених, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, грунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку, і у поданій потерпілим апеляційній скарзі під сумнів не ставляться.

Також, потерпілий не оспорює вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 та в частині вирішення судом цивільного позову потерпілого.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 про призначення обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 покарання усупереч вимогам закону України про кримінальну відповідальність , то такі доводи є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.50, ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом"якшують покарання.

Крім того, ст. 75 КК України передбачає, що якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п"яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням за умови, якщо засуджений протягом іспитового строку, який встановлюється в межах тривалості від одного року до трьох років, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов"язки.

Суд першої інстанції додержався у даному кримінальному провадженні вищевказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк три роки кожному, суд на виконання ст.ст. 50, 65 КК України належно врахував обставини, ступінь тяжкості та наслідки вчиненого злочину, дані що характеризують кожного з обвинувачених, обставини, що пом"якшують їх покарання.

При цьому, суд першої інстанції цілком обгрунтовано не знайшов підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки цей обвинувачений, маючи судимості за неодноразове вчинення умисних злочинів , повторно вчинив злочин проти власності, що ставить під сумнів можливість його виправлення без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

В той же час, суд цілком обгрунтовано на вимогах закону України про кримінальну відповідальність дійшов переконання про можливість виправлення ОСОБА_10 і ОСОБА_11 за умов перебування їх на свободі протягом встановленого на підставі ст. 75 КК України іспитового строку з випробуванням.

Так, звільняючи ОСОБА_10 і ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням , суд першої інстанції об"єктивно взяв до уваги як обставини і наслідки вчинення ними злочину, так і те, що ці обвинувачені раніше не судимі, мають свої сім"ї, утримують неповнолітніх дітей, з місць проживання характеризуються позитивно, ОСОБА_10 має постійну роботу, за місцем якої характеризується позитивно, а також те, що як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_11 повністю визнали свою вину, активно сприяли розкриттю вчиненого ними злочину, щиро розкаюються у своїх протиправних діях, а матеріали кримінального провадження не мають даних про обставини, які б обтяжували їх покарання.

Визначений судом іспитовий строк - два роки і шість місяців є достатнім для випробування засуджених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , за закінченням якого суд на підставі вимог ст. 78 КК України має ухвалити рішення щодо кожного з цих засуджених на предмет того, чи підлягають вони звільненню від призначеного покарання як такі, що виправилися.

На забезпечення дієвості випробування суд обгрунтовано поклав на обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 для здійснення контролю за їх поведінкою передбачені п.п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України обов"язки, які вони мають виконувати протягом визначеного судом іспитового строку.

Разом з тим, колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 про те, що суд необ"єктивно врахував як позитивні характеристики обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та визнав наявність такої пом"якшуючої покарання обвинувачених обставину як їх щире каяття у вчиненні злочину.

У матеріалах кримінального провадження маються характеристики, відповідно, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 з місць їх проживання і характеристики ОСОБА_10 з місця його роботи, за змістом яких ці обвинувачені дійсно характеризуються позитивно.

Як з матеріалів кримінального провадження, так і в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що обвинувачені ОСОБА_10 і ОСОБА_11 дійсно визнали свою вину у вчиненні інкримінованого їм злочину і з належною критичною оцінкою своєї протиправної поведінки розкаюються у вчиненому.

З пояснення потерпілого ОСОБА_7 убачається, що до подання апеляційної скарги на вирок суду щодо ОСОБА_10 і ОСОБА_11 його спонукала бездіяльність обвинувачених в частині несплати присудженого судом до стягнення з них на його користь відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

Наданими обвинуваченим ОСОБА_10 копіями квитанцій грошових переказів підтверджується, що ним протягом грудня 2014 року- січня 2015 року адресату ОСОБА_7 було направлено на виконання вироку суду в частині стягнення відшкодування заподіяної потерпілому шкоди, відповідно, 700 грн., 700 грн., 900 грн. 1000 грн. При цьому, перший грошовий переказ був направлений потерпілому до надходження його апеляційної скарги до суду ( арк. провадження 244 ). У судовому засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що після подання ним апеляційної скарги на вирок суду першої інстанції від обвинуваченого ОСОБА_10 на його адресу дійсно надходили поштові перекази грошей, але він їх не приймав , оскільки вважав це неприйнятним до розгляду його апеляційних вимог.

Також, з наданих обвинуваченими ОСОБА_10 і ОСОБА_11 пояснень убачається, що ці обвинувачені мають намір сплатити на користь потерпілого присуджені з них суми відшкодування майнової і моральної шкоди.

За таких обставин доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 про ухилення обвинувачених від відшкодування заподіяної йому шкоди є непереконливими.

Крім того, доводи апеляційної скарги потерпілого про те, що при призначенні обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 покарання суд не урахував його думку, не порушують законність ухваленого судом у даному кримінальному провадженні вироку.

Враховуючи вищевказане, ухвалений судом першої інстанції щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 вирок є законним і обгрунтованим, а тому зміні чи скасуванню за поданою потерпілим ОСОБА_7 апеляційною скаргою не підлягає.

Тому, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2014 року щодо ОСОБА_10 і ОСОБА_11 залишити без змін, а подану потерпілим ОСОБА_7 апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ця ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4