АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці «4» грудня 2007р. колегія судців
судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області у
складі:

Головуючого Петлюка
В.І.

Суддів Семенюка
К.М. , Давнього В.П.

за
участю прокурора Сілічевої
А.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією ОСОБА_1 на
вирок Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 20 вересня 2007 року.

Цим
вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, уродженець та мешканець с Луковиця, Глибоцького району Чернівецької області, українець,
громадянин України, одружений, має на утриманні одну неповнолітню
дитину, раніше судимий:

- 17.01.1995 року Першотравневим районним судом м. Чернівці за
ст. 14ІЧ.2

КК України до 1 року шість місяців позбавлення волі;

-21.11.1996
року Сторожинецьким районним судом за
ст. 142ч.1 КК України до 3 років
6 місяців позбавлення волі;

- 10.04.2001 року Ленінським районним судом м. Чернівці за
ст. ст. 142ч.1,
14ІЧ.1, 206ч.2 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 23.06.2005 року умовно достроково
на 2 роки 2 місяці та 7 днів,

засуджений
за ст.
122ч.1 КК України на один рік позбавлення волі.

Справа
№11-393/2007р. Головуючий
у І інстанції Гончарова ЇМ.

Категорія ст. 122 ч.1 КК України Доповідач Давній В.П.

2

На
підставі ст. 71 КК України за сукупністю
вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину
покарання за вироком Ленінського районного суду м. Чернівці від 10 квітня 2001 року та остаточно
призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

Міру запобіжного
заходу залишено утримання під вартою.

Строк відбуття
покарання ураховано з 9 серпня 2007 року.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь держави в особі Чернівецької обласної клінічної лікарні
витрати на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 686 грн. 52 коп.

Районним
судом ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за те, що 21 листопада 2006 року знаходячись в
підвальному приміщенні будинку №28 по вул.
Федьковича в м. Чернівці, на ґрунті виниклих неприязних відносин, вступив в словесну суперечку з ОСОБА_2, в ході якої ОСОБА_1 умисно наніс три удари
кулаком в область обличчя ОСОБА_2, чим
спричинив згідно висновку судово - медичної експертизи садна обличчя, синці обличчя, лівого плеча,
які відносять до легких тілесних ушкоджень та двобічний перелом нижньої
щелепи - гілки справа та ангулярний зліва зі зміщенням, які відносяться до тілесних ушкоджень
середнього ступеню тяжкості, як
такі, що призвели до довготривалого розладу
здоров'я.

В
апеляційній скарзі засуджений просить вирок суду змінити, застосувати правила ст. 69
КК України та призначити йому більш мяку міру покарання.

Свої
вимоги обґрунтовує тим, що судом не
взято до уваги такі обставини як те, що
він хворіє відкритою формою туберкульозом та потребує на даний час
стаціонарного лікування та наявність у нього на утриманні малолітньої дитини.

В
доповненні до апеляції, ОСОБА_1 просити
застосувати" до нього закон України «Про амністію».

Заслухавши
доповідь судді, пояснення
засудженого, який підтримав доводи
апеляції, думку прокурора, яка просила вирок суду як законний і
обґрунтований залишити без змін,
розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає виходячи
з наступного.

Районний
суд, всебічно і об'єктивно розглянувши
справу прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчинені
злочину при обставинах наведених у вироку,
яка повністю підтверджується зібраними по справі доказами і не
оспорюється в апеляції.

Дії
ОСОБА_1 вірно кваліфіковані судом за
ст. 122ч.1 КК України, оскільки він вчинив: умисне середньої
тяжкості тілесне ушкодження, що
спричинило тривалий розлад здоров'я.

Перевіряючи
законність і обґрунтованість вироку в частині призначення засудженому
покарання, колегія суддів вважає, що покарання відповідає вимогам ст. 65
КК України.

При його
обранні суд урахував, як ступінь
тяжкості вчиненого злочину, та і дані
про особу засудженого, зокрема ті на які
апелянт посилається в

з

апеляції, а саме те,
що він хворіє туберкульозом відкритої форми, на його утриманні знаходиться малолітня
дитина. Крім цього судом також враховано те,
що злочин вчинений ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння, раніше неодноразово притягався до
кримінальної відповідальності.

А тому
вважати, що призначене судом покарання
за своїм видом чи розміром є явно несправедливим, немає підстав, а обставин які б давали підстави для
призначення ОСОБА_1 більш м'якого покарання,
ніж передбачено законом не має.

Крім
цього, відповідно до п. д ст. 7 Закону України «Про амністію» від
19.04.2007 року, амністія не
застосовується до осіб які раніше звільнялися з місць позбавлення волі
умовно-достроково і знову вчинили умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1
вчинив злочин протягом невідбутої частини покарання після умовно - дострокового
звільнення, а тому підстав для
застосування щодо нього Закону України «Про амністію» колегія судців не вбачає.

При
таких обставинах, колегія суддів
вважає, що доводи ОСОБА_1, викладені в апеляції є необгрунтованими, вирок районного суду є законним і
обґрунтованим, а підстав для призначення
більш м'якого покарання не має.

З
врахуванням наведеного та керуючись
ст. ст. 365,
366 КК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок
Шевченківського районного суду м.
Чернівців від 20 вересня 2007р. щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляцію ОСОБА_1 - без задоволення.