УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6
листопада 2007 року. м. Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області в складі:

головуючого -
Гандзюка В.П., суддів - Ладики
Я.І., Хруняка Є.В., з участю прокурора Левенець Я.І., захисників: ОСОБА_1., ОСОБА_2 ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Івано-Франківську кримінальну справу за апеляцією прокурора, засудженого ОСОБА_3.,
за­хисників ОСОБА_1. та ОСОБА_2
в інтересах засудженого на вирок Богоро-дчанського
районного суду від 23.07. 2007 року.

ВСТАНОВИЛА:

Цим
вироком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець
с. Прикмеще Городенківського
району та мешканець АДРЕСА_1, який має
середню - спеціальну освіту, не працює
, неодружений, згідно
ст. 89 КК України несудимий, громадянин України,

засуджений:

за ст. 146 ч.3 КК України на п'ять років
позбавлення волі;

за ст.
153 ч.3 КК України на вісім років позбавлення волі;

за ст.
152 ч.4 КК України на дев'ять років позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання
більш суворим, остаточне покарання
визначено - де­в'ять років позбавлення волі.

Запобіжний
захід засудженому залишено попередній - тримання під вар­тою.

Строк
відбування покарання засудженому визначено рахувати з 10.07.2006 року.

Справа № 11-430/2007 р. Головуючий у 1-й ін. Л. Битківський

Категорія ст. 152 ч.4 КК України Доповідач В. Гандзюк

2

Цивільний
позов задоволено частково та постановлено стягнути з засудже­ного в користь
потерпілої 20000 грн. моральної шкоди.

За
вироком суду ОСОБА_3 визнаний винним в тому,
що він 18.06.2006 року приблизно о 24 год., рухаючись
в автомобілі із невстановленою слідством особою , на дорозі до села Забережня Богородчанського
району побачили мало­літню ОСОБА_4, яка одна рухалася в попутному напрямку.

Діючи за
попереднім зговором, ОСОБА_3 пересів за
кермо автомобіля, а інша особа силою
затягла малолітню в автомобіль і проти її волі утримувала в ньому протягом
тривалого часу.

Після
цього, ОСОБА_3 та невстановлена особа
почергово, погрожуючи фі­зичною
розправою та застосовуючи фізичне насильство,
задоволили із малоліт­ньою свою статеву пристрасть неприродним способом.

Продовжуючи
незаконно позбавляти волі потерпілої,
приблизно о 6 год.
ранку ОСОБА_3 привіз її в АДРЕСА_2та закрив в гаражі, де через деякий час, застосовуючи фізичне насильство до ма­лолітньої, зґвалтував її.

В своїх
апеляціях засуджений та його захисники вважають вирок суду не­законним, оскільки на їх погляд в суді не доведено вини
ОСОБА_3 у вчиненні будь-якого злочину відносно потерпілої.

Апелянти просять
вирок суду скасувати, а справу
провадженням закрити. Прокурор свою апеляцію відкликав.

Заслухавши
доповідь судді, засудженого та його
захисників, які підтрима­ли доводи
апеляції, прокурора, який заперечив апеляцію, перевіривши матеріа­ли справи та обговоривши
викладені в апеляції доводи, колегія
суддів вважає, що вона до задоволення не
підлягає.

Висновок
суду про доведеність вини ОСОБА_3.
у вчиненні злочинів що­до малолітньої ґрунтується на доказах, які були досліджені в судовому засідан­ні.

Так сам
засуджений не заперечив, що в час на
який вказала потерпіла, був поряд із
нею.

Разом з
тим, показання ОСОБА_3. про те, що він жодних злочинів щодо малолітньої
ОСОБА_4 не вчиняв, суд оцінив
такими, що є непослідовни­ми і
спростував сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Насамперед, показаннями потерпілої ОСОБА_4,
яка як на досудовому так і в суді дала чіткі та
послідовні показання про обставини незаконного по­збавлення її волі та статевих
злочинів щодо неї.

Проведеною судово-психологічною експертизою малолітньої не виявлено в неї
здатності до фантазування чи навіювання. Як слідує з цього висновку, її ін­дивідуально-психологічні і вікові особливості, відповідний рівень інтелектуа­льного розвитку
та конкретні умови, в яких відбувалися
злочинні посягання,

3

вказують на
те, що вона здатна розуміти характер і
значення скоєних з нею дій. Поряд з цим ,
її особливості - пасивне виконання вимог обвинуваченого, ляк­ливість,
тривожність, невпевненість в
собі, скованість, страх і розпач позбавили її можливості активно
чинити опір посяганням на неї.

/а.с. 134-138т.2/.

Показання
потерпілої про обставини злочинів в тій чи іншій мірі підтвер­дили свідки
ОСОБА_5 , ОСОБА_6., ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ба­тьки потерпілої ОСОБА_9 та
ОСОБА_10

Згідно
висновку судово-медичної експертизи потерпіла ОСОБА_4ІНФОРМАЦІЯ_2 на час
вчинення щодо неї злочинів не досягла ста­тевої зрілості.

/ах. 97-98 т.1/

Факт
застосування насильства до потерпілої підтверджений висновком су­дово-медичної
експертизи про наявність в неї тілесних ушкоджень у вигляді крововиливів та
саден в ділянці статевих органів ,
стегон та плеча.

/а.с. 93-95 т.1/

Про
те, що із малолітньою в час, на який вона вказала, був проведений ста­тевий акт стверджує
висновок експертизи про те , що в
ОСОБА_9 вияв­лений розрив дівочої пліви,
який відбувся в період вчинення злочинів.

/а.с. 93-95 т.1/

Допитаний
в судовому засіданні експерт ОСОБА_11
пояснив, що наявність характерних
тілесних ушкоджень в ділянці статевих органів свідчить про наси­льницький
статевий акт.

Таким
чином, суд прийшов до правильного
висновку про доведеність вини ОСОБА_3.
у вчиненні злочинів.

Доводи
апелянтів про відсутність в діях засудженого складу злочинів є без­підставними
та не підтверджені жодними доказами.

Суд
першої інстанції детально перевірив заперечення підсудного і дав їм відповідну
та вичерпну відповідь у вироку.

Не знайшло свого підтвердження і покликання апелянтів на грубі процесу­альні
порушення під час досудового слідства та при розгляді справи в суді, які би істотно вплинули на висновки щодо
доведеності вини ОСОБА_3.
чи об­межували його право на захи
ст.

4

ОСОБА_3 користувався послугами двох захисників, а суд першої ін­станції приймав обґрунтовані
рішення щодо всіх заявлених під час судового розгляду клопотань.

Як видно
із матеріалів справи, судово-медичні
експертизи проведені в установленому законом порядку, компетентними експертами і ставити під сум­нів
їх висновки, які підтверджують показання
потерпілої та не суперечать ін­шим доказам,
немає жодних підстав.

Безпідставними
є і твердження в апеляціях про те, що
пояснення потерпілої про обставини вчинених злочинів щодо неї є вимислом та
фантазією, оскільки її пояснення
підтверджені сукупністю доказів.

Інші
доводи апеляцій про те, що потерпіла
могла мати статеві відносини з іншою особою,
добровільно сіла в автомобіль та мала можливість в будь-який час
покинути його, нічим не обґрунтовані і є
припущенням апелянтів, яке на­правлене
на заперечення причетності засудженого до злочину .

Не
відповідають дійсності і пояснення засудженого про те, що потерпіла добровільно попросилася
залишитися в гаражі та, маючи реальну
можливість покинути його, не бажала
цього.

Не є
такими, що спростовують висновки суду
першої інстанції і покликан­ня апелянтів про відсутність в матеріалах справи
певних конкретних доказів, які на їх
думку повинні бути обов'язковими для доведеності зґвалтування ( на­приклад
невстановлені сліди крові та сперми,
незвернення потерпілої за медич­ною допомогою та подібне), оскільки кримінально - процесуальний закон не
встановлює наперед визначені обов'язкові докази, відсутність яких би спрос­товувала
обвинувачення.

Не спростовують
обвинувачення і інші доводи апелянтів.

Таким
чином апеляційних підстав для скасування вироку суду та закриття провадження в
справі, як це ставиться в
апеляціях, колегія суддів не встанови­ла.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_3.
та його захисників залишити без задоволення, а вирок Богородчанського районного суду від
23.07.2007 року відносно нього - без змін.