АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11/1690/834/2012 Номер провадження 11/1690/834/2012Головуючий у 1-й інстанції Каліновська Ельвіра Іванівна Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2012 року м. Полтава

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - Гонтар А.А.,

Суддів Герасименко В.М., Кисіля А.М.

з участю прокурора - Гриня Н.Г.

засудженого ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляціями помічника прокурора м. Кременчука та засудженого ОСОБА_2 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.04.2012 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, має дитину ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючий, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_5, прож. ІНФОРМАЦІЯ_6, раніше судимий:

1) 25.03.2001 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ст.ст. 140 ч.2, 141 ч.2,42 КК України (в редакції 1960 р.) на чотири роки позбавлення волі;

2) 05.03.2004 р. Ленінським районним судом м. Полтави за ст.391 КК України на один рік позбавлення волі;

3) 20.12.2010 р. Автозаводським районним судом м. Кременчука за ст.ст. 185 ч.2,75,76 КК України на три роки позбавлення волі з іспитовим строком з випробуванням на два роки

засуджений:

- за ч.1 ст.309 КК України на один рік позбавлення волі;

- за ч.2 ст.190 КК України на один рік позбавлення волі;

- за ч.2 ст.185 КК України на два роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК України на чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначене остаточне покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, частково приєднана не відбута частина покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.12.2010 року та призначено покарання у виді пяти років позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.

За вироком суду,

14.09.2011 року близько 14.20 год. ОСОБА_2 проходячи неподалік гаражів розташованих біля перехресті вул. В.Інтернаціоналістів та вул. Тельмана м. Кременчука, без мети збуту, незаконно придбав (знайшов на землі) медичний шприц з розчином особливо-небезпечного наркотичного засобу опієм ацетильованим, масою сухого залишку 0,056 г. та зберігав при собі до вилучення його працівниками міліції о 14.30 год.

12.03.2011 року в період часу з 09.00 год. по 11.00 год. в м. Кременчуці, ОСОБА_2, знаходячись в приміщенні магазину Полоінвестбудпо вул. Республіканській, 14 , таємно викрав мобільний телефон Нокіа-6300, чим завдав потерпілому ОСОБА_3 матеріальну шкоду на загальну суму 850 грн.

29.05.2011 року близько 19 год. ОСОБА_2 перебуваючи на зупинці громадського транспорту ОСОБА_1 м. Кременчуці у напрямку центра міста, повторно, відкрито заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_4 в сумі 1100 грн.

30.05.2011 року близько 12 год. ОСОБА_2 перебуваючи біля магазину Шерифпо вул. Пролетарській у м. Кременчуці, повторно, шляхом обману неповнолітнього ОСОБА_5 заволодів мобільним телефоном Нокіа N-73, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 650 грн.

02.06.2011 року, перебуваючи на території оптової бази Толока біля магазину Українські ковбасипо вул. Московській у м. Кременчуці, ОСОБА_2 повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав мопед Вайпер СП 50-9, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 2400 грн.

В апеляції прокурора ставиться питання про скасування вироку суду в звязку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок мякості. Просить постановити новий вирок, яким призначити засудженому покарання за сукупністю злочинів у виді шести років позбавлення волі.

Зі змісту апеляції засудженого вбачається, що він вважає, що органом досудового слідства та судом невірно встановлені фактичні обставини справи по епізоду заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_4, що потягло за собою неправильну кваліфікацію його дій. Крім того, звертає увагу на те, що був позбавлений можливості належним чином захищатися в суді, оскільки під час судового слідства та допиту потерпілого ОСОБА_4 перебував у хворобливому стані. Просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши його дії з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.190 КК України.

Інші учасники судового розгляду вирок не оскаржували.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора Гриня Н.Г., який не підтримав апеляцію прокурора, що брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та не вбачав підстав для задоволення апеляції засудженого; засудженого на підтримання доводів своєї апеляції та заперечення проти апеляції прокурора; перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, за який він засуджений, ґрунтуються на зібраних у справі та всебічно, повно і обєктивно досліджених в суді доказах, які детально приведені у вироку.

У відповідності до зібраних по справі доказів, дії ОСОБА_2 по епізодах злочинної діяльності від 12.03.2011 р., 30.05.2011 р, 02.06.2011 р., 14.09.2011р, кваліфіковані судом відповідно за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.309 КК України і не оспорюються в апеляції.

Доводи апеляції про те, що судом невірно встановлені фактичні обставини справи по епізоду від 29.05.2011 р. з потерпілим ОСОБА_4 є неспроможними.

Як вбачається з матеріалів справи, показання потерпілого ОСОБА_4 про встановлені та викладені у вироку суду обставини, за яких засуджений відкрито заволодів його грошима, обєктивно підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Допитаний на досудовому слідстві в якості свідка та під час очної ставки з ОСОБА_9 свідок ОСОБА_7 хоча і пояснив, що не бачив, як ОСОБА_9 забирав гроші у потерпілого ОСОБА_4, однак стверджував, що дійсно 29.05.2011 року близько 19 год. він разом з засудженим перебував на зупинці громадського транспорту Аврора де просив цигарки у людей. Спочатку свідок з таким проханням звернувся до чоловіка віком близько 40-45 років, який тримав в зубах цигарку. Коли цей чоловік відмовив ОСОБА_7, свідок звернувся до іншого чоловіка, а ОСОБА_2 залишився з тим чоловіком. Згодом озирнувшись, ОСОБА_7 побачив як ОСОБА_2 біжить в напрямку СШ № 17, а за ним женеться той чоловік, який не дав ОСОБА_7 цигарку (т.1 а.с.29-30, 39-40).

Під час очної ставки ОСОБА_2 заперечував проти показань ОСОБА_7 та стверджував, що він був без свідка на зупинці Аврора29.05.2011 року де невідомий йому чоловік віком близько 40 років сам дав йому 400 грн., щоб ОСОБА_2 купив пива. При цьому, відповідаючи на питання в чому він не згоден з показаннями свідка ОСОБА_7, ОСОБА_2 уточнив, що він не згоден з тим, що біг від чоловіка. Натомість, він йшов від нього нешвидкою ходою, після того як чоловік сам дав йому гроші.

Однак, такі твердження ОСОБА_2 спростовуються показаннями свідка ОСОБА_8. Зокрема, свідок ОСОБА_8 пояснив в суді , що 29.05.2011 року біля зупинки Аврорадо нього дійсно підходив чоловік, який був у нетверезому стані та запитував чи не бачив він хлопця, який біг. Свідок також підтвердив свої показання дані під час досудового слідства, згідно яких одразу ж після того, як відповів потерпілому, що нікого не бачив, він сів до автомобіля та їдучи автомобілем повз СШ № 17 побачив свого знайомого ОСОБА_2 який біг в сторону річки. ОСОБА_2 попросив його підвезти до кварталу 297. На зупинці маршрутного таксі ОСОБА_2 вийшов з автомобіля, розміняв в кіоску гроші, після чого дав ОСОБА_8 100 грн. (т.1 а.с.32).

Показання цих свідків повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_4, який з самого початку давав стабільні та послідовні показання щодо обставин вчинення ОСОБА_2 злочину.

Крім того, вина ОСОБА_2 у відкритому заволодінні чужим майном підтверджується протоколом предявлення особи на впізнання, із змісту якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 серед предявлених йому осіб впізнав ОСОБА_2, як особу що 29.05.2011 року близько 19 год. на зупинці громадського транспорту Авроравихватила у нього з руки 1100 грн. та побігла в сторону СШ № 17 (т.1 а.с.34).

Тобто, висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_2 у відкритому заволодінні грошовими коштами є обєктивними та ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які приведені у вироку суду, а доводи апелянта щодо невірно встановлених судом фактичних обставин справи по цьому епізоду нічим не підтверджуються та не спростовують висновків суду.

Доводи апелянта про порушення його права на захист в суді не ґрунтуються на матеріалах справи. Так, як вбачається із змісту протоколу судового засідання, 05.04.2012 року під час допиту потерпілого ОСОБА_4, в залі суду були присутні як ОСОБА_2, так і три його захисника, які мали можливість разом з іншими учасниками судового розгляду задавати питання потерпілому ОСОБА_4. Цього ж дня, ОСОБА_2 та його захисники приймати участь у дослідженні матеріалів справи до яких не мали доповнень; не заявляли будь-яких клопотань (в тому числі і про відкладення справи в звязку з погіршенням стану здоровя ОСОБА_2А.) та не заперечували проти закінчення судового слідства. Лише в судових дебатах , після виступу захисників ОСОБА_2 заявив, що йому нічого сказати. При цьому він послався на те, що нездужає. Після закінчення судових дебатів, головуючий оголосив перерву до 09.04.2012 року надавши підсудному можливість підготуватись до останнього слова. У призначений час 09.04.2012 року судове засідання було оголошено продовженим, клопотань про відкладення справи від ОСОБА_2 не надходило. Йому було надано останнє слово, після чого суд видалився до нарадчої кімнати. По поверненні з нарадчої кімнати, головуючий проголосив вирок, розяснив порядок та строки його оскарження, а також порядок ознайомлення з протоколом судового засідання та подачі на нього зауважень (т.3 а.с.185-189).

Як вбачається з матеріалів справи зауважень на протокол судового засідання учасники судового розгляду не подавали. Даних про те, що за станом здоровя ОСОБА_2 не міг приймати участі в судових засіданнях 05.04.2012 року та 09.04.2012 року в матеріалах справи немає.

З урахуванням вище викладеного, доводи апелянта про порушення в суді його права на захист є безпідставними.

Призначаючи засудженому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України, та поглинувши ним покарання, призначені в межах санкцій ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.309 КК України місцевий суд, виходячи з вимог ст..65 КК України врахував: ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного який посередньо характеризується, має незадоволений стан здоровя ; вчинив злочин під час іспитового строку за попереднім вироком, яким його також було засуджено за корисливий злочин. Хоча у вироку суду і не зазначена, але фактично врахована обставина на яку посилається апелянт, а саме наявність на його утриманні неповнолітньої дитини. На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання суд частково приєднав частину не відбутого покарання за попереднім вироком.

Оскільки покарання засудженому призначене із дотриманням вимог ст.ст. 65,70,71 України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції та помякшення призначеного судом покарання. З цих же підстав, суд не вбачає підстав для задоволення апеляції прокурора, скасування вироку в частині призначення покарання та призначення апеляційним судом більш суворого покарання.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст..365,366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію помічника прокурора м. Кременчука Полтавської області та засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.04.2012 року стосовно ОСОБА_2 без змін.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_10 ОСОБА_11