Справа № 1-440/2007
ВИРОК

іменем України

15 червня 2007 року Оболонський
районний суд м. Києва

в складі: головуючого
судді - Дев' ятка В
.В.,

при секретарі - Слободян
Ю.О., з участю прокурора - Прокудіна
Д.В., захисника - ОСОБА_1, потерпілого - ОСОБА_2, представника потерпілого - ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Вишгород, Київської області, українця,
громадянина України, не
одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 раніше судимого: 1.
16.11.2004 Подільським районним судом м. Києва за ч.3
ст. 185 КК України до 5 років
позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки, 2. 29.07.2005 Вишгородським районним
судом Київської області за ч. 2
ст.
190 КК
України до 5 років 6 місяців
позбавлення волі,

у вчиненні
злочину передбаченого ч. 2
ст.
186 КК
України,

встановив:

09.03.2007, близько 17
год. 50 хв., ОСОБА_4 перебуваючи
на платформі станції „Мінська" КП „Київський метрополітен" в м. Києві з метою повторного відкритого
викрадення чужого майна, підійшов до
малолітнього ОСОБА_2, який стояв на платформі та тримав у руці мобільний
телефон „Сіменс С-75".

Реалізуючи
свій намір, ОСОБА_4, скориставшись тим,
що ОСОБА_2 не звертає уваги на оточуючих людей, діючи повторно, відкрито вихопив з руки останнього мобільний
телефон „Сіменс С-75", вартістю 518 грн. 70 коп. Виконавши
усі дії, які вважав необхідними для
доведення злочину до кінця, злочин ОСОБА_4 не
закінчив, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий на місці вчинення
злочину.

Допитаний
у судовому засіданні ОСОБА_4 свою винність, у
вчиненні злочину передбаченого ч. 2
ст.
186 КК
України визнав повністю, покаявся, підтвердивши обставини вчиненого ним злочину.
Зокрема, підсудний пояснив, що 09.03.2007
на платформі станції метро „Мінська",
побачивши у руці потерпілого мобільний телефон, вирішив його викрасти. Вихопивши з рук
потерпілого телефон він вскочив у вагон електропотяга метро надіючись, що двері вагона одразу закриються, однак,
потерпілий з двома чоловіками встигли зайти у вагон, затримали його та передали працівникам
міліції на наступній станції метро. Кається,
пояснює вчинене необхідністю купити ліки для хворої матері.

Суд, дослідивши пояснення підсудного, вислухавши показання потерпілого, свідків та дослідивши інші докази у справі, вважає,
що вина підсудного у вчиненні злочину доведена.

Потерпілий
ОСОБА_2 будучи допитаним у судовому засіданні пояснив, що 09.03.2007
на платформі станції метро „Мінська",
ОСОБА_4 вихопивши з його руки телефон, вскочив у вагон електропотяга метро.
Він, зі своїм братом та знайомим встигли
заскочити у вагон за ОСОБА_4 У вагоні брат забрав телефон у підсудного та, на наступній станції метро, передав останнього працівникам міліції.

Допитаний
у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив,
що 09.03.2007 на
платформі станції метро „Мінська",
разом з братом та другом чекав свою матір. Несподівано, незнайомий хлопець, як потім виявилося ОСОБА_4, вихопивши з руки брата телефон, вскочив у вагон електропотяга метро.
Він, зі своїм братом та другом встигли
заскочити у вагон за ОСОБА_4 У вагоні він забрав телефон у підсудного та, на наступній станції метро, передав останнього працівникам міліції.
Вважає, що підсудний не зміг викрасти
телефон, оскільки був затриманий на
місці вчинення злочину.

Показання
потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_5 повністю узгоджуються з оголошеними в
судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_6,
який будучи допитаним під час досудового слідства, зокрема,
пояснив, що увечері, 09.03.2007, він знаходився на платформі станції метро „Мінська"
разом з братами ІНФОРМАЦІЯ_2. Несподівано,
незнайомий хлопець, як потім
виявилося ОСОБА_4, вихопив
з руки ОСОБА_2 телефон та вскочив у вагон електропотяга метро. Він, з братами ІНФОРМАЦІЯ_2, встиг заскочити у вагон за ОСОБА_4 У вагоні
ОСОБА_5 забрав телефон у підсудного.

Допитаний
у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 - міліціонер
управління охорони Київського метрополітену,
пояснив, що 09.03.2007, близько 18
год., він ніс службу
по охороні громадського порядку на станції метро „Героїв Дніпра". У цей
час, по рації, зі станції метро „Мінської" він отримав
повідомлення, що у вагоні електропотяга
бійка. Після прибуття електропотяга він затримав підсудного, потерпілого,
та ще двох хлопців. Як потім з'ясувалося, підсудний ОСОБА_4 намагався
викрасти у потерпілого телефон.

Згідно
протоколу огляду від 09.03.2007
у потерпілого ОСОБА_2 вилучено та оглянуто телефон „Сіменс С-75"
(а.с. 11).

Згідно
висновку експерта-товарознавця вартість вказаного телефону на момент вчинення
злочину становить 518 грн. 70 коп. (а.с. 18).

За таких
обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_4 у
вчиненні злочину доведена.

Однак, суд вважає невірною кваліфікацію дій
підсудного за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки,
у судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_4, виконавши
усі дії, які вважав необхідними для
доведення злочину до кінця, злочин не
закінчив, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий на місці вчинення
злочину; можливості розпорядитися викраденим не мав.

Дії
ОСОБА_4 повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 15,
ч. 2
ст.
186 КК
України, тому, що він вчинив дії, що виразились у замаху на відкрите викрадення
чужого майна (грабіж), вчинений
повторно.

Призначаючи
покарання підсудному ОСОБА_4 у відповідності зі
ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного та
обставини, що пом'якшують покарання.

Обставинами, що пом'якшують покарання ОСОБА_4, згідно ст. 66
КК України, суд визнає, що підсудний щиро покаявся, злочин вчинив внаслідок збігу тяжких сімейних
обставин.

Обставиною, що обтяжує покарання підсудного, згідно
ст. 67 КК України, є

вчинення злочину щодо малолітнього.

Крім цього, при
обранні підсудному ОСОБА_4 міри покарання судом враховується його відношення до
вчиненого, матеріали, що його характеризують, те, що підсудний не працює.

На підставі
викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання
у виді позбавлення волі, оскільки, з урахуванням тяжкості злочину та особи
винного, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення не можливі
без відбування покарання, однак, не у максимальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд не знаходить достатніх підстав для застосування ст.
ст. 69, 75 КК України.

Керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК України,
суд,

засудив:

ОСОБА_4 визнати
винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15,
ч. 2 ст. 186 КК України та
призначити йому покарання у виді 4
років позбавлення волі.

Керуючись ст. 71 КК України, за
сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту
частину покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області
від 29.07.2005, остаточно
призначивши ОСОБА_4 покарання у виді 5
років 7 місяців
позбавлення волі.

Строк відбуття
покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання - 09.03.2007.

Запобіжний захід
ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, залишити без зміни - утримання під
вартою у Київському слідчому ізоляторі управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань м.
Києва та Київської області.

Стягнути з
ОСОБА_4 на користь Київського науково-дослідного інституту судових експертиз
витрати за проведення товарознавчої експертизи у розмірі 145 (ста сорока
п'яти) гривень 53 коп.
шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок експертної установи.

Речові докази - телефон „Сіменс
С-75" - залишити
за належністю потерпілому ОСОБА_2

Вирок може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Оболонський районний суд м. Києва
протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення, а засудженим - в той самий
строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя В.В. Дев'ятко