Справа № 4-26/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Савченко А.Г.

при секретарі Федорченко Л.В.

за участю прокурора Строчкова Ю.І.

адвоката ОСОБА_1.

скаржника ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Полтаві
22 лютого 2007 року скаргу громадянина
ОСОБА_2. на постанови заступника прокурора Полтавської області від 19 вересня 2006 року про порушення щодо нього
кримінальних справ № 06550029 за ознаками ч. 1 ст. 296 та № 06690037 за
ознаками ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України,

Встановив:

Ініціатор оскарження звернувся до суду з проханням про
скасування зазначених постанов заступника прокурора
Полтавської області про порушення щодо нього названих кримінальних
справ.

Із скарги вбачається, що 19 вересня 2006 року заступником
прокурора Полтавської області щодо скаржника порушена
кримінальна справа за ознаками ч. 1 ст. 296 КК України за те, що він 14 травня 2006 року під час святкування обласного
свята «Пісня бузкового гаю» в АДРЕСА_1 Полтавської області, перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння, без черги підійшов до інспектора РЛП «Диканський»
ОСОБА_3. та почав вимагати покататися на човні, але
останній відмовив йому, посилаючись на необхідність дотримуватися черговості в цьому. У відповідь ОСОБА_2. почав кричати на
ОСОБА_3., висловлюватися нецензурними словами в присутності відпочиваючих, які
стояли в черзі з дітьми, а потім грубо
порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, штовхнув
останнього у воду та руками і ногами наніс йому
декілька ударів в область обличчя і тулубу, спричинивши йому легкі
тілесні ушкодження.

Отримавши повідомлення про ці події, працівники
Диканського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4. та
ОСОБА_5., які були одягнені у форменний одяг, спільно з громадянином ОСОБА_3. розшукали ОСОБА_2. серед відпочиваючих громадян. Однак, останній, побачивши їх, грубо порушуючи
громадський порядок з мотивів явної неповаги до
суспільства, без будь-якої на те причини, в присутності працівників міліції та відпочиваючих громадян, діючи з особливою
зухвалістю, підбіг до ОСОБА_3. та кулаком наніс декілька
ударів в обличчя, від чого останній впав на землю, але присутні працівники міліції перешкодили ОСОБА_2. продовжити заподіювати
тілесні ушкодження, припинивши таким чином його злочинні дії.

2

Із скарги також слідує, що в цей же день, тобто 19
вересня 2006 року, заступником прокурора Полтавської області щодо
ОСОБА_2. порушена кримінальна справа за ознаками
злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 та ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України. У постанові про це зазначено, що ОСОБА_2., який працює
ІНФОРМАЦІЯ_1 СУ УМВС України в Полтавській області,
маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, підбурив на дачу йому хабара в сумі 25 000 доларів США ОСОБА_6, яка
є учасником дорожньо-транспортної пригоди,
пов'язаної зі смертю пішохода ОСОБА_7. і справа
щодо якої розслідується слідчим управлінням СУ УМВС України в Полтавській області, за довідку форми НОМЕР_1 для
представлення в страхову компанію та дозвіл на отримання автомобіля «Хюндай»,
який їй належить, зі штрафного майданчика Пирятинського РВ УМВС України в
Полтавській області, де він після аварії зберігався, а також за закриття кримінальної справи за цим фактом на підставі п. 2 ч. 1
ст. 6 КПК України.

Оскільки остання не мала при собі зазначеної суми грошей
для передачі її як хабара скаржнику, то він призначив їй зустріч 4 вересня 2006
року о 13 годині біля кафе «Авто-гриль-Мисливець», що на межі
Київської і Полтавської областей, куди вона мала їх привезти з м. Києва і де мала відбутися їх зустріч, на яку він приїхав на
власному автомобілі «Volkswagen Golf». Сівши в салон автомобіля,
ОСОБА_6. передала йому хабар в сумі 5000 грн., який він
прийняв в обмін на зазначені вище, крім постанови про закриття кримінальної справи, документи. Після отримання хабара він помітив
працівників ВБКОЗ УСБУ в Полтавській області, які
наближались до автомобіля, і зрозумівши, що може бути затриманий
ними, з місця скоєння злочину втік.

Скаржник стверджує, що постанови про порушення
кримінальних справ відносно нього винесено з грубим порушенням
вимог статей 94, 97 та 98 КПК України при відсутності для цього будь-яких підстав і без проведення належної дослідчої
перевірки, а тому вважає, що таке рішення
прийнято з метою його компроментування як слідчого та усунення від розслідування кримінальної справи, порушеної щодо ОСОБА_6, яка
перебувала в його провадженні.

В судовому засіданні скаржник, як і його захисник ОСОБА_1,
підтримав свої вимоги про скасування постанов про
порушення кримінальних справ як незаконних та винесення постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи з мотивів відсутності підстав для її порушення та упередженості особи, що порушила справи, у
прийнятті цього рішення.

Прокурор як і слідчий ОСОБА_8, допитаний в ході судового
розгляду скарги і в провадженні якого перебувають ці
кримінальні справи, заперечували проти задоволення клопотання скаржника і його захисника, зазначаючи, що, на їх думку, є всі
підстави для порушення справи і вони містяться в
матеріалах перевірки, за результатами якої й було прийнято рішення
про це.

Заслухавши пояснення скаржника, міркування прокурора і
захисника, дослідивши матеріали додані до скарги, суд
приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення,
виходячи з наступного.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_2. на постанови про порушення
кримінальних справ, суд керується положеннями ч.
14 ст. 236-8 КПК України і перевіряє лише наявність приводів і підстав для винесення зазначених постанов та
законність джерел отримання даних, які стали
підставою для винесення постанов про порушення справ.

3

Аналізуючи зміст даних, які містяться в матеріалах, на
підставі яких ініціатор порушення справи дійшов висновку про
достатність підстав для порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2. за фактом вчинення ним хуліганства за ознаками ч. 1
ст. 296 КК України, суд вважає, що цей
висновок не ґрунтується на матеріалах перевірки. При цьому суд
виходить з наступного.

В заяві, з якою ОСОБА_3. звернувся до начальника
Диканського РВ УМВС України в Полтавській області 14
травня 2005 року (а. с. 103) він просить притягнути невідому особу, яка заподіяла йому тілесні ушкодження та висловлювала
погрози на його адресу.

З його пояснення, відібраного в цей же день (а. с. 104)
слідує, що ОСОБА_2. після того як він зробив йому зауваження, нічого не кажучи,
штовхнув його в воду. Після того як він вибрався із ставка і з
працівниками міліції підійшов до гурту людей і вказав на ОСОБА_2. як особу, що штовхнула його в ставок, останній двічі вдарив його
кулаком в обличчя і ногою по шиї.

Згідно акта судово-медичного обслідування ОСОБА_3. від 16
травня 2005 року (а. с. 115) йому заподіяні забій м»яких
тканин обличчя та лівого стегна, які утворилися від дії тупих предметів,
можливо в указаний строк та при вказаних обставинах і кваліфікуються як легкі
тілесні ушкодження.

З пояснень свідка ОСОБА_9. від 15 травня 2005 року (а. с.
121) слідує, що напередодні він знаходився на
території Пивоварських ставків і стояв на пірсі, організовуючи пропуск людей для катання на човнах. Йому в цьому допомагав
ОСОБА_3. В обідній час на пірс з дитиною на
руках зайшов ОСОБА_2., який розштовхуючи людей,
наблизився до ОСОБА_3. Останній попросив його зупинитися і почекати своєї черги, виставивши вперед руку, щоб той далі не проходив.
У відповідь ОСОБА_2. зіштовхнув ОСОБА_3. з пірсу в воду
і намагався вдарити його. Однак, він, ОСОБА_9., запобіг цьому, схопив його за
руку і почав утримувати його. Через короткий проміжок часу до них підійшов знайомий ОСОБА_2., який представився
працівником міліції, і забрав його. Він допоміг
вибратися ОСОБА_3. з води і той разом з працівниками
міліції, які в цей час підійшли до них, пішли шукати ОСОБА_2. Коли ж він через деякий час разом з інспектором ОСОБА_10. підійшли
до того місця, де були працівники міліції і ОСОБА_3.,
то побачили, що останній лежав на землі. Що там трапилось до їх
приходу, йому невідомо.

Аналогічно про обставини подій того дня з участю ОСОБА_2.
і ОСОБА_3. розповіла в ході дослідчої перевірки
очевидиця ОСОБА_11., заступник директора РЛП «Диканський», де відбувалося свято
(а. с. 131-132), яка підкреслила, що ОСОБА_2. штовхнув ОСОБА_3. з пірса в воду, коли той «підійшов до нього і розвівши
руки в сторони почав говорити йому, щоб він
відійшов. ОСОБА_2. поставив дитину, яку тримав до
цього на руках на землю, а сам штовхнув ОСОБА_3. в воду і почав кричати, що поб'є його». Подальший хід подій вона описала подібно
тому, як про це розповів свідок ОСОБА_9.

Поясненням названих осіб в повній мірі відповідають
свідчення очевидців цієї події ОСОБА_10. (а. с 119), ОСОБА_12. (а. с. 120), ОСОБА_13. (а. с. 133,
134) та інших.

Про хід подальших подій, пов'язаних з участю в них
ОСОБА_2. і інших учасників, показав в ході дослідчої перевірки їх очевидець ОСОБА_4. (а. с. 107-108),

4

дільничний
інспектор Диканського РВ УМВС України в Полтавській області. Із його свідчень
слідує, що після того, як до нього звернувся ОСОБА_3. про його побиття
невідомим, він разом з ним і начальником ВДІМ Диканського РВ УМВС України в
Полтавській області ОСОБА_5. підійшли до гурту молодих людей. ОСОБА_3. вказав
на одного з гурту, як особу, яка його перед цим побила. Ним виявився ОСОБА_2.,
який зразу ж після цього наблизився до ОСОБА_14. і наніс йому декілька ударів.
Він, ОСОБА_4., з метою припинити побиття наблизився до них, але в цей час інша
особа з гурту, а саме ОСОБА_15,
нанесла йому удар в область обличчя. З метою його затримання, він повалив
останнього на землю і почав заламувати руки. В цей час до них підійшли ОСОБА_2.
і ОСОБА_16, які почали погрожувати йому звільненням з органів внутрішніх справ.
При цьому ОСОБА_16 вів себе агресивно, хапав його за одяг, перешкоджаючи
доставити ОСОБА_15. до
райвідділу міліції. В зв'язку з цим з участю інших працівників міліції останній
також був затриманий і доставлений до Диканського РВ УМВС.

З
рапорту старшого інспектора групи охорони громадського порядку Диканського РВ
УМВС України в Полтавській області капітана міліції ОСОБА_17. (а. с. 105-106)
слідує, що ОСОБА_2. «в цей час знаходився біля нього і постійно намагався
наблизитись до групи працівників міліції та своїх товаришів, але опору йому не
чинив».

Аналогічно
про ці обставини пояснили в ході дослідчої перевірки інші учасники затримання
ОСОБА_2., ОСОБА_16. та ОСОБА_15, а саме: ОСОБА_18. - ІНФОРМАЦІЯ_2Диканського РВ
УМВС (а. с. 112, 113); ОСОБА_19 - ІНФОРМАЦІЯ_3 цього ж райвідділу (а. с. 117);
ОСОБА_20. - дільничний інспектор райвідділу (а. с. 118) та інші.

Згідно
актів судово-медичного освідування від 16 травня 2005 року працівникам міліції ОСОБА_4.
та ОСОБА_18 заподіяні легкі тілесні ушкодження кожному, а останньому такі, що
спричинили короткочасний розлад здоров»я (а. с. 111, 114).

За даним
фактом прокурором Диканського району була проведена перевірка та 24 травня 2005
року прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи відносно
громадян ОСОБА_2., ОСОБА_16., ОСОБА_21. та ОСОБА_15. на підставі п. 2
ч. 1 ст. 6 КПК України за відсутністю в їх діях складу злочинів, передбачених
статтями 296 і 342 КК України (а. с. 176).

Обґрунтовуючи
прийняття цього рішення, прокурор в постанові зазначив, що подія, яка мала
місце під час проведення свята «Бузкового гаю», і перевірка по якій проводилась
за заявою ОСОБА_3., повідомленнями голови Диканської РДА і директора РЛП
«Диканський» і рапортами працівників міліції, які забезпечували охорону
громадського порядку, в цілому громадського заходу не порушила, грубого
порушення громадського порядку не відбулося, при вчиненні протиправних дій
громадяни ОСОБА_2., ОСОБА_16, ОСОБА_21. та ОСОБА_15. мотивів явної неповаги до
суспільства, особливої зухвалості та виняткового цинізму не проявили, а тому
розцінив їх дії як дрібне хуліганство, за вчинення якого ОСОБА_21. притягнутий
до адміністративної відповідальності (а. с. 193-194).

Скасовуючи
цю постанову 12 вересня 2006 року (а. с. 179), заступник прокурора Полтавської
області вказав на неповноту проведеної прокурором Диканського району перевірки,
яка проявилась в тому, що нібито в ході її проведення не були опитані громадяни
ОСОБА_10, ОСОБА_9.,
ОСОБА_12. та особи, які могли б підтвердити або спростувати факт
того, що ОСОБА_2. під час святкування «Пісні «Бузкового гаю»

5

в АДРЕСА_1, в присутності відпочиваючих громадян, без будь-яких на те причин штовхнув у воду інспектора РЛП «Диканський» ОСОБА_3.,
який виконував свої обов'язки по катанню людей на
човнах, а потім руками та ногами наніс удари ОСОБА_3. по тулубу та в обличчя, спричинивши останньому тілесні ушкодження.

В ході додаткової перевірки при повторному опитуванні
названих вище громадян (а. с 180-191) були підтверджені вже
встановлені в ході перевірки, проведеної прокурором Диканського району,
обставини заподіяння тілесних ушкоджень громадянину ОСОБА_3.
скаржником та підтверджений факт притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного
правопорушення - дрібного хуліганства, громадянина ОСОБА_21.

При цьому не було встановлено ніяких інших обставин, про
що свідчать матеріали додаткової перевірки, які б безперечно свідчили про
вчинення ОСОБА_2. цих дій з мотивів явної неповаги до суспільства.

Однак, заступником прокурора Полтавської області 19
вересня 2006 року приймається рішення про порушення кримінальної
справи щодо ОСОБА_2. за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК
України, про що виноситься відповідна постанова (а. с. 101-

102).

Аналізуючи наведені докази і зміст винесеної постанови,
суд приходить до висновку про необґрунтованість прийнятого рішення про
порушення кримінальної справи, а отже про його
незаконність та необхідність скасування постанови про це.

При цьому суд керується ч.2 п. 1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №10 «Про судову
практику у справах про хуліганство», з якого слідує, що при розгляді справ цієї категорії «необхідно встановлювати всі фактичні
обставини справи, в тому числі спрямованість
умислу, мотиви, мету, характер дій кожного із учасників хуліганства, з'ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями
громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до
суспільства, чи супроводжувалися особливою
зухвалістю або винятковим цинізмом».

«Суди, як зазначено в п. 4 вищеназваної постанови Пленуму
Верховного Суду України, мають відрізняти
хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних
дій».

Суд вважає і про це свідчать досліджені в ході судового
розгляду скарги матеріали, що в ході дослідчої перевірки не було доведено, що
умисел ОСОБА_2. при заподіянні тілесних ушкоджень громадянину ОСОБА_3. був
спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної
неповаги до суспільства. Характер його дій свідчить про направленість умислу на заподіяння останньому тілесних ушкоджень,
оскільки дії ним були вчинені у відповідь на
його зауваження зачекати своєї черги і прохання чекати у вказаному ним місці. Хоча ці дії були вчинені і в громадському місці,
однак вплив їх на порушення громадського порядку був
незначним, оскільки вони зразу ж на вимогу присутніх там громадян були припинені. їх продовження, і знову ж нетривале,
було відповіддю як помста на дії ОСОБА_3., який
повідомив про його побиття працівникам міліції і з
ними підійшов до нього. Тому суд не вбачає в діях ОСОБА_2. хуліганського мотиву і мети, направленої на порушення громадського
порядку, а вважає, що його умисел був спрямований на заподіяння
тілесних ушкоджень ОСОБА_3.

6

Підтвердженням цьому, суд вважає і заяву останнього (а.
с. 103), в якій він просить притягнути ОСОБА_2. до відповідальності за
заподіяння йому тілесних ушкоджень та
висловлювання погроз, не пов'язуючи цих дій з порушенням громадського порядку з
мотивів неповаги до суспільства, підтверджуючи це в послідуючому в ході всієї
дослідчої перевірки в своїх поясненнях.

Висновок суду про це грунтується також на непослідовності
дій ініціатора порушення кримінальної справи за ознаками ч.
1 ст. 296 КК України, яка полягає в тому, що скасовуючи постанову прокурора Диканського району про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом хуліганства і чинення опору
працівникам міліції в цілому, додаткову перевірку він зобов'язує провести лише
в частині, що торкається дій ОСОБА_2., не
торкаючись дій інших учасників, які були і діяли разом з ним і дії яких прокурором району, а в послідуючому і судом, розцінені як
дрібне хуліганство.

Погоджуючись з такою оцінкою дій інших учасників цієї
події і не змінюючи її при винесенні постанови про порушення
справи щодо ОСОБА_2., ініціатор порушення кримінальної справи погоджується, на думку суду, з тим, що при вчиненні цих
дій не мало місця грубе порушення громадського
порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, а тому його твердження в постанові про порушення кримінальної справи про
наявність його тільки в діях останнього не
ґрунтується на матеріалах перевірки і є надуманим.

Виходячи з цього, суд вважає, що постанова заступника
прокурора Полтавської області про порушення кримінальної
справи щодо ОСОБА_2. за ознаками ч. 1 ст. 296 КК України підлягає скасуванню і приходить до висновку про необхідність
відмовити в її порушенні за відсутністю в його діях складу цього
злочину.

З цих же підстав підлягає скасуванню і постанова
заступника прокурора Полтавської області від 19 вересня 2006 року
про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2. за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 та ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст.
369 КК України.

Приводом до порушення кримінальної справи за цим фактом,
як це слідує з змісту постанови, послужила заява
громадянки ОСОБА_6., в якій вона повідомляє начальнику УСБУ в Полтавській області про вимагання від неї хабара в сумі
25000 доларів США ІНФОРМАЦІЯ_1 СУ УМВС України в Полтавській
області ОСОБА_2. та на підтвердження чого надає
касети з звукозаписом розмови з ним про це (а. с. 4).

В ході перевірки її заяви шляхом проведення оперативних
заходів їй були вручені гроші в сумі 5000 грн., помічені
фарбником з поміткою на них «X» (а. с. 6-11), які вона мала передати ОСОБА_2. при
зустрічі, яку він їй нібито назначив.

Згідно рапорту заступника начальника відділу «А» УСБУ в
Полтавській області підполковника ОСОБА_22 (а. с. 26) 4
вересня 2006 року під час запланованої передачі
грошей і отриманні підтвердження їх передачі як хабара ОСОБА_2. в його
автомобілі від ОСОБА_6. він брав участь у захопленні хабароотримувача. Однак,
при спробі це зробити останній, помітивши оперативних
працівників втік, залишивши автомобіль недалеко від місця отримання хабара.

При огляді автомобіля «Volkswagen Golf», який належить ОСОБА_2. і був залишений ним після втечі біля кафе-ресторану
«Авто-гриль-Мисливець» на 127 км автодороги Київ-Харків (а. с. 34-47) в ньому в
целофановому кульку були виявлені 5000 грн., які нібито ОСОБА_6. передала
йому як хабара.

7

В судовому засіданні ОСОБА_2. заявив, що ніколи за
час спілкування з ОСОБА_6., кримінальну справу по
обвинуваченню якої у вчиненні шахрайства він розслідував, від неї не вимагав хабара і не пропонував, щоб вона йому його давала в
будь-якій сумі і за які б то не було дії. її твердження
про те, що хабар від неї вимагався за сприяння в закритті щодо неї іншої справи за фактом шляхово-транспортної пригоди з її
участю, розцінює як вигадку, оскільки до
розслідування цієї справи немає ніякого відношення. Зазначив, що зустріч з нею 4 вересня 2006 року відбулася випадково на
прохання його колеги, який розслідував щодо
ОСОБА_6. кримінальну справу за фактом ДТП і попросив його передати їй дві довідки. Зустріч була призначена на межі
Київської і Полтавської областей на 127 км автодороги Київ-Харків, куди він мав приїхати з Лубнів, де на той
час перебував у відрядженні, а вона з Києва на таксі. Зваживши на її прохання
виїхати їй назустріч, він і під»їхав до вказаного місця. Там вона сіла до нього
в салон автомобіля, він їй передав довідки,
а вона у відповідь дістала пакет і почала передавати його йому. На його запитання, що це, повідомила, що гроші. Він відмовився
їх брати, але вона поклала пакет між передніми
сидіннями. І тоді він побачив, що до автомобіля підійшли оперативні працівники. Зрозумівши, що це провокація, він
злякавшись, різко рушив з місця і поїхав. Однак, коли
від»їхав на незначну відстань, ОСОБА_6. вихопила з замка запалення ключ і
автомобіль зупинився. Після цього він, залишивши автомобіль, втік. Вважає, що ОСОБА_6. спровокувала його на вчинення
злочину з тим, щоб усунути від розслідування справи
щодо неї, оскільки її причетність до вчинення злочину підтверджується, а іншого шляху уникнути відповідальності у неї немає.

Ніяких грошей від неї він не отримував, про гроші
виявлені в автомобілі знає, що вони залишені
ОСОБА_6., він їх в руки не брав і до них не торкався, наміру отримувати хабара не мав і таких пропозицій їй не робив, а тому
винуватим себе в цьому не визнає і вважає, що справа щодо нього порушена без
достатніх для цього підстав, оскільки ніяких прямих доказів отримання ним
хабара в ході дослідчої перевірки не добуто, він з цього приводу не опитаний і ніяких пояснень, що могло б бути враховано при прийнятті
рішення заступником прокурора області не давав.
Вважає, що постанова про порушення кримінальної справи підлягає
скасуванню і просить це зробити.

Його клопотання з мотивів наведених ним підтримав і адвокат ОСОБА_1

Вислухавши пояснення ОСОБА_2., думку його адвоката про
відсутність підстав для порушення справи, а отже
незаконність постанови заступника прокурора області про це, міркування прокурора про законність і обґрунтованість порушення
кримінальної справи за цим фактом і відсутності
підстав для скасування постанови про це, дослідивши матеріали
справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 94 КПК України приводами до
порушення кримінальної справи є заяви або повідомлення
підприємств, установ, організацій, посадових осіб, представників влади,
громадськості або окремих громадян.

Суд вважає, що привід до порушення справи - заява
громадянки ОСОБА_6. на момент винесення постанови про це був.

Однак, ч. 2 ст. 94 КПК України встановлює, що справа може
бути порушена тільки в тих випадках, коли є достатні дані,
які вказують на наявність ознак злочину.

В постанові про порушення справи ініціатор її порушення
посилається як на підставу прийняття рішення на те, що ОСОБА_2.
вимагав хабара за закриття кримінальної

8

справи за фактом ДТП, учасником якого вона була і за що притягається до
кримінальної відповідальності.

Як видно з матеріалів перевірки ця справа знаходилась в
провадженні іншого слідчого і до прийняття процесуальних рішень
по ній ОСОБА_2. ніякого відношення не мав, що підтвердив в ході дослідної перевірки слідчий ОСОБА_23 (а. с. 70-71), який
зазначив, що ніколи з проханням про закриття
справи скаржник до нього не звертався. Будь-які дані про втручання ОСОБА_2. в хід розслідування цієї справи в ході дослідної
перевірки встановлені не були, чому є
свідченням відсутність в матеріалах перевірки доказів про це.

В постанові про порушення справи стверджується, що
ОСОБА_2. систематично телефонував ОСОБА_6. і підбурював до
давання йому хабара в сумі 25000 доларів США.

Однак, з протоколу огляду від 7 вересня 2006 року (а. с.
14-25), в якому роздрукований зміст його розмов з ОСОБА_6., жодного разу мова
про передачу будь-яких грошей в якості хабара чи в іншій якості під
час розмов не велась, а тому суд не приймає цей довід як доказ його
причетності в підбурюванні до давання хабара.

Суд критично оцінює показання ОСОБА_6. (а. с. 55-60),
оскільки вона є особою яка притягається до кримінальної
відповідальності і справа щодо якої розслідувалась скаржником, що ставить під сумнів об'єктивність її тверджень, які ніякими
іншими даними, що містяться в матеріалах
дослідної перевірки не підтверджуються.

При оцінці її показань суд враховує також ту ступінь
довіри до них, яку проявляють органи досудового слідства,
приймаючи до уваги лише те, що стосується злочинних дій ОСОБА_2. і незважаючи на її твердження про причетність до вимагання грошей слідчого ОСОБА_23, про що вона стверджує, оцінюючи його
дії, в своєму поясненні і що об»єктивно випливає з його змісту.

Виявлення грошей в автомобілі ОСОБА_2. в сумі 5000 грн.,
які помічені барвником і містять на собі напис «X», суд не приймає як доказ причетності
останнього до отримання хабара чи підбурювання до
його давання, оскільки на момент огляду автомобіль був
покинутий його власником, в його салоні знаходилась стороння особа і походження грошей в автомобілі відомо тільки з її слів.
Сам ОСОБА_2. категорично заперечує факт отримання грошей від
ОСОБА_6., стверджуючи, що вона їх йому підкидала.
Будь-які сліди, які б свідчили про перебування грошей у володінні ОСОБА_2., на самих купюрах або на упаковці, в якій вони
знаходились відсутні, а тому суд сумнівається в тому, що вони являються
предметом хабара і були отримані скаржником від ОСОБА_6. в такій якості і за таких обставин, як вона про це стверджує,
оскільки і її твердження оцінює критично.

Суд також враховує, що при прийнятті рішення про
порушення кримінальної справи перевірка була проведена неповно,
зокрема, не був опитаний ОСОБА_2. і його пояснення не
були враховані при оцінці даних з точки зору їх достатності для твердження про наявність в діяннях останнього ознак інкримінованих
йому злочинів.

Суд вважає, що висновки ініціатора порушення кримінальної
справи за цими фактами ґрунтуються на припущеннях, що відповідно до частини 3
статті 62 Конституції України є недопустимим.

9

Враховуючи, що органами досудового слідства надані всі
матеріали, які послужили підставою для порушення кримінальної
справи і в них відсутні будь-які безперечні дані причетності ОСОБА_2. до вчинення цих злочинів, суд приходить до висновку
про безпідставність її порушення, а отже незаконності
постанови про це і вважає, що вона підлягає скасуванню, а за результатами
проведеної дослідчої перевірки в порушенні кримінальної справи слід відмовити за відсутністю в діях останнього складів
інкримінованих йому злочинів.

Керуючись статтями 236-7 та 236-8 КПК України,

Постановив:

Задовольнити скаргу ОСОБА_2.

Скасувати постанови заступника прокурора Полтавської
області від 19 вересня 2006 року про порушення кримінальних справ за ознаками
ч. 1 ст. 296 та ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК
України щодо ОСОБА_2.

Відмовити в порушенні кримінальної справи за фактами
вчинення хуліганства 14 травня 2006 року та заволодіння
шляхом обману 5000 грн. громадянки ОСОБА_6 і підбурювання останньої до давання йому хабара в сумі 25000 доларів США на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України за
відсутністю в його діях складів злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296 та
ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України.

На постанову судді протягом семи діб із дня її винесення
може бути подана апеляція до апеляційного суду Полтавської області.

Набрання законної сили постановою судді про скасування
постанови про порушення справи тягне за собою скасування запобіжних заходів,
повернення вилучених речей та поновлення прав, щодо яких на час досудового слідства
встановлювались обмеження.