Справа №592/8890/13-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/161/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , а також прокурора прокуратури м. Суми у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2014 року, за яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований по АДРЕСА_2 ), в силу ст.89 КК України раніше не судимий

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і йому призначене покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років, -

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 28.06.2013 р. близько 13-00 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого мешкання в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , відчинив двері вищевказаної квартири, де на порозі стояв ОСОБА_13 з невідомою для нього особою ( ОСОБА_14 засудженим за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.08.2013 р.) та увійшовши до вказаної квартири, намагався з`ясувати обставини побиття співмешканки ОСОБА_7 ОСОБА_15 , що було пов`язано з його зустрічами з донькою ОСОБА_15 ОСОБА_16 . Надалі ОСОБА_7 , діючи умисно, під час конфлікту наніс ОСОБА_13 удари руками та ногами по тілу, від яких той впав, перестав рухатися та втратив свідомість. Переконавшись, що ОСОБА_13 не рухається та загрози не становить, ОСОБА_7 вибіг з квартири з метою пошуку своїх близьких (оскільки вважав, що їм загрожує небезпека від іншої особи, яка приходила разом з ОСОБА_13 ), забіг за будинок АДРЕСА_4 та не знайшовши там свою співмешканку, вирішив повернутися до своєї квартири. Зайшовши до квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 побачив, що ОСОБА_13 прийшов до тями і між ними знову розпочалася бійка, в ході якої ОСОБА_7 наніс удари ОСОБА_13 (точну кількість та місця прикладення яких у ході досудового слідства та судового розгляду встановити не видалося за можливе), чим спричинив йому тілесні ушкодження, від яких останній знову втратив свідомість. Надалі ОСОБА_7 , взявши під руки ОСОБА_13 , який був без свідомості, витяг його з вищевказаної квартири до ліфту, яким спустив його до першого поверху, де витяг його сходами під під`їзд №2 та продовжив наносити удари ногами та руками по голові, а також множинні удари по кінцівках та тулубу, в той час, як ОСОБА_13 лежав нерухомим на бетонній плиті. Реалізуючи свій умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 умисно заподіяв ОСОБА_13 легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент їх утворення та мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті. В результаті вказаних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_13 були завдані тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили його смерть.

В поданих апеляційних скаргах:

-захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_17 просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 виправдати у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України, оскільки висновки суду містять істотні суперечності, суд не дав належної оцінки показанням свідків та обвинуваченого і виклав їх у вироку неповно, при завданні ОСОБА_13 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 діяв у стані необхідної оборони, оскільки останній мав намір його вбити, що підтверджується сукупністю доказів у справі, зокрема показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_14 , який вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.08.2013 р. був засуджений за ч.4 ст.296 КК України за вчинення 28.06.2013 р. хуліганських дій в квартирі ОСОБА_7 . Також зазначає, що висновки суду відносно того, що тяжкі тілесні ушкодження були завдані ОСОБА_13 біля під`їзду не відповідають одержаним у справі доказам, та навіть якщо він і діяв з перевищенням меж необхідної оборони, то його дії повинні були б кваліфіковані за ст.118 КК України. Крім того, вказує на те, що протокол слідчого експерименту був складений з порушенням норм кримінального процесуального законодавства, а тому не може бути допустимим доказом у цьому кримінальному провадженні, у зв`язку з чим просить його визнати таким та виключити із числа доказів;

-обвинувачений ОСОБА_19 вважає вирок суду незаконним, оскільки суд не достатньо дослідив всі обставини справи та просить дати його діям правильну кваліфікацію. Свої вимоги мотивує тим, що при затриманні йому не була надана медична допомога та порушено право на захист, завдаючи ОСОБА_13 тілесні ушкодження він діяв у стані необхідної оборони, при цьому останній мав намір його вбити, що підтверджується показаннями свідків. Також зазначає, що між показаннями свідків ОСОБА_20 та водієм швидкої допомоги є суперечності і вони не могли бачити, що він б`є потерпілого, він лише намагався привести ОСОБА_13 до тями. Крім того, доказів того, що він у був стані алкогольного сп`яніння немає;

-прокурор прокуратури м. Суми у кримінальному провадженні ОСОБА_21 просить змінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст.121 КК України без застосування ст.69 КК України, оскільки суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що стан ОСОБА_7 , який був викликаний неправомірною поведінкою ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , є пом`якшуючої обставиною у зв`язку з тим, що цей стан був викликаний його алкогольним сп`янінням.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечив проти апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги, просили скасувати вирок суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_22 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч.1 ст.412 цього Кодексу істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до приписів п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначається: у разі визнання особи винуватою, крім іншого, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів тощо.

Як вбачається з вироку суду обвинувачений ОСОБА_7 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України в тому, що умисно заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть потерпілого ОСОБА_13 .

Разом з тим, суд першої інстанції при ухваленні обвинувального вироку не в повній мірі дотримався зазначених вище вимог кримінального процесуального закону та не надав належної правової оцінки усім доказам у кримінальному провадженні, фактично вдавшись лише до їх перерахування в мотивувальній частині вироку, без їх ретельного аналізу та без зазначення передбачених законом мотивів, з яких він відкинув показання обвинуваченого щодо обставин кримінального правопорушення та інших доказів у кримінальному провадженні.

Зокрема, судом першої інстанції належним чином не були спростовані показання обвинуваченого ОСОБА_7 , які останній надав в судовому засіданні, згідно яких він свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, категорично заперечив, пояснивши, що тілесні ушкодження спричинив потерпілому ОСОБА_13 в квартирі та виключно з метою самозахисту і після нападу останнього на нього перебував у стані необхідної оборони.

При цьому, суд першої інстанції не врахував при ухваленні вироку і залишив поза увагою такі докази, як:

-показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 про те, що потерпілий ОСОБА_13 , перебував у стані алкогольного сп`яніння і вів себе агресивно, казав, що «уб`є» ОСОБА_7 ;

-показання свідка ОСОБА_14 , який був засуджений за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.08.2013 р. щодо вказаних подій, де потерпілим був обвинувачений ОСОБА_7 , згідно яких потерпілий ОСОБА_13 був п`яний, намагався увійти до квартири ОСОБА_7 , виражався нецензурною лайкою, погрожував останньому і штовхав його у дверях власної квартири;

-показання свідка ОСОБА_23 , який не бачив, щоб обвинувачений ОСОБА_7 наносив удари по голові потерпілому ОСОБА_13 ;

-показання свідка ОСОБА_20 щодо нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 ударів тільки ногою і тільки по голові потерпілому ОСОБА_13 , який лежав на бетонній плиті біля під`їзду і не чинив спротив. При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 був взутий у гумові тапці;

-висновки судово-медичної експертизи № 510 від 14.08.2013 р. у сукупності з показаннями експерта ОСОБА_24 , згідно яких тілесні ушкодження, завдані потерпілому ОСОБА_13 поділяються на тяжкі, середньої тяжкості та легкі. Тяжкими тілесними ушкодженнями зазначені ушкодження у вигляді перелому склепіння та основи черепу, розмізчення та забою головного мозку, які мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті. Дане пошкодження у вигляді втисненого перелому правої скроневої кістки виникло від ударної дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключено взутою ногою людини. Ймовірно, що тяжкі тілесні ушкодження були завдані обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_13 у квартирі, а не біля під`їзду, коли їх могли бачити свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_23 .

Також був залишений поза увагою і факт (обставини) отримання обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, а саме перелому кісток носа (консолідований), вогнепального поранення м`яких тканин голови, синців в ділянці правої реберної дуги тощо, а також його фізичний та психічний стан.

Крім того, судом першої інстанції був визнаний допустимим доказом протокол слідчого експерименту від 16.07.2013р. При цьому, вказаний процесуальний документ має певні недоліки, які утворилися як при його виготовленні, так і під час проведення безпосередньо даної слідчої дії.

На думку колегії суддів суд першої інстанції не надав належної правової оцінки вказаному слідчому експерименту з урахуванням вимог ст.ст.84, 86, 104, 105, 106 і 240 КПК України, що потягло за собою прийняття передчасних і невмотивованих висновків щодо допустимості цього доказу і відповідно винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 .

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а згідно ч.3 цієї статті за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Оскільки під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження ані обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , ані прокурор ОСОБА_6 не заявляли будь-яких клопотань щодо дослідження в судовому засіданні певних обставин, на які вони посилалися в своїх апеляційних скаргах, то колегія суддів позбавлена можливості самостійно дослідити необхідні докази у зв`язку з цим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, задовольнивши таким чином частково апеляційні скарги як обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_8 , так і прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_22 .

Що стосується інших доводів апеляційних скарг про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а також допущення судом першої інстанції невідповідності висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, в тому числі і законність застосування до ОСОБА_7 положень ст.69 КК України при призначенні кримінального покарання, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, оскільки ці питання спочатку підлягають ретельній перевірці та дослідженню в судовому засіданні при новому судовому розгляді, а вже потім бути предметом перевірки при апеляційному розгляді.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне після скасування судового рішення призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника адвоката ОСОБА_10 та прокурора прокуратури м. Суми ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2015 року відносно ОСОБА_25 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 залишити тримання під вартою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4