Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/476/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 272 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.05.2015 року м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесеного 31 липня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000246 стосовно ОСОБА_9 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_11 та представника цивільного відповідача - приватно-орендного сільськогосподарського підприємства агрофірма «Сагайдацька» ОСОБА_12 на вирок Устинівського районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2015 року яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Матлі- Сай Джамало-Абатської області, Киргизія, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, механізатора ПОСП Агрофірма «Сагайдацька», жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 272 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_11 - 5000 грн. витрат за надання правової допомоги.

З приватно-орендного сільськогосподарського підприємства агрофірма «Сагайдацька» на користь потерпілої ОСОБА_11 стягнуто 110000, 00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за те, що він 30 липня 2014 року близько 18.00 год. під час виконання трудових обов`язків механізатора трактора ХТЗ - 17221-19 по заготівлі зеленої силосної маси на господарській території ПОСП Агрофірма Сагайдацька, розташованої в с. Докучаєве Устинівського району Кіровоградської області зобов`язаний був дотримуватися правил безпеки праці під час приєднання до трактора силосного преса, а саме: дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства, знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту, проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди, а також знати прийоми управління трактором, послідовність їх виконання при запуску двигуна та дизеля трактора в роботу та його зупинці, якими заборонено включати швидкість трактора при наявності людей між ним та причіпною машиною.

При цьому, ОСОБА_10 під час перевірки працездатності приєднаного до трактора силосного преса, коли відбулася деформація (скручування та вигинання) карданного вала, яким прес приводився у роботу, не дотримався вимог ст. 34 Закону України «Про охорону праці», п.п.1.16, 3.5 Інструкції з охорони праці №ОП-001-2013 для механізатора, затвердженої наказом директора ПОСП Агрофірма «Сагайдацька» від 10 листопада 2013 року) п.109 Переліку робіт із підвищеною небезпекою, затвердженого Наказом Держнаглядохоронпраці України №15 від 26 січня 2005 року та не перевірив знаходження важелів приводу валу відбору потужності, рукоятки ручної подачі палива у нейтральному положенні, не переконався у відсутності людей біля трактора і працюючого механізму, відкрив задвижку подачі повітря на двигун та здійснив його запуск, внаслідок чого деформований карданний вал почав обертатися на максимальних оборотах і спричинив ОСОБА_13 , який знаходився поблизу працюючого механізму тілесні ушкодження у вигляді: рани тім`яної ділянки голови, перелому кісток склепіння та основи черепа, субарахноідального крововиливу, забою головного мозку, розриву печінки, що супроводжувалася внутрішньою кровотечею, двох саден по пригрудинній лінії справа в проекції 5-6 ребер, синця в епігастрії, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 103 від 24 серпня 2014 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, які знаходяться в причинному зв`язку із протиправними діями ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 не оспорюючи обставини справи, а також кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 272 КК України просить змінити вирок суду та призначити йому покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі, вказуючи на те, що суд при ухваленні вироку не врахував його щире каяття, правдиві показання та активне сприяння у розкритті даного кримінального правопорушення, а також його позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, призначив на думку ОСОБА_10 надто суворе та не справедливе покарання, яке не відповідає характеру вчиненого ним кримінального правопорушення, ступеню тяжкості та його особі, що вплинуло на законність та обгрунтованість оскаржуваного ним рішення суду.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі також просить змінити вирок суду першої інстанції та призначити його підзахисному покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Зокрема зазначає про те, що смерть ОСОБА_13 , який з власної необережності знаходився неподалік працюючого механізму з деформованим карданним валом, відбулась в результаті трагічного збігу обставин, які ОСОБА_10 не міг, однак повинен був передбачити.

Крім того вказує, що при призначенні ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі судом не враховано, що останній визнав вину та щиро розкаявся, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має сім`ю та постійне місце проживання, кримінальне правопорушення вчинив у віці 57 років, матеріальна шкода потерпілій відшкодована за рахунок підприємства, більш того сама потерпіла на суворості покарання та позбавлення ОСОБА_10 волі під час розгляду справи не наполягала.

При таких обставинах, на думку сторони захисту підстав для призначення ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі за вчинення ним кримінального правопорушення з необережності у суду не було, а тому вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_10 покарання слід змінити, застосувавши ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду першої інстанції з ухваленням нового, згідно з яким повністю задовольнити її позовні вимоги, для забезпечення цивільного позову накласти арешт на майно та розрахунковий рахунок підприємства і стягнути з агрофірми «Сагайдацька» на її користь 500000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, 48000,00 грн. витрат понесених на встановлення надгробного пам`ятника, а також 5000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Апеляційні вимоги мотивовані тим, що під час досудового розслідування не провадились автотехнічна експертиза трактора та силосного пресу, якими керував ОСОБА_10 з приводу технічної можливості блокування запуску двигуна при включеному положенні карданного валу, що державний інспектор з охорони праці та розслідування нещасних випадків ОСОБА_14 та члени комісії при підписанні акту спеціального розслідування не попереджувались про кримінальну відповідальність за складання завідомо неправдивого висновку.

Крім того вказує, що при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження вона помітила, що в журналі інструктажу по техніці безпеки підпис не його сина ОСОБА_13 , у зв`язку з чим вона зверталась до слідчого, а також до суду з клопотанням про проведення почеркознавчої експертизи, у задоволення якого їй безпідставно відмовили.

Також зазначає, що під час розгляду справи суд не дав належної тому, що роботи проводились за усною вказівкою директора агрофірми «Сагайдацька» ОСОБА_12 поза межами робочого часу, без відповідного наказу та інструктажу по техніці безпеки.

Стверджує про те, що при вирішенні цивільного позову судом не правильно застосовані норми цивільного законодавства, а саме ст.ст. 1172, 1187, 1193 та 1201 ЦК України, згідно яких понесені нею витрати на спорудження надгробного пам`ятника та правову допомогу підлягають стягненню з агрофірми «Сагайдацька», оскільки шкода ОСОБА_10 завдана під час виконання ним трудових обов`язків.

Таким чином, суд на думку потерпілої під час з`ясування обставин справи допустив однобічність та неповноту у дослідженні доказів, а саме не дав оцінку діям слідчого, не призначив автотехнічну та почеркознавчі експертизи, керувався недопустими доказами та не вирішив питання про притягнення посадових осіб ПОСПП агрофірма « Сагайдацька» до кримінальної відповідальності за порушення умов праці, підробку підпису її сина ОСОБА_13 в журналі інструктажу по техніці безпеки, примушення працівників виконувати роботи в надурочний час.

Представник цивільного відповідача - ПОСП агрофірми «Сагайдацька» ОСОБА_12 в апеляційній скарзі просить змінити вирок суду і стягнути на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди не 110000,00 грн., як зазначено у вироку суду, а 40000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що в причинному зв`язку із смертю ОСОБА_13 перебувають не тільки дії обвинуваченого ОСОБА_10 , а й самого потерпілого, який з власної необережності безпідставно знаходився біля деформованого карданного валу.

Крім того зазначає, що за рахунок страхування ОСОБА_13 в агрофірмі «Сагайдацька» потерпіла отримала страхове відшкодування з Фонду соціального страхування в сумі 73317,56 грн., при таких обставинах розмір відшкодування, на думку представника підприємства повинен бути зменшений до 40000, 00 грн.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який підтримав апеляційні скарги, захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав свою, апеляційну скаргу його підзахисного та представника цивільного відповідача і заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_11 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 , який також підтримав апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 і просив суд повністю задовольнити апеляційну скаргу його довірительки, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника слід задовольнити, а в задоволенні апеляційних скарг представнику цивільного відповідача та потерпілій слід відмовити за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 як і на правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 272 КК України.

В апеляційній скарзі кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 272 КК України не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив про те, що враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, його позитивну характеристику.

Крім того, обставинами, які пом`якшують ОСОБА_10 покарання суд визнав визнання вини, щире каяття, відсутність судимостей.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_10 суд визнав тяжкі наслідки завдані злочином.

В мотивувальній частині вироку, суд першої інстанції вказав про те, що з урахуванням обставин та характеру вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, його особи, а також тяжких наслідків у вигляді смерті людини, виправлення та перевиховання ОСОБА_10 можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства з призначення додаткового покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю.

Підстав для призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням статті 75 КК України суд першої інстанції не знайшов.

Разом з тим, при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд зазначив про те, що враховує тяжкість покарання, вік і стан здоров`я ОСОБА_10 , міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність утриманців, постійного місця роботи, репутацію та майновий стан.

З таким висновками та доводами колегія суддів апеляційного суду погодитись не може виходячи з наступного.

Відповідно до роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За змістом ч. 2 та 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особам.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Фактичні обставини справи, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються свідчать про те, що ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за порушення правил безпеки під час виконання робіт із підвищеною небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримуватись, що призвело до загибелі людини, тобто у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України, який з суб`єктивної сторони характеризується необережністю.
На досудовому слідстві та під час судового розгляду ОСОБА_10 свою вину визнав, розкаявся, розказав як і при яких обставинах він у присутності головного інженера агрофірми «Сагайдацька» ОСОБА_15 та тракториста ОСОБА_16 разом намагались від`єднати деформований карданний вал відбору потужності від трактора, при цьому ОСОБА_10 за вказівкою ОСОБА_15 для того, щоб роз`єднати трактор від силосного агрегату, запустив двигун і відчувши удар одразу ж заглушив його, потерпілого ОСОБА_13 він не бачив і як останній опинився в робочій зоні не знає.
Крім того, ОСОБА_10 у віці 57 років до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, працює трактористом агрофірми «Сагайдацька» одружений, за місцем роботи характеризується виключно з позитивної сторони.
Більш того, шляхом прослуховування звукозапису судового засідання, яке відбулось 11 березня 2015 року, колегія суддів перевірила, що прокурор ОСОБА_17 , який підтримував державне обвинувачення та потерпіла ОСОБА_11 в дебатах, просили суд при призначенні ОСОБА_10 покарання застосувати ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Таким чином, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 покарання у виді 3 років і 6 місяців позбавлення волі, не врахував доводи прокурора та потерпілої, не дав належної та об`єктивної оцінки обставинам справи, взяв на себе функції обвинувачення, призначив ОСОБА_10 несправедливе покарання.
Своє рішення про неможливість або недоцільність застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_10 від покарання з випробуванням нічим не мотивував.
Більш того, при призначенні ОСОБА_10 покарання суд врахував таку обтяжуючу обставину як тяжкі наслідки у вигляді смерті людини, яка є кваліфікуючою ознакою вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно зі ст. 75 КК України суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, при призначенні покарання на строк не більше п`яти років позбавлення волі може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо він дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

При фактичних обставинах даної справи, які істотно знижують ступінь вини ОСОБА_10 та його суспільну небезпечність, а також наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, колегія суддів вважає можливим на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, з покладенням на ОСОБА_10 обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Що стосується додаткового покарання у виді позбавлення ОСОБА_10 права займатися певною діяльністю у вигляді управління тракторами та самохідним технологічним устаткуванням, як зазначив суд в оскаржуваному вироку, то колегія суддів відмічає, що фактично ОСОБА_10 допустив порушення правил безпеки працюючи трактористом агрофірми «Сагайдацька», а тому з метою недопущення порушення гарантованого Конституцією України його права на працю, додаткове покарання призначене ОСОБА_10 слід конкретизувати, позбавивши його права керування тракторами строком на 2 роки, а не займатись певною діяльністю, як зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх розумності і справедливості, характер порушення прав потерпілого, глибини фізичних та душевних страждань, а також ступінь вини особи, яка завдала матеріальної та моральноїшкоди.

Моральна шкода у кримінальному проваджені може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, приниженні честі, гідності.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції правильно встановлено наявність регламентованого законом ( ч.2 ст. 1168 ЦК ) юридичного складу, що є підставою для відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_11 .

Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, є однією з конституційних гарантій кожної фізичної та юридичної особи (ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України).

Колегія суддів погоджується з доводами представника ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_7 про те, що потерпіла втратила сина в престарілому віці, а по суті годувальника в сім`ї, що негативно вплинуло на її звичайний спосіб життя, стан здоров`я, а тому з урахуванням характеру, обсягів та ступеню моральних страждань ОСОБА_11 колегія суддів вважає, що 110000,00 грн. в якості відшкодування заподіяної їй моральної шкоди буде справедливим, розумним та виваженим.

Доводи апеляційної скарги представника агрофірми «Сагайдацька» про зменшення розміру відшкодування до 40 000, 00 грн. у зв`язку з виплатою ОСОБА_11 . Фондом соціального страхування страхового відшкодування та отримання відповідних виплат і в подальшому, а також груба необережність самого загиблого ОСОБА_13 , який у присутності відповідальної особи - головного інженера ОСОБА_15 опинився в робочій зоні рухомих частин силосного пресу, що на думку представника впливає на розмір відшкодування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки від цього моральні страждання та переживання потерпілої не зменшились.

В даному випадку, наявність або відсутність в діях посадових осіб агрофірми «Сагайдацька» ознак службової недбалості, порушення або відсутність відповідного контролю по техніці безпеки не є об`єктом кримінального провадження в даній справі, а тому в задоволенні клопотання ОСОБА_11 про проведення почеркознавчої експертизи судом було відмовлено законно та обґрунтовано, з постановленням ухвали.

Доводи апеляційної скарги потерпілої про необ`єктивність та неповноту суду у дослідженні доказів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_10 у недотриманні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, що призвело до загибелі ОСОБА_13 , такий висновок відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Відповідно до ст. 118 КПК України витрати понесені потерпілою ОСОБА_11 на правову допомогу є процесуальними витратами, які підлягають стягненню при ухваленні вироку.

Таким чином, суд правильно стягнув з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_11 5000, 00 грн. витрат на правову допомогу, а тому доводи апеляційної скарги потерпілої про те, що ці витрати повинні відшкодовуватись підприємством з яким обвинувачений перебував у трудових відносинах є безпідставними.

Об`єктивна оцінка фактичних обставин справи, свідчить про те, що витрати на поховання в сумі 4371, 00 грн. відшкодовані ОСОБА_11 згідно пред`явлених чеків в межах граничних сум Фондом соціального страхування.

В даному випадку, потерпіла ОСОБА_11 при наявності відповідних підтверджуючих документів про спорудження пам`ятника може і має право пред`явити цивільний позов до ОСОБА_10 про стягнення різниці між понесеними та відшкодованими витратами на поховання ( ст. 1201 ЦК України ).

Оскільки потерпіла ОСОБА_11 такого позову до ОСОБА_10 не пред`являла, а цивільний відповідач - агрофірма «Сагайдацька» не може відповідати за її майнові втрати, які не пов`язані з втратою життя ОСОБА_13 , то правові підстави для задоволення її цивільного позову в частині стягнення 48000,00 грн. вартості надгробного пам`ятника - відсутні, про що змістовно та обґрунтовано зазначив суд в оскаржуваному вироку.

Інші вимоги апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_11 в частині накладення арешту на майно та розрахунковий рахунок агрофірми«Сагайдацька» не грунутються на законі і задоволенні бути не можуть.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вирок Устинівського районного суду Кіровоградської області стосовно ОСОБА_10 слід змінити в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити.

Апеляційні скарги представника цивільного відповідача - приватно-орендного сільськогосподарського підприємства агрофірма « Сагайдацька « та потерпілої ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Вирок Устинівського районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2015 року стосовно ОСОБА_10 за ч.2 ст. 272 КК України - змінити.

ОСОБА_10 вважати засудженим за ч.2 ст. 272 КК України на 3( три) роки 6 ( шість) місяців позбавлення волі, з позбавленням права керування тракторами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 2 ( два) роки.

Відповідно до ст. 76 ч.1 КК України зобов`язати ОСОБА_10 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально - виконавчої інспекції та повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Запобіжний захід ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою - скасувати.

ОСОБА_10 з-під варти звільнити.

В решті вказаний вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4