Справа № 1-22/05
Провадження №1/461/41/14

ПОСТАНОВА
судового засідання
25.12.2014

Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів : ОСОБА_2

Мисько ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглядаючи матеріали кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6,9,13 ч.2 ст.115, ч. 4 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Галицького районного суду м.Львова знаходиться кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6,9,13 ч.2 ст.115, ч. 4 ст. 187 КК України.

По даній справі підсудному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу підсудному ОСОБА_8 з тримання під вартою на підписку про невиїзд. В обгрунтування заявленного клопотання посилається на те, що обвинувачення базується на припущеннях та доказах, які досудовим слідством отримано у незаконний спосіб. Вказане клопотання підтримали підсудний та ОСОБА_6 .

Прокурор у судовому засіданні клопотання підсудного заперечив, мотивуючи тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, поєднаного з насильством, який передбачає позбавлення волі на строк понад 10 років або довічного позбавлення волі, перебуваючи на волі може ухилятися від слідства та суду чинити тиск на свідків та інших учасників судового процесу

Суд, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення заявленого клопотання, підсудного та його захисників, які підтримали заявлене клопотання, вважає, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 274 КПК України під час судового розгляду справи суд, при наявності для того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного.

Відповідно до ст.148 КПК України запобіжні заходи вибираються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігти спробам уникнути від дізнання, досудового слідства та суду, перешкодити встановленню істини в кримінальній справі, продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Суд вирішуючи заявлене клопотання, в тому числі, виходить з мотивів, які були наведені в попередній постанові суду від 14.11.2014 року, а саме, що питання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуються вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Також, суд бере до уваги і правову позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Наявність підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що належить до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалого тримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ Калашников проти Росії від 15 липня 2002 року).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) існування обґрунтованої підозри у вчиненні злочину перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Крім того, суд керується ст.5 Конвенції відповідно до якої кожен кого заарештовано або затримано згідно з положенням підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Враховуючи вищенаведене ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, поєднаного з насильством, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк понад 10 років або довічного позбавлення волі, приймаючи до уваги ризики, враховані при обранні запобіжного заходу підсудному, суд вважає, що підстави, за яких йому судом було обрано запобіжний захід у виді взяття під варту, не відпали.

Керуючись ст.ст. 148 -150,155,165,165-1, 288 КПК України (1960 р.), суд, -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Залишити ОСОБА_8 01.05.1982 ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у виді взяття під варту.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

Х ОСОБА_9