Справа №621/1585/15-к
Пр. №1-кс/621/161/15
УХВАЛА

Іменем України
07 липня 2015 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
підозрюваного - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду клопотання слідчого СВ Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_6 , погоджене старшим прокурором прокуратури Зміївського району Харківської області ОСОБА_7 , по кримінальному провадженню № 0000698 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, постановою Зміївського районного суду Харківської області від 20 вересня 2011 року звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України на підставі ЗУ «Про амністію» від 07.07.2011 року,
підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України, -
в с т а н о в и в:
06 липня 2015 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 , погоджене зі старшим прокурором прокуратури Зміївського району Харківської області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .
На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що 03 липня 2015 року близько 09 години у ОСОБА_5 , який знаходився на лугу поблизу вул. Сосновій в сел. Зідьки Зміївського району Харківської області виник умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 , яка знаходилась неподалік від нього.
З метою реалізації свого умислу ОСОБА_5 , виражаючись нецензурною лайкою та погрожуючи фізичною розправою, почав наближатись до ОСОБА_9 . Побачивши його, ОСОБА_9 намагалась зателефонувати своєму чоловікові, для чого дістала свій мобільний телефон із сумки. Наблизившись до ОСОБА_9 , ОСОБА_5 намагався зробити підніжку ОСОБА_9 і в цей момент схопив рукою ланцюг, який знаходився на шиї потерпілої. Відчувши це, ОСОБА_9 відштовхнула ОСОБА_5 та побігла в напрямку дому, в результаті чого ОСОБА_5 не довів свої злочинні дії до кінця, через причини, що не залежали від його волі, а саме опір ОСОБА_9 .
Крім того, в ході досудового слідства встановлено, що 03 липня 2015 року близько 10 години у ОСОБА_5 , який знаходився на лугу поблизу вул. Червоноармійської в м. Зміїв Харківської області виник умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_10 , яка йшла у зустрічному напрямку.
Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повтороно, дочекавшись поки ОСОБА_10 пройде повз нього, догнав останню, та зі сторони спини схопив її відкритою долонею руки за плече. В подальшому розуміючи свою перевагу та подавивши волю ОСОБА_10 , ОСОБА_5 із застосуванням сили зірвав золотий ланцюжок 585 проби вагою 5,48 грами, із ладанкою «Божої матері» 585 проби, вагою 2,53 грами, з шиї ОСОБА_10 , після чого побіг у невідомому напрямку. Своїми злочинними діями ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_10 ,, згідно із висновком експерта № 119-Зм/15 від 03 липня 2015 року синець на передній поверхні шиї з переходом на бічні поверхні шиї і задню поверхню шиї, який по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (відповідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року). Викраденим майном ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму близько 2777 грн.
04 липня 2015 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
04 липня 2015 року ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.
06 липня 2015 ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України.
Допитаний у якості підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав себе винним повністю, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України, свою вину визнав частково.
Обгрунтованість підозри ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: показаннями потерпілої ОСОБА_9 ; показаннями потерпілої ОСОБА_10 ; показаннями свідка ОСОБА_11 ; висновком експерта № 119-Зм/15 стосовно тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання, в ході якого ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_5 , як особу, яка відкрито викрала у неї майно.
В діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки злочинів, відповідальність за вчинення яких передбачена ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України.
Підозрюваний ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 4 до 6 років.
В обґрунтування клопотання слідчий СВ Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_6 посилався на тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 , вказав, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, не має постійного місця роботи, неодружений, не має міцних соціальних зв`язків та постійного місця роботи, ризик впливу з боку ОСОБА_5 на потерпілих, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.
При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання з підстав, зазначених у ньому.
Підозрюваний ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, зазначив, що не має наміру ухилятися від слідства та суду, має на меті відшкодувати завдану потерпілим шкоду, щиро розкаявся у вчиненому, зазначив, що злочини вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що і стало піставою його протиправної поведінки.
Захисник ОСОБА_4 зазначила, що підстав для обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою немає, оскільки її підзахисний має постійне місце проживання де мешкає з пристарілими батьками, працює без офіційного оформлення трудових відносин, позитивно характеризується за місце проживання, на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім того, у клопотанні не наведено доказів того, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.
Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження та дослідивши надані докази, встановив, що слідчим відділом проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000698 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України. (а.п. 1)
Надані сторонами кримінального провадження докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України.
Так, обґрунтованість підозри у вчиненні злочинів підтверджується: показаннями потерпілої ОСОБА_9 ; показаннями потерпілої ОСОБА_10 ; показаннями свідка ОСОБА_11 ; висновком експерта № 119-Зм/15 стосовно тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання, в ході якого ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_5 , як того, який відкрито викрав у неї майно.
При вивченні особи підозрюваного ОСОБА_5 встановлено, що він притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України та звільнений на підставі ЗУ "Про амністію" постановою суду від 20 вересня 2011 року, не працює, не одружений, має постійне місце проживання та реєстрації де характеризується позитивно, на обліку у психіатричному та наркологічному кабінеті Зміївської ЦРЛ не перебуває.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Таким чином, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, визначених п. п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Водночас, cлід зазначити, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Так, письмовими доказами підтверджується, що ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується, як особа відносно якої компрометуючих матеріалів не надходило, має стійкі соціальні зв`язки, проживає за зареєстрованим місцем проживання разом з батьками похилого віку, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України», при прийнятті рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, необхідно розглянути можливість застосування щодо підозрюваного інших менш суворих (альтеративних) запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Оскільки прокурор довів обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої ст. 194 КПК України, але не довів обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, належить застосувати щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід - домашній арешт, що є співрозмірним з наявними ризиками та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.
Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя-
п о с т а н о в и в :
1.Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_6 , погоджене старшим прокурором прокуратури Зміївського району Харківської області ОСОБА_7 , по кримінальному провадженню № 0000698 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .
2.Застосувати у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід домашній арешт.
3.Заборонити підозрюваному ОСОБА_5 , цілодобово залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 ;
4.Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язок прибувати до слідчого відділення Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області, до прокурора прокуратури Зміївського району або до суду за першою вимогою.
5.Строк дії ухвали - до 04 вересня 2015 року.
6.Ухвалу для виконання передати Зміївському РВ ГУМВС України в Харківській області.
7.Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: