А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
16.09.2014 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , за участі прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх захисників відповідно адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали кримінального провадження № 11кп/777/262/14 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2014.
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах (цивільному шлюбі), судимого: 1) 01.08.2012 за ч.3 ст.185, ч.1 ст.304 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням протягом трирічного іспитового строку; 2) 02.10.2012 за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням протягом дворічного іспитового строку; постановою Ужгородського міськрайонного суду від 06.02.2013 на підставі ч.4 ст.70, 75 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вказаними вироками ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом трирічного іспитового строку; крім того, вважається таким, що не має судимості в силу вимог ст.89 КК України (Т.1, а.п. 23-24)
визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.121 КК України у вигляді позбавлення волі строком на сім років; на підставі ст.71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання, визначене зазначеною постановою Ужгородського міськрайонного суду від 06.02.2013 та визначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на вісім років; початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня його затримання 18.11.2013.
- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ужгород, мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, не судимого
визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.121 КК України у вигляді позбавлення волі строком на сім років; початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня його затримання 18.11.2013.
Речові докази: належну ОСОБА_8 курточку йому повернуто, шматок фанери, металевий таз, марлевий тампон, вирізи: з килиму, ковроліну та лінолеуму, дерев`яні палки довжиною 60 см та 1,3 м знищено.
Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 306,50 грн.
Обраний стосовно кожного із засуджених запобiжний захiд залишено попередній тримання під вартою.
Згідно оскарженого вироку ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнані винуватими в тому, що вони 17.11.2013, біля 21 год., в кімнаті буд. АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин до ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які носили тривалий характер, під час сварки з останнім нанесли йому серію ударів по різних частинах тіла останнього за допомогою стиснутих в кулак рук та обутих ніг, а коли ОСОБА_11 впав на землю нанесли декілька ударів по голові, тулубу та нижніх кінцівках останнього металевим тазом та дерев`яною палицею.
Внаслідок вказаних протиправних дій обвинувачених потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді: 1) саден на шкірних покривах правої тім`яно-скроневої ділянки, тильної поверхні лівої кисті та правої вушної раковини, забій легень легкі; 2) перелому обох лопаток та 12 ребра зліва середньої тяжкості; 3) поєднаної краніо-скелетної травми, відкритої проникаючої ЧМТ, багатоуламкових вдавлених переломів кісток склепіння черепа в лівій лобній тім`яно-скроневій ділянці та правій лобно-скроневій ділянці з переходом на основу черепа, забою головного мозку тяжкого ступеня, відкритого багатоуламкового перелому верхньої третини діафізу великогомілкової кістки тяжкі, небезпечні для життя в момент їх спричинення, від яких (внаслідок набряку та вклинення речовини головного мозку, забою головного мозку, перелому кісток основи та склепіння черепу) ІНФОРМАЦІЯ_4 помер в реанімаційному відділені ЦМКЛ м. Ужгород.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує, що вирок підлягає скасуванню з таких підстав. За вказаних вище обставин мала місце необхідна оборона потерпілий ОСОБА_11 з сокирою напав на рідного брата апелянта, ОСОБА_7 , якою вдарив його «по носі», а ОСОБА_8 заступився за брата та забрав у потерпілого сокиру, після чого вони пішли додому, на АДРЕСА_1 ). Отже, як слідує зі змісту апеляції, кримінальне провадження щодо обвинувачених підлягає закриттю у зв`язку з передбаченою ст.36 КК України обставиною, що виключає злочинність діяння, тобто необхідною обороною.
Також зазначає, що досудове розслідування проведено в порушення вимог КПК України, не дотримано його право на захист, не виконано всіх слідчих дій.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора та потерпілу, які просили залишити апеляцію без задоволення, а вирок від 27.05.2014 без змін, сторону захисту на підтримання апеляції ОСОБА_8 , останній також просив закрити провадження у справі за недоведеністю його вини, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи сторін, провівши судові дебати, колегія апеляційного суду визнає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Основним доводом апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 є те, що вказані вище дії у відношенні до потерпілого ОСОБА_11 він вчинив, перебуваючи в стані необхідної оборони захищаючи рідного брата, ОСОБА_7 від нападу озброєного сокирою потерпілого.
Відповідно до ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені також з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.
Особа не підлягає кримінальній відповідальності, якщо через сильне душевне хвилювання, викликане суспільно небезпечним посяганням, вона не могла оцінити відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту.
Не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.
Обставина, на яку посилається апелянт підтримана і ОСОБА_7 , який також зауважив, що потерпілий за вказаних подій вчинив на нього напад із сокирою, а його молодший брат лише захистив його, вибивши з рук сокиру. Усі удари потерпілому наносив виключно він ( ОСОБА_7 ), а ОСОБА_8 до цього не має ніякого відношення.
Однак, колегією суддів встановлено, що дії обвинувачених вірно кваліфіковано як органом досудового розслідування, так і судом за ч.2 ст.121 КК України, оскільки обставини кримінального провадження свідчать про заподіяння потерпілому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 групою осіб зазначених вище умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть ОСОБА_11 .
При цьому враховано роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 № 2, зокрема в п. 22,23: спосіб, знаряддя злочину (палиця та металевий таз), кількість, характер і локалізацію зазначених вище тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винних і потерпілого, що передувала події, їх негативні стосунки, суб`єктивне ставлення винних до наслідків своїх дій, а також тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) до настання смерті потерпілого ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).
Висновок суду обґрунтовано показаннями потерпілої ОСОБА_6 , з яких вбачається, що в день вчинення злочину конфлікт між потерпілим та обвинуваченими виник у зв`язку із самовільним продажем останніми телевізору, який вони забрали з будинку ОСОБА_11 , при цьому останній під час сварки жодних предметів, зокрема сокири, в руках не тримав, натомість обвинувачені, нанісши численні удари потерпілому руками і ногами по голові та інших частинах тіла (не менше п`яти), продовжили бити його палкою. Вона вибігла викликати швидку, а в будинку залишився 10-річний син, ОСОБА_12 та сестра ОСОБА_13 .
Такі показання є повними та визнані учасниками кримінального провадження. Обвинуваченими не порушувалося питання про повторний допит свідка.
Опитаний апеляційним судом ОСОБА_12 пояснив, що ОСОБА_8 тримав потерпілого за руки, а ОСОБА_7 наносив його батьку (потерпілому) удари по ногам і голові: спочатку руками і ногами, потім дерев`яною ручкою з-під мітли, після чого великою палицею, яку взяв з двора будинку, а потім також ОСОБА_8 бив потерпілого «лавером» (металевим тазом) по голові.
Допитана апеляційним судом за клопотанням сторони захисту потерпіла повністю підтримала надані нею в суді першої інстанції показання, в тому числі й щодо участі кожного обвинуваченого в нанесенні ОСОБА_14 ударів по голові в наведений вище спосіб.
З наданих в суді показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що обвинувачені після вживання алкогольних напоїв прийшли в будинок до потерпілого ОСОБА_14 , звідки забрали телевізор, продали і знову пішли вживати алкогольні напої. Вечором тієї ж доби повернулися в будинок потерпілого, вибили вікна, двері, ОСОБА_7 взяв в руки мітлу і почав нею бити ОСОБА_14 до тих пір, поки не зламалася, потім били обидвоє, після чого пішли геть. Однак, через деякий час повернулися, коли потерпілий вже лежав і не міг підвестися, вирвали двері і продовжили бити, при цьому ОСОБА_8 бив потерпілого металевим тазом по голові. Після цього обоє обвинувачених кинули в голову потерпілого «ковбицею» (колодою) для рубки дров. Сокири ніякої не бачила в будинку.
Будучи допитаною апеляційним судом, ОСОБА_13 підтвердила раніше дані нею показання, додавши, що ОСОБА_8 за вказаних обставин наніс мінімум п`ять ударів ОСОБА_14 по голові металевим тазом.
Отже, як потерпіла, так і жоден свідок не підтвердив, а навпаки спростували версію обвинувачених стосовно наявності за вказаних обставин в руках потерпілого, напередодні його побиття, сокири, а тому ніякої загрози життю чи здоров`ю ОСОБА_7 не існувало, у зв`язку з чим ОСОБА_8 не перебував у стані необхідної оборони свого брата, а вчинив разом з ним вказаний злочин на ґрунті неприязних відносин до ОСОБА_14 .
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що вирок є незаконним та необґрунтованим, що він не вчинив злочину, за який засуджений, апеляційний суд відхиляє, оскільки суд першої інстанції, розглядаючи вказане кримінальне провадження, в повному об`ємі дослідив докази та прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_8 , поряд з ОСОБА_7 , також винен у вказаному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.121 КК України.
Висновок суду щодо доведеності вини відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, що були предметом перевірки судом апеляційної інстанції.
Інші доводи апелянта не можуть вплинути на законність і обґрунтованість судового рішення, судовий розгляд справи проведено з дотриманням кримінального процесуального закону з повним дослідженням усіх обставин справи в їх сукупності.
Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалений щодо нього та ОСОБА_7 вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2014 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії цього судового рішення.

Судді: