Дата документу Справа № 320/6845/14-к

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єд. унікальний № 322/643/14-к
№ пров. 11-кп / 778/378/ 15 Головуючий в 1-й інст. - ОСОБА_1
Категорія - ст. 186,ч.2 ККУ Доповідач в 2-й інст. - ОСОБА_2

26 лютого 2015 року судова палата з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому заседанні матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за апеляцією обвинуваченого,

на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 вересня 2014 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ; раніше судимого:

- 02.12.2004 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст. 185, ч.2; 185, ч.3; 15, ч.2 - 185, ч.3; 186, ч.2; 69; 70 КК України до 2 років 06 місяців позбавлення волі; дані про звільнення відсутні;

- 29.03.2005 року тим же судом за ст.ст.185, ч.2; 185, ч.3; 186, ч.2; 69; 70 КК України до 3 років позбавлення волі; звідльненого 21.07.2007 року за відбуттям строку покарання;

- 10.06.2008 року тим же судом за ст.ст. 185, ч.2; 185, ч.3; 186, ч.2; 187, ч.2; 187, ч.4; 263, ч.1; 289, ч.2; 297; 309, ч.1; 69; 70 КК України до 7 років позбавлення волі; звільненого 04.03.2014 року за ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.02.2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 06 місяців 09 днів;

- 24.06.2014 року тим же судом за ст.ст. 186, ч.2; 71 КК України до 4 років 01 дня позбавлення волі;

- засуджено за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді чотирьох років 02 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 04 місяців позбавлення волі.

Запобіжним заходом щодо засудженого до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою, початок строку відбуття покарання постановлено обчислювати з 26 квітня 2014 року.

Вирішена доля речових доказів.

Як вбачається зі змісту вироку, ОСОБА_8 визнаний судом винним у відкритому заволодінні чужим майном, вчиненому повторно, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, скоєному за наступних обставин.

14 березня 2014 року приблизно о 13-30 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, з метою відкритого викрадення чужого майна, знаходячись у дворі біля будинку АДРЕСА_2 , вихопив з лівої руки потерпілої ОСОБА_9 гаманець з грішми в загальній сумі 3 847 гривень, якими відкрито заволодів.

21 березня 2014 року в денний час, знаходячись біля торгівельного кіоску "Паляниця", розташованого по бульвару 30 років Перемоги в м. Мелітополі, діючи повторно, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, ОСОБА_8 , шляхом декількох ривків з її лівої руки відкрито заволодів гаманцем ОСОБА_10 з грішми та медикаментами на загальну суму 160 гривень.

07 квітня 2014 року приблизно о 12-й годині, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , діючи повторно, ОСОБА_8 тим же шляхом відкрито заволодів гаманцем потерпілої ОСОБА_11 з грошовими коштами в ньому в сумі 140 гривень.

Того ж дня приблизно о 12-30 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, знаходячись на території ринку "Кіровський" в м. Мелітополі, тим же шляхом відкрито заволодів гаманцем ОСОБА_12 з грошовими коштами в сумі 150 гривень та посвідченням соціального працівника на ім`я потерпілої.

В своїй апеляції засуджений ОСОБА_8 , не заперечуючи висновків суду щодо доведеності своєї вини у скоєнні вищевказаних кримінальних правопорушень, а також правильності кваліфікації його дій, вважає, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості злочину і даним про його особистість, оскільки він свою вину визнав, за місцем перебування характеризується позитивно, тому просить оскаржуваний вирок змінити та пом`якшити йому покарання.

Заслухавши доповідь судді по справі, пояснення засудженого та доводи його захисника, які підтримали апеляцію, доводи прокурора, який вважає, що підстави для задоволення апеляції відсутні, перевіривши доводи апеляції, судова колегія вважає, що апеляція не підлягає задоволенню за таких підстав.

Провина засудженого ОСОБА_8 у відкритому заволодінні майном потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, самим обвинуваченим, а також іншими учасниками судового процесу, не заперечується і в достатній мірі підтверджується доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження і які за згодою обвинуваченого у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні не досліджувалися, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст. 186 КК Україні, як відкрите заволодіння чужим майном, вчинене повторно і поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, той факт, що він вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідаальності за вчинення злочинів, а також дані про особу ОСОБА_8 , який за місцем проживання характеризується нейтрально, визнав свою провину і розкаявся, що судом визнано обставиною, яка пом`якшує його покарання, і дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, яке пов`язане з ізоляцією його від суспільства, при цьому призначив йому строк покарання, близький до мінімального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.2 ст. 186 КК України, а також майже мінімально можливого за правилами ч.4 ст. 70 КК України.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_8 після останнього умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі 04.03.2014 року вже через 10 днів почав скоювати нові умисні тяжкы злочини, що само по собі, на думку судової колегії, свідчить про стійке небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення, колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_8 призначено судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України, є доцільним і достатнім для його виправлення, а доводи самого обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання з вищевикладених причин не є слушними і не заслуговують на увагу, тому підстав для зміни вироку суду першої інстанції судова колегія не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418 КПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 вересня 2014 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Головуючий: судді: