Справа № 355/1102/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/57/15 Доповідач у 2 інстанції Габрієль
Категорія 33 05.02.2015

УХВАЛА
Іменем України
04 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

1)

2)
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Баришівського районного суду Київської області від 05.11.2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перемога Баришівського району Київської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, пільгами не користується, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей 2005 та 2008 років народження, працюючого оператором заправної станції ТОВ «Оптіма-Транс», проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 291 КК України і призначено покарання у виді виправних робіт на строк 2 (два) роки із відрахуванням 20 % із заробітку на користь держави.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 291 КК України, вчиненого за наступних обставин.

19.08.2012 року приблизно о 21 годині 50 хвилин на 56 км а/д Київ-Суми поблизу с.Перемога Баришівського району Київській області, в темну пору доби у умовах недостатньої видимості, ОСОБА_7 керуючи в стані алкогольного сп`яніння гужовою повозкою (транспортним засобом), порушив вимоги п. п. 1.3, відповідно до якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими, п. 2.3 ПДР, яким визначено, що перед виїздом водій зобов`язаний перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу, п. 2.9 ПДР, де зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, підпункт "а", п 7.2 ПДР,' в якому зазначено, що гужовий віз (сани) повинен бути обладнаний світлоповертачами: спереду білого кольору, ззаду - червоного, п. 7.3 ПДР- для руху в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості на гужовому транспорті необхідно увімкнути ліхтарі: спереду - білого кольору, ззаду - червоного кольору, що встановлюються з лівого боку воза (саней).,7.7 «підпункт "б" ПДР, де визначено, що особам, що керують гужовим транспортом, і погоничам тварин забороняється використовувати вози, не обладнані світлоповертачами, без ліхтарів у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості.

Внаслідок порушення вищезазначених вимог ПДР відбувся наїзд на гужову повозку автомобілем ВАЗ-21070 д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 , що рухався в попутному напрямку.

Внаслідок зіткнення автомобіля під керуванням ОСОБА_12 та гужової повозки, якою керував ОСОБА_7 пасажирка гужового транспорту ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих ушкоджень загинула на місці. Відповідно до висновку експерта № 355 від 05.11.2012 року смерть останньої настала від закритої черепно-мозкової травми, яка проявилась у забійній рані м`яких тканин правої скроневої ділянки голови, масивними крововиливами під оболонку, в речовину та в шлуночки головного мозку, багато-уламним переломом 1-го, 2-го шийних хребців з повним розривом міжхребцевих зв`язків, хребтових артерій та спинного мозку, переломом 4 ребер ліворуч і 3 ребер праворуч по середнє-ключичним лініях, садна на передній поверхні лівої гомілки, закритий перелом-вивих лівого гомілково-ступневого суглоба.

Всі пошкодження характерні для дії тупих предметів і могли бути спричинені пасажиру гужової повозки під час ДТП.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 , просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 291 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи та ухваленні вироку допущено порушення та не дотримано у повній мірі принципу повноти, всебічності та об`єктивності судового слідства, судове рішення за своєю суттю є несправедливим, а призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Судом першої інстанції при дослідженні особи обвинуваченого не дано в повній мірі оцінку особистого ставлення ОСОБА_7 до скоєного, оскільки, останній у скоєнні інкримінованого злочину винним себе не визнав, у вчиненні злочину не розкаявся, не відшкодував та не запропонував відшкодувати потерпілому збитки, що пов`язані з похованням, проведенням поминальних панахид, встановлення пам`ятнику. Також, вважає, що рішення суду базується на доказах, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, містять істотні суперечності, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судовий розгляд відбувся не в повній мірі, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 291 КК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду першої інстанції є несправедливим, необґрунтованим, незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням кримінального процесуального закону. Так ухвалюючи вирок суд першої інстанції зробив висновок про достовірність усіх доказів по справі в їх сукупності. Однак з таким висновком суду першої інстанції, на думку обвинуваченого, погодитись не можна, оскільки, як вбачається із протоколу проведення відтворення обстановки і обставин події від 10.10.2012 року за участю свідка ОСОБА_11 , велосипед не використовувався і не було взято до уваги його покази від 15.09. 2012 року, в тій частині, що на гужовій повозці, якою він керував на момент ДТП, знаходився велосипед, обладнаний світлоповертачами на покришці заднього колеса, а також на передній частині та на колесах, які водій ОСОБА_11 не міг не помітити, рухаючись у попутному напрямку із гужовою повозкою і відповідно, запобігти наїзду на гужову повозку. Вважає, що у даному випадку не було дотримано вимог в частині проведення слідчої дії в умовах, максимально наближених до тих, за яких сталася ДТП. Його клопотання про проведення слідчого експерименту з його участю та з використанням на гужовій повозці велосипеда, аналогічному тому, що був на момент ДТП було залишено без задоволення. Суд не надав правильної оцінки протоколу відтворення обстановки та обставин події від 10.10.2012 року за участю свідка ОСОБА_11 , а також висновку експерта № 1171А від 11.01.2013 року, які ґрунтуються на необ`єктивно добутих вихідних даних, що не відповідають фактичним обставинам ДТП, яка мала місце 19.08.2012 року і не можуть бути належними доказами по справі.

В своїх запереченнях обвинувачений ОСОБА_7 на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 просив задовольнити її частково, вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 291 КК України, зазначивши, що погоджується з нею частково, а саме в тій частині, що потерпілим вірно зазначено, що судом першої інстанції під час розгляду справи та постановленні вироку допущено порушення та не дотримано в повній мірі принципу повноти, всебічності та об`єктивності судового слідства і судове рішення за своєю суттю є несправедливим, яке базується на доказах, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, містять істотні протиріччя, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і що судовий розгляд відбувся не у повній мірі, з істотним порушенням кримінального процесуального закону. Однак не погоджується з доводами потерпілого, щодо необхідності призначення йому більш суворого покарання, оскільки під час досудового розслідування він неодноразово звертався до потерпілого з пропозицією надати йому необхідну допомогу, а в ході судового розгляду справи, незалежно від невизнання вини, просив вибачення за те, що сталася ДТП, у ході якої загинула його дружина. Крім того, суд декілька разів з`ясовував думку потерпілого стосовно міри покарання, але потерпілий висловився таким чином, що він не бажає, щоб мене суд позбавив волі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку поданої обвинуваченим апеляційної скарги, думку потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу потерпілого та вважали необґрунтованою апеляційну скаргу обвинуваченого, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин, відповідають матеріалам провадження і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується показами потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , експертів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

З показів потерпілого ОСОБА_9 , вбачається, що його дружина ОСОБА_13 була у відпустці і 19.08.2012 року пішла на роботу на автозаправку, вони там щось святкували. Він спілкувався з дружиною біля 15 години, вона сказала, що вони святкують, гуляють, співають. Потім розмовляв з дружиною по телефону в 21-17 годин, вона говорила, що йде додому. Згодом йому повідомили про ДТП, в якому загинула дружина.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що 19.08.2014 року близько з 16 години до 21 години вони з колективом відпочивали на природі неподалік від автозаправочної станції. ОСОБА_7 також відпочивав з ними. Вона попросила ОСОБА_22 підвезти її, він погрузив її велосипед на гужову повозку, вона сіла попереду з водієм, переїхали на протилежну сторону і попід дорогою поїхали. Також з ними їхала ОСОБА_23 , яка сиділа за ОСОБА_24 зліва, звісивши ноги з повозки. По звуку чула, що наче їхали по обочині, білої полоси на дорозі не бачила, особливо не звертала уваги, бо була випивша. Згодом вона побачила автомобіль, який їхав на них, стався наїзд. ЇЇ викинуло з повозки, вона втратила свідомість. З її участю проводився слідчий експеримент, на вулиці було трохи світліше, ніж при ДТП.

Так, з показів свідка ОСОБА_11 вбачається, що 19.08.2014 року у вечірній час їхав на власному автомобілі ВАЗ-21070 з с. Лукаші Баришівського району автотрасі Київ-Прилуки в напрямку м. Києва з дозволеною швидкістю поза населеним пунктом 75 км/годину. Попереду раптово на відстані видимості за 30-50 метрів помітив повозку, яка їхала по центру своєї полоси по асфальту і намагався її об`їхати зліва, почав гальмувати, повернув вліво. Зробивши все можливе для об`їзду повозки, не зміг уникнути зіткнення, яке відбулося правим переднім крилом, правою фарою в задню частину повозки. Також пояснив, що при проведенні сідчого експерименту погодні умови не відповідали даті скоєння ДТП, а саме при слідчому експерименті було світліше на вулиці.

З показів свідка ОСОБА_15 наданих в судовому засіданні вбачається, що того дня 19.08.2014 року після 21 години їхав з ОСОБА_11 на його автомобілі після футболу в м. Київ, сидів на передньому пасажирському сидінні. На вулиці було темно. Майже по середині полоси руху по асфальту їхала гужова повозка, яку він помітив лише метрів за три. Уникнути зіткнення не удалось.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що хвилин через п`ять після скоєння ДТП був на місці пригоди, так як проживає поряд. Віз двома колесами задньої частини стояв на проїзжій частині, ближче до обочини, а передні колеса і кінь на обочині. Велосипед лежав на зустрічній полосі руху, але його переїхав вантажний автомобіль і його прибрали з дороги. Також був присутній при проведенні слідчого експерименту в якості понятого. Перед початком слідчого експерименту зауважень не було ні в кого з учасників. Свідок ОСОБА_25 заперечував, що під час ДТП було на вулиці темніше. Протокол слідчого експерименту підписували всі, слідчий запитував чи є зауваження, не було ні в кого.
З показів свідка ОСОБА_17 вбачається, що він був понятим при проведенні слідчого експерименту, надавав свій автомобіль ВАЗ 2107, але він не підійшов, тому використали інший автомобіль. Свідок ОСОБА_25 зауважував, що при ДТП місяць світив тускніше.
З показів свідка ОСОБА_18 вбачається, що був присутній в якості понятого при проведенні слідчого експерименту за участю двох автомобілів, автомобіля сільського голови та службового автомобіля міліції. В автомобілі сільського голови фари були яркіші, завишені, таке світло автомобіль ВАЗ 2107 не може давати. У службовому автомобілі світло фар аналогічне автомобілю
ОСОБА_26 показів експерта ОСОБА_19 вбачається, що даний ним висновок є категоричним при заданих вихідних даних, для проведення якого було достатньо даних. Досить точно швидкість автомобіля визначається по слідам гальмування. Але в даному випадку їх не було, тому визначити в даному ДТП швидкість автомобіля не можливо встановити. Різниця 5 км в межах швидкісного режиму 70-75 км/годину на висновки не вплине, зміняться лише розрахунки, різниця у 5 км це похибка спідометра. При проведенні експертизи швидкість автомобіля задана слідчим зі слів водія 70-75 км/годину. Водій автомобіля не міг виконати п. 12.3 ПДР України, поскільки об`єктивно видимість перешкоди становила менше ніж відстань, на якій він був. Небезпека в даному випадку виникла в момент її виявлення. Обрана водієм швидкість відповідала безпечній швидкості дороги, допустима швидкість в даному випадку становила 80-82 км/годину. Також пояснив, що був присутній при проведенні слідчого експерименту в якості спеціаліста, при якому водій автомобіля не був згоден з природним освітленням, зауважив, що місяць світить яркіше.
Експерт ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що в описовій частині висновку зазначено чому до уваги не може бути взято видимість світлоповертача на велосипеді, так як контакт був не з велосипедом, а з гужовою повозкою. З цих же причин до уваги не може бути взята відстань 90 м видимості повозки. Виходячи з вимог п. 12.2 ПДР України швидкість водія не повинна була перевищувати 80-85 км/годину і вона не перевищувала. Відповідно до правил дорожнього руху габарити транспортного засобу можуть виходити за межі транспортного засобу не більше, ніж на 40 см. В даному випадку не стався наїзд транспортного засобу з повним перекриттям, тому це теж може вплинути на реакцію водія. Швидкість автомобіля в даному ДТП не можливо встановити, так як відсутні сліди гальмування чи бокового юзу, тому вважати неспроможною швидкість автомобіля 75 км/годину немає підстав. Слідчий експеримент 20.08.2013 року проведений методично не вірно, поскільки автомобіль не рухався в попутному напрямку з гужовою повозкою, а віддалявся від неї і водій мав можливість її бачити постійно.
Експерт ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що експертним шляхом не можливо встановити винність чи невинність водія автомобіля, в описовій частині висновку дані відповіді на всі питання.
Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин, підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.08.2012 року, яка сталась на а/д Київ-Суми, 55 км+200м, що на території Баришівського району Київської області, згідно якого проводився огляд транспортного засобу ВАЗ-21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 , гужового воза та огляд трупа (т. 1 а.п. 36-42).
- схемою ДТП, яка мала місце 19.08.2012 року о 21 годині 50 хвилин на автодорозі Київ-Суми, 55км+200м Баришівського району Київської області із розташуванням транспортних засобів після ДТП (т.1 а.п. 43);
- ілюстративними таблицями до протоколу огляду місця ДТП від 19.08.2012 року на 55км+200м автодороги Київ-Суми, що на території Баришівського району Київської області із зображеннями місця ДТП, гужового возу, автомобіля ВАЗ-21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 , трупа ОСОБА_13 (т.1 а.п. 44-53);
- протоколом огляду транспорту від 20.08.2012 року, згідно якого при огляді автомобіля ВАЗ-21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виявлено деформовані передні праве та ліве крила, заднє праве крило, передні права та ліва дверки, задню ліву дверку, задню нижню частину, передню частину правого порога, праву частину переднього капота та передній бампер з права, розбито передню праву блок-фару, переднє та заднє лобове скло, розбито скло передніх та задніх дверок, розбито праве та ліве дзеркала заднього виду, деформовано передні та задній лівий диски з легкосплавних матеріалів (т.1 а.п. 54);
- протоколом огляду транспорту від 20.08.2012 року, згідно якого при огляді гужового возу виявлено відокремлену вісь, деформовано задній лівий металевий диск колеса, відсутній дерев`яний настил з лівого боку гужового транспортого засобу (т.1 а.п. 55);
- висновком експерта № 1706, згідно якого при судово - токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_11 , 1988 року народження, метиловий, етиловий спирти, а також пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери не виявлені (т.1 а.п. 59-61);
- актом №214 судово-медичного дослідження від 20.08.2012 року, згідно якого смерть ОСОБА_13 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка проявилась окутуючим крововиливами під м`яку мозкову оболонку на обох півкулях головного мозку, забоєм кори правої півкулі та полюсів обоїх скроневих долей, крововиливом в шлуночки мозку, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 виявлені такі пошкодження: забійна рана м`яких тканин правої скроневої ділянки голови, масивні крововиливи під оболонки, в речовину та в шлуночки головного мозку, багато-уламчатий перелом 1 та 2-го шийних хребців з повним розривом між хребцевих зв`язок, хребтових артерій та спинного мозку, перелом 4 ребер ліворуч і 3 ребер праворуч по середнє-ключичних лініях, садна на передній поверхні лівої гомілки, закритий переломо-вивих лівого гомілково-ступневого суглоба, всі пошкодження характерні для дії тупих предметів і могли бути причинені пасажиру гужової повозки під час ДТП, механізм якого вказаний в направленні, смерть ОСОБА_13 настала в момент причинення травми на місці ДТП, по давності пошкодження можуть відповідати строку від 12 до 8 годин, пошкодження у ОСОБА_13 відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень, як небезпечних для життя, при судово-токсилогічному дослідженні крові і сечі трупа ОСОБА_13 виявлено етиловий спирт в крові 2,01 ‰, в сечі 2,84 ‰, що звичайно при житті може відповідати алкогольному сп`янінню середнього ступеня (т.1 а.п. 62);
- висновком експерта № 355 від 05.11.2012 року, згідно якого смерть ОСОБА_13 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка проявилась окутуючим крововиливами під м`яку мозкову оболонку на обох півкулях головного мозку, забоєм кори правої півкулі та полюсів обоїх скроневих долей, крововиливом в шлуночки мозку, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 виявлені такі пошкодження: забійна рана м`яких тканин правої скроневої ділянки голови, масивні крововиливи під оболонки, в речовину та в шлуночки головного мозку, багато-уламчатий перелом1 та 2-го шийних хребців з повним розривом між хребцевих зв`язок, хребтових артерій та спинного мозку, перелом 4 ребер ліворуч і 3 ребер праворуч по середнє-ключичних лініях, садна на передній поверхні лівої гомілки, закритий переломо-вивих лівого гомілково-ступневого суглоба, всі пошкодження характерні для дії тупих предметів і могли бути причинені пасажиру гужової повозки під час ДТП, механізм якого вказаний в направленні, смерть ОСОБА_13 настала в момент причинення травми на місці ДТП, по давності пошкодження можуть відповідати строку від 12 до 8 годин, пошкодження у ОСОБА_13 відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень, як небезпечних для життя, при судово-токсилогічному дослідженні крові і сечі трупа ОСОБА_13 виявлено етиловий спирт в крові 2,01 ‰, в сечі 2,84 ‰, що звичайно при житті може відповідати алкогольному сп`янінню середнього ступеня (т.1 а.п. 63);
- висновком експерта № 353 від 2.10.2012 року, згідно якого у ОСОБА_7 малися слідуючі пошкодження: забійна рана м`яких тканин лівої половини лобної ділянки голови, крововилив навколо лівого ока, струс головного мозку, багаточисленні садна обличчя, тулуба та кінцівок, закритий перелом правої ключиці, всі пошкодження характерні для дії тупих предметів і могли бути причинені водієві гужового воза під час ДТП механізм якого викладений в постанові, садна на голові та кінцівках, та крововилив навколо лівого ока відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, забійна рана м`яких тканин лоба та струс головного мозку відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, а перелом правої ключиці відноситься до категорії пошкоджень середнього ступеня тяжкості, так як для його зрошення необхідний строк понад 21 день, по давності пошкодження можуть відповідати строку вказаному в постанові та меддокументації, в наданій мед. документації вказано, що ОСОБА_7 поступив в стаціонар в стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.п. 64);
- висновком експерта № 354 від 24.10.2012 року, згідно якого у ОСОБА_14 малися слідуючі пошкодження: струс головного мозку, забійна рана м`яких тканин голови, гематома в м`яких тканинах потилиці, обширне садно на правому передпліччі, гемартоз лівого колінного суглобу, всі пошкодження характерні для дії тупих предметів і могли бути причинені пасажиру гужової повозки, механізм якого викладений в постанові, по давності пошкодження можуть відповідати строку вказаному в постанові та меддокументації і відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, в наданій медичній документації вказано, що ОСОБА_14 поступила в стаціонар в стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.п. 65);
- висновком експерта № 73-д, згідно якого у ОСОБА_15 виявлені рани та садини обличчя, струс головного мозку, утворилися від дії тупого твердого предмету (ів), або при ударі об такий (і), за давністю можуть відповідати подіям на які вказано у відношенні, а саме 19.08.2012 року та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, виявлені тілесні ушкодження могли утворитися під час ДТП, на які вказано у відношенні у пасажира легкового автомобіля (т.1 а.п. 66);
- висновком експерта № 812А від 26.09.2012 року, згідно якого система робочого гальма автомобіля ВАЗ-21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду знаходиться в технічно несправному непрацездатному стані із-за руйнування гальмівного диска лівого переднього колеса, дана несправність виникла в процесі пригоди, несправностей, які могли б викликати погіршення або відмову в роботі системи робочого гальма перед ДТП не виявлено, рульове керування автомобіля ВАЗ-21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду знаходиться в працездатному стані, несправностей, що могли б викликати погіршення або відмовлення в роботі рульового керування перед подією не виявлено, елементи підвіски автомобіля ВАЗ-21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду, знаходиться в працездатному стані, несправностей підвіски, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед ДТП не виявлено (т.1 а.п. 68-70);
- ілюстративними таблицями до висновку експерта № 812А від 26.09.2012 року із зображеннями автомобіля ВАЗ-21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т.1 а.п. 71-72);
- висновком експерта № 1060А від 23.11.2012 року, згідно якого в момент первинного контакту продовжні вісі автомобіля ВАЗ-21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та гужової повозки були розташовані приблизно паралельно при попутних напрямках руху, зіткнення автомобіля ВАЗ-21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та гужової повозки сталося на смузі для руху в напрямку м. Київ, в районі відхилення сліду юзу від початкового напрямку вліво (т.1 а.п. 73-76);
- ілюстративними таблицями до висновку експерта № 1060А від 23.11.2012 року із зображеннями автомобіля ВАЗ-21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 та гужової повозки (т.1 а.п. 77-79);
- протоколом відтворення обстановки та обставин події від 10.10.2012 року на а/д Київ-Суми 55км+200м, згідно якого ОСОБА_11 відтворив обстановку дорожньо-транспортної пригоди від 19.08.2012 року (т. 1 а.п. 81);
- висновком експерта №1171А від 11.01.2013 року, згідно якого в заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля ВАЗ-21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був діяти згідно вимог таких пунктів Правил дорожнього руху: п. 12.2, п. 12,3, за даних дорожніх обставин, з технічної точки зору, водій гужової повозки повинен був діяти згідно вимог таких пунктів Правил дорожнього руху п.п. 7.2, 7.3, 7.7б), в заданій дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ-21070, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не мав технічної можливості відвернути зіткнення з гужовим возом, як шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для руху так і шляхом застосування маневру безпечного об`їзду в момент виникнення небезпеки для руху, в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, невиконання водієм гужової повозки вимог п.п. 7.2, 7.3 та 7.7.б) Правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.п. 82-86);
- висновком експертів за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 11965/13-52 від 30.01.2014 року, згідно якого в даній дорожній обстановці водію автомобіля ВАЗ ОСОБА_11 необхідно було діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.2, 12.6 (б), а з моменту виникнення небезпеки для його руху, відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Дії водія ОСОБА_7 , в даній дорожній обстановці регламентуються вимогами п.п. 7.2, 7.3, 7.7 (б) ПДР України. Якщо для сприйняття даної дорожньо-транспортної ситуації як такої, що вимагає від водія застосування додаткових дій по керуванню ТЗ
направлених на уникнення зіткнення необхідно було більш ніж 1,2с, а
також, якщо відстань видимості гужової повозки складала 59,0м, то водій
ОСОБА_11 не мав технічної можливості уникнути даного зіткнення. Якщо для сприйняття даної дорожньо-транспортної ситуації як такої, що вимагає від водія застосування додаткових дій по керуванню ТЗ направлених на уникнення зіткнення необхідно було не більше ніж 1,2 с, а також, якщо відстань видимості гужової повозки складала 59,0м, то водій ОСОБА_11 мав технічну можливість уникнути зіткнення з гужовою повозкою. За умови руху автомобіля ВАЗ з допустимою швидкістю руху 70км/год (враховуючи стаж водія) та якщо відстань видимості гужової повозки складала 59,0м, то водій ОСОБА_11 мав технічну можливість уникнути дане зіткнення. Водій автомобіля ВАЗ не мав технічної можливості здійснити безпечний об`їзд перешкоди при обраній ним швидкості руху 75км/год навіть при мінімально можливому ситуаційному часі реакції. Водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_11 при встановлених обставинах виявлення гужової повозки рухаючись з максимально-допустимою швидкістю руху на даній ділянці дороги міг як мати, так і не мати технічної можливості здійснити безпечний маневр для уникнення зіткнення. Застосування для уникнення зіткнення водієм ОСОБА_11 маневру об`їзду гужової повозки зліва (далі маневр «зміни смуги руху» з врахуванням габаритної ширини гужової повозки, габаритної ширини автомобіля ВАЗ, ширини проїзної частини та вказаних параметрах розташування гужової повозки по ширині проїзної частини) передбачає виїзд автомобіля ВАЗ на зустрічну смугу руху, що в свою чергу при наявності зустрічного транспорту не може вважатись безпечним з технічної точки зору. Враховуючи, що до ДТП водій автомобіля ВАЗ рухався зі швидкістю 75км/год, швидкість руху автомобіля ВАЗ відповідала умовам видимості в напрямку його руху (т.1 а.п. 231-240).
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, про необхідність визнання недопустимим доказу і не прийняття як доказу по справі протоколу проведення слідчого експерименту від 20.08.2013 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_11 спеціаліста ОСОБА_19 , свідка ОСОБА_14 ..
Оскільки, згідно даного протоколу проведення слідчого експерименту на місце ДТП було встановлено гужову повозку та легковий автомобіль ВАЗ-2104 і шляхом віддалення автомобіля ВАЗ-2104 з включеним ближнім світлом фар та працюючим на середніх обертах двигуна від місця зіткнення, було встановлено видимість світлоповертача на задньому щитку велосипеда, який знаходився на возі, що становила 90 метрів. Після закриття світлоповертача було встановлено видимість гужової повозки, яка становила 59 метрів. Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_20 пояснив суду, що даний слідчий експеримент проведений методично невірно, так як під час ДТП відбувалось взаємне зміщення автомобіля і гужової повозки, коли водій за кермом автомобіля їде, наближається до повозки і виявляє перешкоду на своєму шляху. А коли водій автомобіля віддалявся від гужової повозки, то він бачить перешкоду постійно, що було і зроблено при проведенні даного слідчого експерименту, що підтверджено висновком від 30.01.2014 року. Також не враховані фази місяця, що могло вплинути на освітленість ділянки. Даний слідчий експеримент проведений методично невірно, а тому суд першої інстанції правильно визнав даний доказ недопустимим і не прийняв його як доказ по справі.
За результатами проведення слідчого експерименту 20.08.2013 року судом першої інстанції було призначено автотехнічну експертизу 01.11.2013 року.
Колегія суддів вважає правильним та мотивованим висновок суду першої інстанції про прийняття, як доказу по справі висновоку експертів за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 11965/13-52 від 30.01.2014 року. Оскільки, при призначенні даної експертизи в ухвалі суду від 01.11.2013 року зазначено про необхідність врахування при проведенні даної експертизи висновку експерта № 1060 А від 23.11.2012 року та матеріалів даного кримінального провадження, що і було враховано. Крім того, експерт ОСОБА_20 підтвердив в судовому засіданні, що даний висновок зроблений по матеріалах досудового слідства та матеріалах слідчого експерименту 20.08.2013 року. Тому враховуючи, що зазначений висновок експертів зроблений не лише на підставі протоколу проведення слідчого експерименту від 20.08.2013 року, який судом визнано недостовірним, а і іншого висновку № 1060 А та матеріалів даного кримінального провадження, тому відсутні підстави для визнання даного висновку недопустимим доказом.
Також є вірними висновки районного суду про необхідність визнання недопустимими доказами по справі протоколів проведення слідчого експерименту від 25.07.2014 року ( т. 2 а.п. 106-110) та від 25.07.2014 року ( т. 2 а.п. 111-115) з підстав, що дані слідчі експерименти проводились не по ухвалі суду, а по матеріалах досудового розслідування ( як зазначено в протоколах), дані протоколи мають виправлення у даті їх складання, дописування у часі їх проведень, проводилось одночасно з двома автомобілями з 10-40 годин до 11-55 годин, в той час як ДТП сталось біля 21-50 годин за участю одного автомобіля. Надані на слідчий експеримент автомобілі були іншого кольору, ніж ВАЗ-21070 д.н.з. НОМЕР_1 .
Пояснення потерпілого та свідків послідовні, відповідають поясненням одне одного та матеріалам кримінального провадження, а також підтверджуються доказами, які було досліджено під час судового слідства, а тому підстав для сумнівів в правдивості наданих пояснень не має.

Показам обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо його невинуватості у скоєнні злочину, суд першої інстанції надав належної оцінки та вірно розцінив їх, як обрану ним позицію захисту з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин, оскільки його твердження спростовуються дослідженими під час судового розгляду зазначеними вище доказами.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, про те, що при проведенні відтворення обстановки та обставин події від 10.10.2012 року не використовувався велосипед, а в задоволенні клопотання про проведення слідчого експерименту з його участю та з використанням на гужовій повозці велосипеда було відмовлено, а висновки експертів, в зв`язку з вищевказаними обставинами не відповідають вимогам достовірності та об`єктивності є такими, що спростовуються матеріалами провадження, зокрема показами експерта ОСОБА_20 .

Отже колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції дана належна оцінка доказам, що містяться в матеріалах провадження, в їх сукупності та вірно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.291 КК України, як порушення чинних на транспорті правил, які убезпечують рух, що спричинило загибель ОСОБА_13 .

Суд першої інстанції, згідно положень п. 2, 3 ч. 1 ст. 65 КК України та п.п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 ( із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №11), при призначенні обвинуваченому покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, характеризується виключно позитивно, раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей 2005 та 2008 років народження, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, вину не визнав, матеріальну та моральну шкоду потерпілому не відшкодував.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав сприяння розкриттю злочину.

Обставин, передбачених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мотивовано обрав обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, у виді виправних робіт на строк 2 (два) роки із відрахуванням 20 % із заробітку на користь держави.

Визначене покарання обвинуваченому відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів та домірним скоєному.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, в тому числі і за м`якістю призначеного судом першої інстанції покарання, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Баришівського районного суду Київської області від 05.11.2014 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Головуючий:

Судді :