Вирок
Іменем України
27.02.2015 року Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, колишнього курсанта ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в :
06.08.2012 року між ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташована за адресою: м. Львів, вул. Героїв Майдану, 32 та солдатом ОСОБА_4 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу терміном на час навчання в Академії. Відповідно до наказу начальника Академії від 06.08.2012 року №153 ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу Академії та призначений на посаду курсанта Військового коледжу сержантського складу Академії. 07.10.2014 року курсанту ОСОБА_4 до 07 год. 30 хв. 08.10.2014 року надано звільнення із розташування вищого військово-навчального закладу - Академії, однак останній у визначений час у розташування Академії не повернувся, та маючи намір тимчасово ухилитись від проходження військової служби, проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . 21.10.2014 року курсант ОСОБА_4 добровільно з`явився у Академію по місцю проходження військової служби, заявив про себе та приступив до виконання службових обов`язків, про що того ж дня начальником Академії виданий відповідний наказ №249. Відповідно до наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 24.10.2014 року № 415 та наказів начальника Академії від 28.10.2014 року №№ 74-КС, 254. курсант ОСОБА_4 відрахований з числа курсантів Академії, укладений з курсантом ОСОБА_4 контракт розірваний 28.10.2014 року та останнього направлено в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби до оголошення демобілізації, де він проходить військову службу на даний час. Таким чином, курсант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, в період з 08.10.2014р. по 21.10.2014р. не з`явився вчасно на службу без поважних причин у військову частину ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 407 КК України.

В підготовчому судовому засіданні в розпорядження суду поступила угода про визнання винуватості від 25.12.2014 року, укладена між старшим прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_4 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладену в приміщенні військової прокуратури Львівського гарнізону за адресою АДРЕСА_4 , за умовами якої сторони погодились на повне визнання своєї винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України та призначення йому покарання у вигляді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримавши угоду, повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України та пояснив, що він повністю розуміє права, надані законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, а тому просить затвердити угоду.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюються.

Враховуючи наведене, слід затвердити угоду про визнання винуватості з тих підстав, що така відповідає вимогам ст. 472 КПК України, обвинувачений в судовому засіданні визнав себе винуватим за ч.2 ст. 407 КК України та просив затвердити вказану угоду. Крім того, ОСОБА_4 роз`яснено вимоги ст. 473, ч.4 ст.474, ч.5 ст. 474, ст. 476 КПК України. Суд прийшов до переконання, що укладення угоди є добровільним, визначений в угоді вид покарання передбачений санкцією статті за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 .

Підстав для відмови у затвердженні угоди про визнаня винуватості суд не вбачає.

З наведених міркувань та керуючись ст.ст. 183, 472, 474, 475 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 25.12.2014 року, укладену між старшим прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя ОСОБА_1