Справа №784/4242/13 24.10.2013 24.10.2013 24.10.2013
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/283/13 Головуючий 1-ї інстанції: Гапоненко Н.О.
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач апеляційної інстанції: Семенчук О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2013 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого судді Кателіна В.П.

суддів: Значок І.С., Семенчука О.В.

при секретарі Ждановій О.М.

за участю:

прокурора Брек Г.С.

обвинуваченого ОСОБА_2 судового розпорядника Цуркана Р.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000227 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2013 року, яким відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Капітанівка Новомиргородського району Кіровоградської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого:

- 07.07.2011 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1190 грн.;

- 13.06.2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту та штрафу у розміру 1190 грн., який виконувати самостійно;

- ухвалено обвинувальний вирок за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у види 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.06.2013 року, та остаточно призначено покарання ОСОБА_2 у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, а покарання у виді штрафу в розмірі 1190 грн. ухвалено виконувати самостійно.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5 551 грн.

Згідно вироку суду, 09.04.2013 року ОСОБА_2, діючи повторно, шляхом пошкодження вхідних дверей складського приміщення на території туристично-оздоровчого комплексу «Лугове» розташованого за адресою: АДРЕСА_2, викрав належне ОСОБА_4 електротехнічне майно.

В подальшому з місця вчинення злочину зник, розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_4 матеріальні збитки на загальну суму 5 551 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не оспорюючи доведеності його вини та кваліфікацію злочину за який його засуджено, просить призначити більш мяке покарання, застосувавши ст.69 КК України, врахувати визнання ним своєї вини та щире каяття у скоєному.

Зазначає, що вчинив свій злочин будучи в тяжкому моральному та матеріальному становищі, повязаному зі смертю родини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_2, який просив змінити вирок та помякшити призначене покарання, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оцінивши перевірені докази, суд 1-ї інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Вина обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину підтверджена дослідженими доказами, яким суд дав належний аналіз та фактичні обставини справи апелянтом не оспорюється.

Що стосується покарання, то воно призначено ОСОБА_2 відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, даних про особу винного, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, а також помякшуючі покарання обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Врахувавши всі обставини справи, в тому числі й ті на які посилається апелянт, суд призначив ОСОБА_2 покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.3 ст.185 КК України та вірно застосував принцип частково приєднання невідбутої частини покарання, на підставі ч.4 ст.70 КК України.

На думку колегії суддів, суд 1- інстанції вірно прийшов до висновку, що саме таке покарання буде достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ОСОБА_2 нових злочинів і підстав вважати, що воно є надмірно суворим та не справедливим, немає.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, заходів до відшкодування шкоди не вживав, колегія суддів вважає, що зазначені судом помякшуючи покарання обставини не є такими, які істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину.

Тому підстав для зміни вироку і застосування правил ст.69 КК України та призначення обвинуваченому більш мякого покарання, колегія суддів не знаходить.

В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про вчинення злочину ОСОБА_2 внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2013 року у відношенні ОСОБА_2 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді