Справа № 127/6521/14-к
Провадження №11-кп/772/141/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2015 рокум. Вінниця

Апеляційного суду Вінницької області
в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянув «09» лютого 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження № 0001217 по обвинуваченню
ОСОБА_6 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Вінниці, громадянина України,
розлученого, не працюючого, проживаючого
за адресою: АДРЕСА_1
раніше судимого:
- 12.02.2013 року вироком Вінницького міського суду
Вінницької області за ч.1 ст. 164 КК України до 100
годин громадських робіт,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 164 КК України.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_7
захисника-адвоката: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_6
за апеляцією прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від «05» грудня 2014 року,
В с т а н о в и в
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та призначено покарання за ч.2 ст. 164 КК України у вигляді 2-х років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
Відповідно до п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено ряд обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.

Згідно вироку суду, відповідно до виконавчого листа Ленінського районного суду м. Вінниці № 2а-120 від 16.05.1997 року ОСОБА_6 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_10 на утримання їх спільного неповнолітнього сина ОСОБА_11 , 1997 року народження, у розмірі 1/6 усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.05.1997 року до досягнення дитиною повноліття.
Однак, ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за злісне ухилення від сплати аліментів, не бажаючи виконувати рішення суду щодо виплати встановлених аліментів на утримання дитини, а також не бажаючи виконувати свої батьківські обов`язки передбачені законами України щодо утримання малолітньої дитини, продовжив злісно ухилятися від сплати аліментів, не працевлаштувався та не намагався працевлаштуватись, на обліку в центрі зайнятості не перебував, коштів на сплату аліментів не здобув, заходів щодо погашення заборгованості по аліментах не вживав, ігнорував неодноразові прохання колишньої дружини щодо забезпечення дитини коштами, матеріальної допомоги своїй дитині для його повноцінного життя та всебічного розвитку не надавав, безвідповідально ставився до покладених на нього зобов`язань встановлених рішення суду, добровільно рішення суду не виконував, приховував доходи.
В зв`язку з бездіяльністю ОСОБА_6 по сплаті аліментів утровилась заборгованість із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за шість місяців відповідних платежів, тобто 2844 грн. Так, згідно довідки розрахунку державної виконавчої служби заборгованість ОСОБА_6 , по сплаті аліментів, за період часу з 14 травня 1997 року по 01 березня 2014 року становить 50345, 29 грн.
В своїй апеляції прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 не оспарюючи вини обвинуваченого, ставить питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2014 року, відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 164 КК України, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 164 КК України та остаточну міру покарання ОСОБА_6 призначити у виді двох років обмеження волі.

Свої вимоги мотивував тим, що судом при призначенні покарання ОСОБА_6 не враховано те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за не сплату аліментів та був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, однак на шлях виправлення не став, висновкі для себе не зробив, та продовжує не сплачувати аліменти.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, та просив вирок першої інстанції залишити без змін, потерпілу , міркування прокурора про незаконність вироку щодо ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляція прокурора у кримінальному провадженні підлягає до задоволення.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_6 в злісному ухиленні від встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей( аліментів), вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею - є обґрунтованими.
Викладені у вироку висновки суду про винність ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину відповідають фактичним обставинам справі підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 164 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється.
Разом з тим, суд вважає, що наявні підстави для скасування вироку.
Відповідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею(частиною цієї статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Викладені в апеляційній скарзі прокурора, про те, що суд, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, не дотримався всіх вимог закону, не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу засудженого, думку потерпілого, а також наслідки вчиненого злочину, є обґрунтованими.
Згідно 75 КК України суд може звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Так, судом першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_6 належним чином не враховано особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого злочину та виправлення , внаслідок відбування покарання за попередній злочин.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого злочину, особу ОСОБА_6 зокрема те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за не сплату аліментів та був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, однак на шлях виправлення не став, висновків для себе не зробив, та продовжив не сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина, вину визнав частково.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 405, 407, 414, 420 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 - в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 164 КК України у виді одного року обмеження волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку у виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.
На вирок суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали суду судом апеляційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: