Справа № 11 - 260/ 2007 p. Головуючий у 1
інстанції Ярмо люк О.І.
України Доповідач: Ковтун В.П.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2007
року колегія суддів
Судової палати у
кримінальних справах апеляційного
суду Хмельницької області в складі:

Головуючого
Ковтуна В.П.

Суддів: Бойко
Л.В., Дуфнік Л.М.

з участю
прокурора Луня Р.В.

та захисників
ОСОБА_5, ОСОБА_6

представника
потерпілої ОСОБА_7

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за
апеляцією адвоката ОСОБА_5 В інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок
Хмельницького міськрайонного суду від 09 лютого 2007 року.

Цим вироком ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, уродженця та мешканця м. Хмельницького, українця, громадянина
України, з повною загальною середньою освітою, невійськовозобов'язаного,
одруженого, водія приватної служби радіо-таксі 0-63, судимого 27.09.2005 р. за
ст.ст. 128, 185 ч.І, 189 ч.2 190 ч.2
КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК
України з іспитовим строком на 3 роки, засуджено: за ст. 152 ч.3 КК України на
7 років позбавлення волі; за ст. 153 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі;
за ст. 186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі, за ст. 304 КК України на
2 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів,
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у
вигляді позбавлення волі строком на 7 років.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої
частини покарання за попереднім вироком остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у
вигляді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

Утримується під
вартою з 29 серпня 2006 року.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2
року народження, уродженця та мешканця

м.
Хмельницького, українця, громадянина

України, з
базовою середньою освітою, учня 10-го класу

Хмельницької
змінної загальноосвітньої школи № 2, несудимого,

Засуджено: за
ст. 152 ч.3 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 3 роки позбавлення
волі ; за ст. 153 ч.2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки
позбавлення волі; за ст. 186 ч.2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України
на 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено
ОСОБА_2 покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки.

Утримується під
вартою з 29 серпня 2006 року.

Постановлено
стягнути:

· з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 5000 грн. і витрати на правову допомогу адвоката
в сумі 375 грн., а всього 5375 грн.;

· з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 5000 грн. і витрати на
правовому допомогу адвоката в сумі 375 грн., а всього 5375 грн. По досягненню
ОСОБА_2 повноліття, тобто з 8 лютого 2008 року, невідшкодована сума коштів
підлягає стягненню з нього.

Доля речових
доказів вирішена в порядку ст. 81 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_1
та ОСОБА_2 засуджено за те, що вони в проміжок часу з 21 год. до 22 год.30 хв.
28 серпня 2006 року в стані алкогольного сп'яніння неподалік першої бухти на
березі річки Південний Буг, що розташована біля човникової станції на відстані
200 метрів від вулиці Нижньої Берегової в М.Хмельницькому, із застосуванням
фізичного насильства та погрозою його застосування групою осіб зґвалтували
ОСОБА_3 та задовольнили з нею статеву пристрасть неприродним способом, після
чого за попередньою змовою групою осіб, а
ОСОБА_1 ще й повторно, пограбували потерпілу, заволодівши її
ювелірними прикрасами загальною вартістю 420 грн. При цьому ОСОБА_1 втягнув
неповнолітнього ОСОБА_2 у злочинну діяльність.

За змістом апеляції адвокат ОСОБА_5 просить вирок стосовно ОСОБА_1 скасувати і
справу провадженням закрити за відсутності в його діях складу будь-якого
злочину. На його думку висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_1 у
зґвалтуванні потерпілої, задоволенні з нею статевої пристрасті неприродним
способом і її пограбуванні не відповідають фактичним обставинам справи і
зроблені на суперечливих доказах.

Зокрема, він стверджує, що суд не повинен був в основу вироку класти
показання потерпілої, поскільки вона внаслідок вживання алкогольних напоїв
довела себе до безпорадного стану і не пам'ятала обставин, за яких вона опинилась
у дворі школи, а її пояснення були непослідовними.

Віктивна поведінка потерпілої, підтверджена показаннями свідків - братів
ОСОБА_8, показання ОСОБА_2 та зізнання ОСОБА_1
у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом за згодою із
потерпілою давали суду підстави для виправдання останнього за ст. 153 ч.2 КК
України.

Так як ОСОБА_1 категорично
заперечував статевий акт із потерпілою, а ОСОБА_2 наполягав на його
незавершеності, то суду, на думку адвоката, слід було призначити генетичну
експертизу ДНК. При цьому
він очевидно натякає на можливі статеві стосунки потерпілої з іншими особами, з
огляду на її начеб-то неохайний вигляд на момент зустрічі із засудженими.

Оскільки за обставинами справи потерпілу ґвалтував ОСОБА_2, він її і
пограбував, то апелянт вважає, що ОСОБА_1
не повинен нести відповідальність за втягнення його у злочинну діяльність.

В запереченні на
апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_6.,
який представляв інтереси засудженого ОСОБА_2, стверджує, що вирок суду
законний і справедливий, який повністю узгоджується з дослідженими в ході
досудового і судового слідства доказами.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора про
законність та обгрунтованість вироку, пояснення адвоката ОСОБА_5 на підтримання
апеляції, заперечення адвоката ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_7,
вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, судова палата
знаходить, що вона не підлягає задоволенню.

Висновки суду про винність ОСОБА_1
у вчиненні злочину за наведених у вироку обставинах ґрунтуються на зібраних
по справі та досліджених в судовому засідання доказах.

Так, потерпіла ОСОБА_3 показала суду, що після проведеного дозвілля із
розлиттям спиртних напоїв у дворі школи № 31 засуджені викликались провести її
до місця зупинки маршрутних транспортних засобів. Проте, скориставшись її
необізнаністю із місцевістю цього мікрорайону, вони відвели її на беріг річки
Південний Буг, на якому із погрозою втопити у воді та застосуванням насильства,
коли ОСОБА_2 наносив удари руками й ногами по обличчю, тулубу та тримав за
голову, ОСОБА_1
задоволив із нею статеву пристрасть неприродним способом.

Продовжуючи наносити удари та долаючи опір спочатку її зґвалтував ОСОБА_1, а коли вона
знесилилась, то це зробив і ОСОБА_2.

Після цього
засуджені відкрито заволоділи її ювелірними прикрасами із золота.

Стверджує, що ініціатором злочинів щодо неї був ОСОБА_1, а ОСОБА_2 діяв
за його вказівками.

Показання потерпілої щодо обставин вчиненого злочину були
однаковими та послідовними протягом всього досудового і судового слідства і їх
повністю підтвердив в судовому засіданні засуджений ОСОБА_2.

Зокрема, він показав, що спочатку ОСОБА_1
задоволив із потерпілою статеву пристрасть неприродним способом, а він йому
допомагав, утримуючи руками її голову. Потім вони почергово зґвалтували
потерпілу. Визнав, що вони наносили їй удари та виказували погрози. Діяв він за
вказівками ОСОБА_1 як під час вчинення цих злочинів, так і після, коли знімав з
неї золоті прикраси.

Суд ретельно дослідив послідовність дій засуджених, а тому правильно не
взяв до уваги показання ОСОБА_2 на досудовому слідстві, коли він стверджував,
що перед задоволенням статевої пристрасті неприродним способом ОСОБА_1 спочатку
зґвалтував потерпілу.

Правильно суд не взяв до уваги показання свідків - братів ОСОБА_8, які
показували на віктивну поведінку потерпілої, котра мала ще й неохайний вигляд.
Вони є знайомі засуджених. Крім того, їх показання в цій частині повністю
спростовані показаннями свідка ОСОБА_9 - сторожа школи.

Заперечення засудженого ОСОБА_1 щодо вчинених злочинів та його твердження про задоволення
ним статевої пристрасті за згодою потерпілої спростовуються як наведеними
показаннями останньої та засудженого ОСОБА_2, так і показаннями на досудовому
слідстві свідка ОСОБА_10. Він показав, що до нього на березі річки підбігла в брудному
одязі потерпіла і повідомила про її зґвалтування.

Даними протоколу
огляду місця події встановлено, що на березі річки було виявлено взуття
засудженого ОСОБА_1, яке він
залишив після втечі від автомобіля під керуванням

свідка
ОСОБА_10, та зв'язку ключів з кремом
потерпілої, які вона
покинула, втікаючи від засуджених до цього автомобіля.

Місцевий суд дав правильну оцінку і даним висновків всіх
проведених судово-медичних експертиз, які об'єктивно підтверджують обставини
вчинення засудженими статевих злочинів та чинення потерпілою їм опору.

Доводи апеляції щодо нез'ясуванням судом обставин, які передували
знайомству засуджених із потерпілою також не заслуговують на увагу, поскільки
вони ніякого відношення до справи не мають. А натяк на начеб-то можливі до
цього статеві стосунки потерпілої з іншими особами спростовуються вже
наведеними мотивами при спростуванні доводів її віктивної поведінки.

Даними висновку судово-імунологічної експертизи встановлено, що кров та
сперма, виявлені в піхві та на трусах потерпілої можуть походити від обох
засуджених. Ці висновки лише додатково підтверджують показання потерпілої та
засудженого ОСОБА_2, що разом із ним її зґвалтував і ОСОБА_1. При цьому колегія
суддів зазначає, що під час судового слідства ніхто із учасників процесу
клопотань про призначення експертизи ДНК не заявляв.

Правильно судом першої інстанції оцінені показання потерпілої та
засудженого ОСОБА_2 щодо ролі ОСОБА_1 по втягненню першого у злочинну
діяльність.

За таких обставин суд обгрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини
засудженого ОСОБА_1 у вчинених
злочинах і вірно кваліфікував його дії за ст.ст. 152 ч.3 , 153 ч.2, 186 ч.2,
304 КК України.

Покарання ОСОБА_1
призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з врахуванням ступені тяжкості
вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом'якшують та обтяжують його.
Один із вчинених ним злочинів є особливо тяжким, два -тяжкими і всі вони
вчинені в період іспитового строку, призначеного попереднім вироком, а тому
підстав для пом'якшення йому покарання немає.

З врахуванням
викладеного та керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, судова палата,

Ухвалила:

Вирок
Хмельницького міськрайонного суду від 09 лютого 2007 року щодо ОСОБА_1 залишити без
зміни, а апеляцію адвоката ОСОБА_5 -без задоволення.