Справа №487/8009/14-к 15.07.2015 15.07.2015 15.07.2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001335 від 20.03.2014 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, громадянина

України, проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше судимого Центральним районним судом м. Миколаєва:

1) 13.08.2014 року за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

2) 27.08.2014 року за ч. 1 ст. 185, 70 ч. 4 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

- визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва,

громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:

___________________________________________________________________________________

Провадження № 11-кп/784/528/15 Головуючий в суді першої інстанції:суддя ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Головуюча в судді апеляційної інстанції: суддя ОСОБА_1

1) 02.10.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185, 69, 75, 104 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

2) 29.08.2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 3-х років 6 місяців позбавлення волі;

3) 28.10.2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 289, 70 ч. 4, 71 КК України до 5-х років 1 місяця позбавлення волі;

4) 10.03.2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 289, 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі,

- визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України

Учасники судового провадження.
прокурор: ОСОБА_9

захисник: ОСОБА_10 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 :
просить змінити вирок суду в частині призначення покарання. Звільнити його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2015 року, яким

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за даним вироком та за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.08.2014 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, і призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарання за даним вироком та за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.03.2015 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Постановлено стягнути:

- з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 5000 грн. матеріальної шкоди. У разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_7 майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі його матір`ю ОСОБА_12

- з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 4200 грн. матеріальної шкоди.

Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 :
не оскаржуючи доведеність вини стверджує, що призначене покарання є занадто суворим. Злочини вчинив через складне матеріальне становище.
Посилається на наявність міцних соціальних зв`язків, постійне місце проживання та джерело доходу, став на шлях виправлення.

Крім того, посилається на думку потерпілих, які, зі слів апелянта, просили не карати суворо.

Просить дослідити дані про його особу.
Інші учасники судового провадження апеляційні скарги не подавали.
Обставини, встановлені судом першої інстанції:
На початку березня 2014 року, точної дати в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, близько 01:00 год., ОСОБА_6 разом з особою, відносно якої оголошено розшук та кримінальне провадження зупинено, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , помітили біля вищевказаного будинку автомобіль ГАЗ-2410, власником якого є ОСОБА_14 .

Реалізуючи свій корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою разом з особою, відносно якої оголошено розшук та кримінальне провадження зупинено, скориставшись відсутністю власника автомобіля, відчинили автомобіль ГАЗ-2410, звідки викрали майно, яке належить потерпілому ОСОБА_14 , вартістю 650 грн.

Після чого ОСОБА_6 та особа, відносно якої оголошено розшук та кримінальне провадження зупинено, з місця події зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

В той же день близько 01 год. 30 хв. ОСОБА_6 разом з особою, відносно якої оголошено розшук та кримінальне провадження зупинено, помітили біля будинку №43 по вул. Садовій в м. Миколаєві автомобіль «РАФ», власником якого є ОСОБА_13 .

Реалізуючи свій корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою разом з особою, відносно якої оголошено розшук та кримінальне провадження зупинено, скориставшись відсутністю власника автомобіля, відчинили багажник, звідки викрали майно, яке належить потерпілому ОСОБА_13 , вартістю 4490 грн.

Після чого ОСОБА_6 та особа, відносно якої оголошено розшук та кримінальне провадження зупинено, утримуючи викрадене майно при собі з місця вчинення події зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 18.03.2014 року о 00-00 год. ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_15 , відносно якого оголошено розшук та зупинено кримінальне провадження, та ОСОБА_16 , знаходились в м. Миколаєві по вул. Червоних Майовщиків біля будинку 1-а, де помітили мопед «Suzuki Les», який належить ОСОБА_11 . Після чого у особи, відносно якої оголошено розшук та зупинено кримінальне провадження, виник умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, після чого він запропонував ОСОБА_7 і ОСОБА_16 незаконно заволодіти мопедом «Suzuki Les», на що ОСОБА_16 відмовився, а ОСОБА_7 погодився.

ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою у групі осіб з особою, відносно якої оголошено розшук та зупинено кримінальне провадження, відкотили мопед «Suzuki Les» на причал та розпорядилися майном потерпілого на власний розсуд, чим спричинили йому шкоду на суму 5000 грн.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції:
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 ОСОБА_10 на підтримку апеляційної скарги, який відніс вирішення апеляційної скарги на розсуд суду, думку прокурора ОСОБА_9 про часткове задоволення апеляційної скарги обвинуваченого через неправильне застосування ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і апелянтом не оскаржується. Судове провадження здійснено відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.
Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, і в частині кваліфікації вирок також не оскаржується.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував роль та ступінь його участі у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в ОПЛ № 1 та ОНД не перебуває, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття.

Що стосується тверджень апелянта про вчинення злочину через скрутне матеріальне становище, наявності міцних соціальних зв`язків, то докази цих обставин в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Відповідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення винної особи без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак, апеляційний суд підстав для застосування ст. 75 КК України не вбачає, виходячи із даних про особу ОСОБА_6 та його схильності до вчинення злочинів.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі у розмірі, близькому до мінімального за санкцією цього закону, відповідає тяжкості вчиненого злочину та даним про особу винного. Тому воно є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупність злочинів, суд порушив вимоги ч.4 ст. 70 КК України та не врахував роз`яснення, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. № 7. Згідно з цими роз`ясненнями, коли особа, щодо якої застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який її засуджено до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких обставин кожний вирок виконується самостійно.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 13.08.2014 року вироком Центрального районного суду м. Миколаєва був засуджений за ч. 1 ст. 289 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Вироком цього ж суду 27.08.2014 року за ч. 1 ст. 185, 70 ч. 4 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Злочин за оскаржуваним вироком ОСОБА_6 вчинив на початку березня 2014 року, тобто до ухвалення вказаних вироків і йому за ч. 2 ст. 185 КК України призначено 2 роки позбавлення волі.

За таких обставин, суд першої інстанції в порушення ч. 4 ст. 70 КК України та наведених вище роз`яснень, при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання у вигляді 3 років позбавлення волі неправильно застосував принцип часткового складання покарання за даним вироком та за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.08.2014 року.

З огляду на викладене, вирок заводського районного суду м. Миколаєва від 21.05.2015 року на підставі ч. 2 ст. 404 КПК України підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, оскільки вирок відносно ОСОБА_6 від 27.08.2014 рік підлягає самостійному виконанню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 425, 426, 532 КПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки.

Призначене ОСОБА_6 покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.08.2014 року, яким його засуджено за ст. 185 ч.1 КК України із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання протягом іспитового строку 3 роки на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України - виконувати самостійно.

В інший частині вказаний вище вирок залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуюча:

Судді: