Ухвала

іменем україни

25 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Лагнюка М.М.,

суддів Суржка А.В. та
Літвінова Є.В.,

при секретарі Петрику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні
кримінальне провадження №0002739
від 4 травня 2013 року щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
уродженця м. Нововолинська Волинської
області, проживаючого АДРЕСА_1, такого,
що судимості не мав,

за участю прокурора Сєднєвої Г.Д.,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі потерпілий ставить
вимогу про скасування ухвали
апеляційного суду та призначення
нового розгляду у суді апеляційної
інстанції.

Свої вимоги потерпілий
мотивував тим, що апеляційний суд не
визнав обтяжуючу покарання обставину -
вчинення злочину щодо особи похилого
віку, не врахував, що ОСОБА_1 свою вину
не визнав, та призначив м'яке покарання
у виді штрафу, тоді як санкція частини 2
статті 125 КК України містить
альтернативні види покарань, а,
звільняючи від його відбування на
підставі Закону про амністію, не
звернув уваги на невідшкодування
останнім збитків.

Крім того, потерпілий стверджує, що при
визначенні розміру моральної шкоди,
апеляційний суд не врахував його стан
здоров'я та тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках.

Вироком Рівненського міського суду
Рівненської області від 21 січня 2014 року
ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого частиною 2 статті 125 КК
України, та йому призначено покарання у
виді громадських робіт на 240 годин.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 777, 08
грн та моральну шкоду - 5000 грн.

У запереченнях на касаційну скаргу
потерпілого засуджений стверджує про
законність та обґрунтованість ухвали
апеляційного суду.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнаний
винуватим і засуджений за те, що він 4
травня 2013 року об 11 годині, перебуваючи
у дворі будинку АДРЕСА_2, під час
конфлікту умисно кулаком руки завдав
один удар по обличчю потерпілого
ОСОБА_3, спричинивши йому легкі тілесні
ушкодження, у тому числі з
короткочасним розладом здоров'я.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської
області від 28 квітня 2014 року вирок
Рівненського міського суду
Рівненської області від 21 січня 2014 року
щодо ОСОБА_1 змінено. ОСОБА_1 вважається
засудженим за частиною 2 статті 125 КК
України на 1700 грн штрафу. Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на користь
потерпілого ОСОБА_3 3000 грн моральної
шкоди. В решті вирок залишено без зміни.
На підставі пункту «в» статті 1 Закону
України «Про амністію» від 8 квітня 2014
року ОСОБА_1 звільнений від відбування
покарання у виді штрафу.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення прокурора, яка заперечувала
проти касаційної скарги потерпілого та
вважала постановлені щодо засудженого
судові рішення законними і
обґрунтованими, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши
матеріали кримінального провадження,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга потерпілого не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Подія злочину, доведеність
винуватості, правильність
кваліфікації судом за частиною 2 статті
125 КК України злочинних дій ОСОБА_1 в
касаційній скарзі потерпілим не
оспорюються та не заперечуються.

Доводи касаційної скарги потерпілого
щодо призначеного ОСОБА_1 покарання у
виді штрафу, невизнання обтяжуючої
покарання обставини, безпідставного
врахування визнання ним вини, як
пом'якшуючої покарання обставини,
застосування до останнього Закону про
амністію та неправильно визначеного
розміру моральної шкоди є
неспроможними.

Відповідно до статті 65 КК України при
призначенні покарання суд має
врахувати ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного та обставини, що
пом'якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді
громадських робіт на 240 годин, суд
першої інстанції враховував суспільну
небезпеку вчиненого ним злочину,
ступінь його тяжкості, що є злочином
невеликої тяжкості, до кримінальної
відповідальності притягується вперше,
за місцем роботи та проживання
характеризується позитивно, на обліку
у лікарів нарколога та психіатра не
перебуває, пом'якшуючі покарання
обставини, до яких відніс відсутність
попередніх судимостей та наявність
двох неповнолітніх дітей, а також
відсутність обтяжуючих покарання
обставин.

Апеляційний же суд, розглянувши
кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 в
межах лише ним заявлених апеляційних
вимог, змінив вирок суду першої
інстанції в частині призначеного йому
покарання та розміру моральної шкоди,
при цьому застосувавши Закон про
амністію.

Зокрема, апеляційний суд визнав
пом'якшуючу покарання обставину, як
визнання ОСОБА_1 вини, а додатково
зваживши на враховані судом першої
інстанції обставини при призначенні
останньому покарання та наявність у
санкції частини статті кримінального
закону, за яку його засуджено,
альтернативних видів основних
покарань, вважав необхідним та
достатнім для його виправлення та
попередження нових злочинів покарання
у виді штрафу в максимальному розмірі.
А зменшуючи розмір призначеної судом
першої інстанції моральної шкоди на
користь потерпілого, апеляційний суд
вважав його таким, що не ґрунтується на
засадах розумності, виваженості і
справедливості. При цьому, на прохання
засудженого, що мало документальне
підтвердження, звільнив його від
відбування покарання на підставі
Закону про амністію.

З таким висновком апеляційного суду
погоджується і колегія суддів з огляду
на те, що апеляційний розгляд відбувся
в межах заявлених засудженим вимог та в
рамках наданих кримінальним
процесуальним законом апеляційному
суду повноважень, дотримуючись при
цьому правил щодо недопустимості
погіршення становища засудженого.

Крім того, впевненість апеляційної
інстанції у визнанні засудженим своєї
протиправної поведінки до потерпілого
та провини перед ним підтверджується
викладом ним всіх обставин
інкримінованої події у суді першої
інстанції, доводами його апеляційної
скарги та показаннями під час
апеляційного розгляду його скарги,
висновок про що не суперечить вимогам
закону щодо стадії кримінального
провадження, на якій суди повинні її
визнавати.

Тобто, саме сукупність наведених
обставин, які підлягають врахуванню
під час призначення особі покарання, та
альтернативність санкції частини
статті Особливої частини
кримінального закону вплинула на
призначення ОСОБА_1 покарання у виді
штрафу в максимальній його межі,
всупереч його апеляційним вимогам.

Не підлягають також і врахуванню
колегією суддів твердження
потерпілого про безпідставне
зменшення розміру моральної шкоди та
застосування до засудженого Закону про
амністію з огляду на їх
невмотивованість щодо тяжкості
вимушених змін у його життєдіяльності
і виробничих стосунках, документальне
підтвердження у матеріалах
кримінального провадження та
додатково надісланих засудженим
повного відшкодування матеріальних та
моральних збитків потерпілому, котрий
підтверджував про здійснення
відшкодувань під час апеляційного
розгляду, а також з урахуванням
набрання чинності 14 травня 2014 року
Закону України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
застосування амністії України» від 6
травня 2014 року №1246-VII.

Таким чином, призначене засудженому
ОСОБА_1 покарання відповідає вимогам
статті 65 КК України, оскільки є
необхідним та достатнім для його
виправлення та попередження нових
злочинів. Вважати його явно
несправедливим на стадії касаційного
розгляду провадження внаслідок
суворості, як про це зазначає
потерпілий, у колегії суддів підстав не
має за викладених обставин.

Сам же апеляційний розгляд справи
проведений з дотриманням вимог
кримінального процесуального закону, а
ухвала суду апеляційної інстанції
відповідає вимогам статті 419 КПК
України.

Відтак, касаційна скарга потерпілого
задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 433-438, 532 КПК України, колегія
суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Апеляційного суду Рівненської
області від 28 квітня 2014 року щодо
засудженого ОСОБА_1 залишити без зміни,
а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_3 -
без задоволення.

Ухвала касаційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

М.М. Лагнюк А.В. Суржок Є.В. Літвінов