Справа №1-470/10 21.09.2010 21.09.2010 21.09.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-595-2010 Головуючий у 1-й інстанції: Гаврасієко В.О.
Категорія: ч.1 ст.121 КК України Доповідач у 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області

у складі:

головуючого Пісного І.М.,

суддів Губи О.О., Пустовара М.Л.,

за участю прокурора Іванова О.А.,

засудженого ОСОБА_2,

21 вересня 2010 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2010 року, яким:

- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2 Федерації, громадянин України, судимий: 1). 12.05.1997 р. Заводським райсудом м. Миколаєва за ст.ст.86 ч.2, 206 ч.2 КК України (1960 р.) на 7 років позбавлення волі. Звільнений 08.08.2001 р. постановою Арбузинського райсуду Миколаївської області від 07.08.2001 р. на підставі ст.6 Закону «Про амністію» від 05.07.2001 р. - невідбута частина покарання - 1 рік 11 місяців 3 дні з іспитовим строком на 2 роки; 2). 04.03.2002 р. тим же судом за ч.ч.2,3 ст.185, ч.3 ст.186, ст.ст.70,71 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 05.05.2008 р. постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 11 днів;

засуджений:

-за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі;

-за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.70 КК України, за сукупності злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання приєднано частково невідбуте покарання за попереднім вироком від 04.03.2002 р. і остаточно призначено до відбуття - 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Постановлено стягнути із засудженого відшкодування завданої майнової шкоди на користь потерпілого ОСОБА_4 - 1000 грн., потерпілого ОСОБА_5 - 12000 грн., та на користь фінансового відділу м. Миколаєва відшкодування витрат на лікування потерпілих у розмірі 5301,58 грн.

За вироком ОСОБА_3 визнано винуватим у тому, що 13 липня 2009 року, приблизно о 20 годині, знаходячись у барі «Єлісей», розташованому у м. Миколаєві, проспект Миру, 5, та перебуваючи у стані алкогольного спяніння, під час сварки, що сталась на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, побив ОСОБА_4, завдаши ударів руками по голові та вдаривши один раз металевим стільцем в область голови, спричинивши потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

14 березня 2010 року, приблизно о 14 год. 30 хв., він же, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, та знаходячись біля перехрестя вулиць 6-та Поперечна та Фрунзе у м. Миколаєві, під час сварки, що сталась на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, вдарив ОСОБА_5 не менш двох разів по голові. Коли потерпілий намагався втекти та забіг у двір буд. № 58 по вул. Фрунзе, ОСОБА_3 його наздогнал, повалив на асфальт, кілька разів вдарив ногою по тулубу, а потім бив ножем в область грудної клітини, попереку та ягодиці, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя.

В апеляції засуджений просить вирок у частині покарання змінити, виключити застосування ст.71 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі санкції кримінального закону.

Посилається на те, що строк умовно-дострокового звільнення за попереднім вироком суду скінчився 5 травня 2009 року, тому призначення покарання за сукупністю вироків є невірним.

На думку апелянта, суд недостатньо врахував каяття, явку з повиною, сприяння у розкритті злочинів, а також, що останні вчинені не з корисливих мотивів, а були спровоковані самими потерпілими.

Не згоден і з посиланням суду щодо перебування на профілактичному обліку в наркологічному диспансері з 08.10.1996 р. по теперішній час, оскільки цей факт суперечить фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого на підтримку апеляції, думку прокурора про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів визнає апеляцію такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Винність ОСОБА_3 у спричиненні потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесного ушкодження і потерпілому ОСОБА_5 - тяжкого тілесного ушкодження за обставин, викладених у вироку, підтверджена сукупністю досліджених у судовому розгляді справи доказів, яким суд дав належну оцінку, правильно кваліфікувавши дії засудженого відповідно за ч.1 ст.122 та ч.1 ст.121 КК України.

В частині доведеності вини та кваліфікації злочину вирок апелянтом не оспорюється.

Що стосується покарання ОСОБА_3, то воно визначене судом у межах санкцій кримінального закону, з урахуванням вимог ст.ст.65-67 КК України, суспільної небезпеки скоєного (злочин середньої тяжкості та тяжкий), помякшуючих покарання обставин (каяття, явки з повиною, сприяння у розкритті злочинів), обтяжуючої покарання обставини (вчинення злочину у стані спяніння), даних про особу засудженого, який характеризується негативно.

З урахуванням скоєння нового злочину у період умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання за поперднім вироком, що свідчить про небажання ОСОБА_6 стати на шлях виправлення, суд 1-ї інстанції дійшов вірного висновку, що засудженого слід ізолювати від суспільства та на визначений у вироку строк, який є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.

З цим рішенням колегія суддів погоджується, підстав для помякшення покарання, про що просить апелянт, не вбачає.

Відносно доводів в апеляції про неправильність застосування ст.71 КК України, то вони є невірними.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 був засуджений 04.03.2002 р. до позбавлення волі, відбував покарання у кримінально-виконавчій установі, звідки був звільненей 05.05.2008 р. умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 11 днів (а.с.165), строк якого закінчився 16 липня 2009 року.

Перший злочин по чинній кримінальній справі (ч.1 ст.122 КК України) ним вчинено 13 липня 2009 року, тобто до закінчення вказаного умовно-дострокового звільнення.

Ця обставина, згідно з положеннями ч.1 ст.71 КК України, є підставою для призначення покарання за сукупністю вироків, де суд до покарання за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім.

Таким чином, призначення засудженому покарання із застосуванням ст.71 КК України, є відповідним вимогам закону.

Посилання засудженого про закінчення умовно-дострокового строку 5 травня 2009 року є хибним.

Доводи апелянта щодо помякшуючих покрання обставин неістотні, оскільки всі ці обставини достатньо враховані судом, що вбачається з мотивувальної частини вироку, внаслідок чого засудженому за ч.1 ст.121 КК України призначено покарання у нижчій межі санкції кримінального закону.

Повторне врахування цих обставин за застосування положень ст.69 КК України є недопустимим.

За сукупністю здочинів судом застосовано принцип поглинення менш суворогопокарання більш суворим, а за сукупністю вироків, до покарання ОСОБА_3 по чинній справі приєнано невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді лише одного місяця позбавлення волі, що також не можна вважати надмірно суворим.

Доводи про невірне посилання щодо перебування на обліку в наркодиспансері також несуттєві, тому як це є обставиною, що характеризує особу, а не такою, що обтяжує покарання.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не знаходить підстав для для зміни вироку у частині призначеного засудженому покарання.

Керуючись ст.ст.365,366 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляцію засудженого ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2010 року у відношенні засудженого ОСОБА_3 - без зміни.

Головуючий

Судді: