АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №634/572/14-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/790/805/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 липня 2015 р. м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Сахновщинського районного суду Харківської області від 12 червня 2014 р., -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гришівка Сахновщинського району Харківської області, громадянин України, із середньою освітою, не працюючий, одружений, має на утриманні сина ОСОБА_9 , 2008 року народження, раніше судимий:

1. 3 жовтня 2013 р. за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт;

2. 8 жовтня 2013 р. за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням строком на 2 роки,

який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 3 років та 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком суду від 8 жовтня 2013 р., та остаточно ОСОБА_7 визначено покарання 3 роки та 2 місяці позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з моменту виконання вироку.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, обвинувачений подав апеляційну скаргу, яка ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 липня 2014 р. залишена без руху.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 серпня 2014 р. обвинуваченому, після усунення недоліків апеляційної скарги, відмовлено у відкритті провадження, оскільки він оскаржує судове рішення виключно з підстав, з яких воно не може бути оскаржене в апеляційному порядку згідно з положеннями ч.2 ст.394 КПК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 березня 2015 р. ухвала апеляційного суду Харківської області про відмову в прийнятті апеляційної скарги скасована та призначено новий розгляд провадження в суді апеляційної інстанції.

Як зазначено в вироку о 22 годині 8 березня 2014 р. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно, через незамкнені ворота проник на загороджену територію домоволодіння ОСОБА_10 , розташовану в с. Гришівка Сахновщинського району Харківської області, звідки таємно викрав бувші в використанні металеві вироби загальною вагою 110 кг, вартістю 2 гривни 45 копійок за 1 кг., спричинивши потерпілому зазначеними діями матеріальну шкоду на загальну суму 269 гривень 50 копійок.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що судом неправильно вирішено питання про наявність у його діях кваліфікуючої ознаки - проникнення в інше сховище, не взято до уваги, що металеві вироби знаходились на звалищі, поблизу городів обвинуваченого та потерпілого, що ця територія нічим не огороджена і до якої є вільний доступ.

Просить вирок суду змінити та призначити за ч.2 ст.185 КК України покарання 3 роки та 2 місяці позбавлення волі.

Окрім того, обвинувачений, на підставі п.п. «в, є,» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» просить звільнити його від відбування покарання посилаючись на те, що звільнення від покарання можливе за наявності дітей, яким не виповнилося 18 років, а також осіб, які мають батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами 1 групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

На апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор надав заперечення, в яких просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення, а рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 12 червня 2014 р. без зміни. Прокурор зазначив, що доводи обвинуваченого про те, що він викрав металобрухт з неогородженої території є нічим іншим, як спроба уникнути відповідальності та не підтверджується ніякими доказами, окрім слів самого обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, а також думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, визнавались обвинуваченим в ході судового розгляду в суді першої інстанції, у зв`язку з чим судовий розгляд був проведений в порядку ч.3 ст.349 КПК України, вони не можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, а тому апеляційний суд не здійснює перевірку вказаних обставин.

Перевіряючи доводи обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не заперечуються, при цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як вбачається із вироку суду, журналу та звукозапису судового розгляду, суд першої інстанції, при вирішенні питання про порядок дослідження доказів, задовольнив клопотання прокурора про недоцільність дослідження тих доказів, які підтверджують обставини, які ніким не заперечуються (ч.3 ст.349 КПК України).

При цьому, обвинуваченому було детально роз`яснено зміст даної норми, зокрема, що є повним порядком дослідження доказів, що таке скорочений порядок дослідження доказів, суд однозначно з`ясував чи правильно ОСОБА_7 розуміє обставини кримінального провадження, йому роз`яснено наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України, а саме, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати такі обставини в апеляційному порядку.

Всупереч наведеній нормі закону, в своїй апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що вирок суду постановлений з порушенням норм кримінального процесуального закону та є таким, що підлягає зміні з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зважаючи на вищенаведений зміст кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо фактичних обставин кримінального провадження, оскільки учасники судового провадження не можуть оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку в силу ч.3 ст.349 КПК України.

Щодо доводів обвинуваченого про неправильну кваліфікацію судом його дії за ч.3 ст.185 КК України за кваліфікуючою ознакою, «проникнення», колегія суддів вважає, що матеріали кримінального провадження не містять підстав для задоволення зазначених доводів виходячи з наступного.

Так, згідно запису в журналі судового засідання та звукозапису від 12 червня 2014 року, обвинувачений суду першої інстанції пояснював, що 8 березня о 10 годині він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов через дорогу до сусіда та взяв декілька «железяк» на металолом. На питання головуючого, обвинувачений відповідав, що він взяв ці «железяки» на території домоволодіння сусіда, яка загороджена забором та воротами, після чого викрадені предмети переніс за два рази на город свого домоволодіння, а наступного дня у селищі Сахновщина здав викрадене в пункт прийому металобрухту.

Згідно протоколу огляду домоволодіння потерпілого (т.1 а.с.7), місцем події є домоволодіння гр. ОСОБА_11 , яке огороджене хвилястим шифером. Вхід в домоволодіння здійснюється через металеві ворота.

Наявність огорожі подвір`я і металевих воріт також підтверджується фото таблицею до протоколу огляду домоволодіння( т.1 а.с.9-10).

Зовнішній вигляд споруди на зазначених фотознімках відрізняється від вигляду споруди на фотографії, наданій захисником судовій колегії.

Зазначені докази свідчать про те, що районний суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше сховище, тому підстави для іншої кваліфікації дій обвинуваченого відсутні.

Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», щодо звільнення його від відбування покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» № 392/96-ВР від 1 жовтня 1996 р., амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

19 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» №1185-VI від 8 квітня 2014 р., до якого 6 травня 2014 р. Законом України №1246-VII були внесено зміни.

На підставі ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 р. підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, а також особи, зокрема, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами, а також особи, які мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших непрацездатних дітей.

Разом з тим, згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 р.», амністія не застосовується до осіб, зазначених у ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також до осіб, зокрема, які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше був засуджений 3 жовтня 2013 р. за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт та 8 жовтня 2013 р. за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням строком на 2 роки.

Санкцією ч.3 ст.185 КК України передбачена можливість призначення покарання за кримінальне правопорушення, яке кваліфіковано за зазначеним законом - позбавлення волі на строк від 3 до 6 років позбавлення волі.
Частина 4 ст.12 КК України передбачає, що тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 10 років.
Оскільки ОСОБА_7 у період іспитового строку за попереднім вироком, знову вчинив злочин передбачений ч.3 ст.185 КК України тому підстави для застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» відсутні, а заява обвинуваченого з цього питання є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирок районного суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування, або зміни відсутні, тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Сахновщинського районного суду Харківської області від 12 червня 2014 р. щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу і заяву про застосування Закону України « Про амністію у 2014 році» без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді