ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 216/3642/14-к
Провадження № 1-кп/210/42/15

"31" березня 2015 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3

за участі секретаря судового засідання : ОСОБА_4 ,

сторони кримінального провадження, які беруть участь в підготовчому судовому засіданні: прокурор ОСОБА_5 , представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_8 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_10 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_11

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000869 за обвинуваченням:

ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривому Розу Дніпропетровської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою в АДРЕСА_1 , запобіжний захід застава,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 27 ч. 4, 347 ч. 2, 307 ч. 3, 263 ч. 1 КК України,

ОСОБА_13 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Кривому Розу Дніпропетровської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 194 ч. 2 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
У провадження суду надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування за обвинуваченням ОСОБА_8 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 27 ч. 4, 347 ч. 2, 307 ч. 3, 263 ч. 1 КК України, ОСОБА_10 - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 194 ч. 2 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Вважає, що при складанні та затвердженні обвинувального акту дотримані вимоги КПК України, підстав для повернення обвинувального акту не вбачає.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності положенням ст. 291 КПК України та з підстав невідповідності реєстру матеріалів досудового розслідування.

Так, захисник ОСОБА_9 вважає, що обвинувальний акт не відповідає положенням: 1) ч. 3 ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт не підписано прокурором, який його затвердив; 2) п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не містить відомості про дату та місце його складання та затвердження; 3) п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленому, однак поданий до суду обвинувальний акт в частині звинувачення за ч. 3 ст. 307 КК України не містить зазначення обставин виявлення працівниками правоохоронних органів кримінального правопорушення, так як не зазначив під час огляду чого були виявлені психотропні речовини; 4) п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не містить відомості про розмір завданої шкоди, а також з опису фактичних обставин не зрозуміло, кому така шкода завдана потерпілому ОСОБА_14 , чи потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_6 .

Крім того, захисник зазначила, що реєстр матеріалів досудового розслідування суперечить положенням ст. 109 КПК України, оскільки не містить повного найменування слідчих дій, які були проведені при провадженні досудового розслідування. Крім того, не є зрозумілим, чому після затвердження обвинувального акту, яке мало місце 08 травня 2014 року, слідчим 18 травня 2014 року проводився допит свідків, про що свідчить реєстр.

Також захисник зазначила, що слідчим порушено вимоги п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, оскільки не проведено судової авто-товарознавчої експертизи, а здійснено лише авто-товарознавче дослідження, яке не є судовою експертизою.

Крім того, захисник посилається на те, що під час досудового розслідування було порушено право на захист ОСОБА_8 , оскільки в порушення ч. 4 ст. 207 КПК України право на захист роз`яснено лише через 3 години після фактичного затримання ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 підтримала заявлене клопотання, просила його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника. Просив повернути обвинувальний акт з підстав, зазначених його захисником. Також обвинувачений ОСОБА_8 пояснив колегії суддів, що пред`явлене звинувачення є незрозумілим, формальним та сфабрикованим, на досудовому розслідуванні порушені його права на захист, та зі змісту обвинувального акту йому не зрозуміло: в чому його звинувачують.

У судовому засіданні 16.03.2015 прокурор ОСОБА_15 зазначив, що не підписання прокурором обвинувального акту є суто технічною помилкою, та не є перешкодою для призначення судового розгляду в кримінальному провадженні. Також зазначив, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування при зазначенні дати допиту свідка 18.05.2014року також допущено помилку, оскільки обвинувальний акт був направлений до суду 08 травня 2014 року, що унеможливлює внесення до реєстру неправдивих відомостей. Щодо посилань захисника на обов`язкове проведення експертизи для визначення вартості завданої шкоди, вважає їх безпідставними, оскільки проведено відповідне авто-товарознавче дослідження, а внесення змін до ст. 242 КПК України відбулося після завершення досудового розслідування. Решта доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_8 стосується виключно незгоди з правовою кваліфікацією діянь обвинуваченого. Прокурор стверджує, що обвинувальний акт є логічним, послідовним, звинувачення достатньо зрозуміле, порушення ст. 291 КПК України відсутності, підстави для його повернення відсутні.

У судовому засіданні 31.03.2015 прокурор ОСОБА_5 також зазначив, що не підписання обвинувального акту є технічною помилкою, та не перешкоджає призначенню справи до судового розгляду, усі сумніви щодо повноти відображення фактичних обставин та правової кваліфікації можуть бути усунені в подальшому, оскільки прокурор не позбавлений права змінювати обвинувачення в суді. Вважає, що підстав для повернення обвинувального акту не вбачається.

Потерпіла ОСОБА_16 до суду не зявилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , зазначив, що не вбачає підстав для повернення обвинувального акту, доводи, викладені захисником обвинуваченого ОСОБА_8 є не ґрунтовними, тому необхідно призначити судовий розгляд кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 , адвокат ОСОБА_11 , зазначив, що відносно ОСОБА_10 обвинувачення є логічним, а зайва за твердженням сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфікуюча ознака кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 194 КК України що заподіяла майнову шкоду в особливо великих розмірах є незначною. В решті доводів захисника ОСОБА_9 покладався на розсуд колегії суддів, та не заперечував проти призначення судового розгляду в кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав думку свого захисника.

Колегія суддів, вислухавши сторін кримінального провадження та інших учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків.

Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

Тобто, обвинувальний акт є тим підсумковим документом досудового розслідування, який не може містити в собі жодних внутрішніх суперечностей, а всі складові частини цього документу повинні бути узгоджені як між собою, так і з доданими до обвинувального акта додатками згідно вимог ч.4 ст.291 КПК України. При цьому реєстр матеріалів досудового розслідування має відповідати вимогам ч.2 ст.109 КПК України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Даних вимог закону, на думку колегії суддів, органи досудового розслідування та прокурор не дотримались.

Дослідивши зміст обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000869 у сукупності з реєстром матеріалів досудового розслідування, колегія суддів приходить до висновку, що заявлене захисником ОСОБА_9 клопотання про повернення обвинувального акту є частково обґрунтованим, а обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки його зміст не в повній мірі відповідає положенням ч. 2 ст. 291 КПК України, з урахуванням наступного.

Колегія суддів вважає, що обвинувальний акт в супереч вимогам ч. 1 та ч. 3 ст.291 КПК України був направлений органами досудового слідства слідчим без його підпису прокурором, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України.

Зазначена обставина не спростована прокурорами, їх твердження про те, що не підписання прокурором обвинувального акту є технічною помилкою, не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до статті 291 КПК обвинувальний акт, окрім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення .

Однак, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення по даному провадженню є неконкретним та суперечливим, і не дозволяє суду та стороні захисту визначити межі обвинувачення.

Зокрема, колегія суддів зазначає, що п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення за ч. 3 ст. 307 КК України, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 347, ч. 1 ст. 263 КК України є нелогічним, неконкретним, суперечливим та не узгоджується з викладеними фактичними обставинами кримінальних правопорушень, за якими висувається звинувачення.

При цьому, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст.ст. 277, 291 КПК України, обвинувачення має бути логічним і конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що пред`явлення неконкретного обвинувачення, є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке обмежує ОСОБА_8 у здійсненні його права на захист.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі Абрамян проти Росії від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі Камасінскін проти Австрії №9783/82 п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі Пелісьє та Сассі проти Франції №25444/94 п. 52, рішення від 25 липня 2000 року у справі Матточіа проти Італії №12969/94 п. 58, рішення від 20 квітня 2006 року у справі І.Н. та інші проти Австрії №42780/98 п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі Даллос проти Угорщини №29082/95 п. 47). Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом b п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25 березня 1999 року у справі Пелісьє та Сассі проти Франції №25444/94 п. 52, рішення від 1 березня 2001 року у справі Даллос проти Угорщини №29082/95 п. 47).

При викладені в обвинувальному акті фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, відносно ОСОБА_8 слідчим ці вимоги дотримані формально, а при його затверджені прокурором такі порушенні залишені поза увагою процесуального керівника.

Так, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він, знаючи з невстановлених слідством джерел, що старший оперуповноважений в особливо важливих справах УБОЗ ГУ МВС України в Дніпропетровській області займав посаду з серпня 2011 року до травня 2013 року, а з травня 2013 року займає посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах оперативно-зонального відділу управління внутрішньої безпеки в Дніпропетровській області Департаменту внутрішньої безпеки Міністерства внутрішніх справ України підполковник міліції ОСОБА_6 , виконуючи свої службові обов`язки займався документуванням злочинної діяльності ОСОБА_8 , пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, порушенням порядку здійснення операцій з металобрухтом та пошкодження майна шляхом підпалу, вирішив з метою помсти та перешкоджання виконання службових обов`язків працівника правоохоронного органу при здійснені ним оперативно-розшукових заходів згідно Закону України Про оперативно-розшукову діяльність, здійснити знищення його майна шляхом підпалу, а саме автомобіля Skoda Super В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким управляє співробітник правоохоронного органу ОСОБА_6 але згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 даний автомобіль належить матері співробітника правоохоронного органу ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_8 з метою скоєння злочину направленого на знищення майна працівника правоохоронного органу шляхом підпалу став підшукувати особу, яка б виконуючи роль виконавця могла скоїти даний злочин. Достовірно знаючи, що його знайомий ОСОБА_10 має перед ним заборгованість, але не може погасити борг в зв`язку з скрутним матеріальним становищем в липні 2013 року запропонував йому повернути борг. ОСОБА_8 дізнавшись від ОСОБА_10 , що він не може повернути борг і не одноразово зустрівшись з ним пропонував йому скоїти злочин, а саме нанесення тілесних пошкоджень або пошкодження майна і в подальшому знищення майна шляхом підпалу. ОСОБА_10 в ході неодноразових зустрічей з ОСОБА_8 , під тиском останнього повернути борг, дав свою згоду на скоєння злочину - знищення чужого майна шляхом підпалу, крім цього ОСОБА_8 пообіцяв йому винагороду за скоєння злочину в розмірі 5 000 грн. та анулювання боргу. Після чого ОСОБА_8 , отримавши згоду ОСОБА_10 на скоєння злочину, виконуючи роль підбурювача, керуючи підготовкою скоєння злочину разом з ОСОБА_10 виїхав до с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області де прибувши до домоволодіння АДРЕСА_4 вказав місце зберігання автомобіля, який необхідно знищити шляхом підпалу. Також, ОСОБА_8 знаходячись на території м. Кривого Рогу вказав ОСОБА_10 на автомобіль Skoda Super В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, який необхідно знищити шляхом підпалу, при цьому ОСОБА_8 не поставив до відома ОСОБА_10 , що даним автомобілем керує працівник правоохоронного органу, який виконуючи свої службові обов`язки документує його злочину діяльність.

Таким чином, ОСОБА_8 своїми діями підбурив до скоєння злочину ОСОБА_10 , керував підготовкою умисного знищення майна працівника правоохоронного органу ОСОБА_6 шляхом підпалу.

Так, 07.08.2013 року приблизно о 22.30 годин ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , виконуючи його вказівки, знаходячись навпроти будинку АДРЕСА_4 , де за допомогою паливної речовини - бензину, яка знаходилась в пластиковій пляшці і яку він спеціально раніше підготував для вчинення ним даного кримінального правопорушення, облив та здійснив підпал автомобіля марки Skoda Super В, реєстраційний номер НОМЕР_1 чорного кольору. Після чого ОСОБА_10 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, чим завдав потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду, яка згідно висновку товарознавчої експертизи № Д 21/08/13 від 14.08.2013 року становить 291 126, 60 грн., що являється особливо великим розміром на момент скоєння злочину.

Вищевказані дії ОСОБА_8 , кваліфіковані за ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 347 КК України та останньому висунуто звинувачення у підбурюванні до умисного пошкодження майна, що належить працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, шляхом підпалу.

Однак, з викладу фактичних обставин кримінального правопорушення вбачається, що вищеперерахованими діями ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_14 завдана шкода в особливо великому розмірі, однак не зрозуміло, виходячи з якого розрахунку та якого розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян слідчий виходив при визначені шкоди такої, що становить особливо великий розмір.

Крім того, в якості потерпілого в обвинувальному акті визнано ОСОБА_6 , однак при викладі фактичних обставин вбачається що майнова шкода завдана близькому родичу працівника правоохоронного органу ОСОБА_14 , яка теж визнана потерпілою. Однак, зі змісту обвинувального акту не зрозуміло та не зазначено яку саме шкоду завдано потерпілому ОСОБА_6 діями обвинуваченого ОСОБА_8 ,оскільки злочин за ст. 347 КК України вважається закінченим з моменту спричинення майнової шкоди потерпілому.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими в частині висунутого за ч. 3 ст. 307 КК України є досить формальними та поверхневими, оскільки не містить опису місця, способу, об`єктивної та суб`єктивної сторони, інших обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема мотивів злочину, оскільки слідчий при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 307 КК України посилається лише на виявлення та вилучення біля узбіччя дороги по пр.-ту Миру в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу в ході проведення огляду психотропних речовин у ОСОБА_8 , а в подальшому виявлення та вилучення в автомобілі, яким керував ОСОБА_8 , психотропних речовин, при цьому слідчий взагалі не зазначає місця проведення слідчої дії обшук (а.с. 9 обвинувального акту).

Таким чином, в цій частині обвинувальний акт викладено поверхнево та формально, нелогічно, що свідчить про його незрозумілість, і таке порушення є істотним з точки зору п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, та позбавляє можливості призначити справу до судового розгляду.

Колегія суддів зауважує, що у формулюванні обвинувачення повинно бути зазначено місце де конкретно було вчинено правопорушення, спосіб його вчинення, ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, що мають значення для кримінального провадження.

Неналежний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення без зазначення всіх складових, передбачених ч.1 ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню, нелогічного та неконкретного обвинувачення без врахування об`єктивно встановлених обставин, порушує право обвинувачених на захист, та є перешкодою для повного та всебічного судового розгляду кримінального провадження.

Відсутність логічного та обґрунтованого обвинувачення є порушенням права обвинувачених на справедливий розгляд справи, оскільки відповідно до п.1) ч.3 ст.42 КПК України вони мають право: знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення їх обвинувачують. При цьому, це право включає можливість знати причини, у чому особу обвинувачують.

Відповідно до ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка чинна в Україні на підставі Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції ожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Таким чином, нехтування положеннями п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України позбавляє обвинуваченого ОСОБА_8 права знати в чому його звинувачують, та порушують його права на захист.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що опис фактичних обставин кримінального правопорушення в частині пред`явленого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України звинувачення, не узгоджується з положеннями ст. 263 КК України, оскільки як стверджує слідчий в обвинувальному акті (а.с. 10-11) ОСОБА_8 зберігав зброю згідно відповідного дозволу, який передбачає право й на носіння зберігання боєприпасів до зброї, щодо якої наявний дозвіл..

В той же час, відповідальність за виготовлення боєприпасів саморобним способом є складом іншого злочину.

В цій частині звинувачення, обвинувальний акт також є нелогічним та формальним з точки зору викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Також колегія суддів погоджується з доводами захисника, про порушення п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо не зазначення розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту, слідчий вважає, що шкода, завдана ОСОБА_10 становить 291126,60грн. і такий розмір на момент скоєння злочину 07.08.2013 року являється особливо великим.

Згідно з примітки № 4 до ст. 185 КК України у статтях 185 - 187 та 189 - 191, 194 цього Кодексу скоєним в особливо великих розмірах визнається злочин, що вчинений однією особою чи групою осіб на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

При цьому, відповідно до п. 5 Підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 р. (далі ПК України), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Згідно з пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 ПК України, сума податкової соціальної пільги дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Відповідно до п. 1 розділу ХІХ Прикінцеві положення ПК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011 року, крім пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 цього Кодексу, який набирає чинності з 1 січня 2015 року. До 31 грудня 2014 року для цілей застосування цього підпункту податкова соціальна пільга надається в розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Отже, в 2013 р. для кваліфікації злочинів розмір шкоди слід вираховувати так: 1 НМДГ = 1147,00 грн. / 2 = 573,5 грн., в 2014 році = 1218,00/2= 609,00грн.

Виходячи з вищенаведеного, особливо великий розмір на момент вчинення злочину за ст. 194 КК України (в 2013 році) становив 573,00*600=343800,00грн.

При цьому, зі змісту обвинувального акту не зрозуміло, виходячи з яких розрахунків слідчий визначив розмір завданий потерпілій ОСОБА_14 як такий, що становить особливо великий .

Усе вище зазначене, на думку колегії свідчить про поверхневий, формальний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, та визначення правової кваліфікації діянь, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

Вищенаведені порушення унеможливлюють вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, а тому колегія суддів вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, а доводи прокурора щодо безпідставності клопотання захисника ОСОБА_9 слід визнати в повній мірі необґрунтованими.

Між тим, посилання захисника на невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування самі по собі не можуть бути перешкодою для призначення кримінального провадження до судового розгляду, оскільки зазначені недоліки є несуттєвими, та такими, що не перешкоджають у призначенні справі до розгляду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку при необхідність повернення обвинувального акту прокурору як такого, що не відповідає вимогам ст. 109, 291, КПК України, оскільки вищезазначені порушення вимог КПК України є істотними та такими, що перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, ст.ст. 110, 109, 291 КПК України, враховуючи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженню, зареєстрованому 08 серпня 2013року в ЄРДР за № 0000869, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 27 ч. 4, 347 ч. 2, 307 ч. 3, 263 ч. 1 КК України, ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 194 ч. 2 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, та проведення необхідних процесуальних дій.
Ухвала суду про повернення обвинувального акту може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу.

У судовому засіданні 31 березня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали оголошено 03 квітня 2015 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3