АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2008
року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Головуючого
судді Зубка К.А., суддів Ремеза П.М. і Лещенка P.M., за участю
прокурора Замороза О.Р., захисника засудженого ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_3 та потерпілої
ОСОБА_2, розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді
кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи
судом першої інстанції та засудженого ОСОБА_1 на вирок Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2007
року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
уродженець та мешканець АДРЕСА_1, не одруженого, не працюючого, раніше не
судимого, засуджений за ст. 286 ч.1 КК України до сплати штрафу в розмірі 1700 грн. , з позбавленням права керувати
транспортними засобами строком на один рік.

Постановлено
про стягнення із засудженого на користь Кіровоградської обласної лікарні 2133 грн. 32
коп., витрат на лікування потерпілої.

Суд
встановив, що ОСОБА_1 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, яке
потягло заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_2 за
таких обставин.

10 січня 2007 року близько 7 годин 20 хвилин, керуючи
автомобілем ГАЗ-322132, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ТзОВ
«Пересувна механізована колона №5»
і рухаючись по вул. В.Пермська в м. Кіровограді, від вул. Кірова в напрямку
вул. Кропивницького, перед перехрестям доріг з пров. Кріпосним, в порушення
вимог п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.3 і 18.4 Правил дорожнього руху, під час керування
автомобілем був неуважний і при виникненні небезпеки для його руху, не вжив
негайно заходів для зменшення швидкості руху безпечної для інших учасників
руху, не вжив заходів до безпечного об'їзду перешкоди і допустив наїзд на
пішохода ОСОБА_2

Справа № 11а - 89 - 2008 рік Головуючий в суді 1-ї ін-т. Мельник
В.В.

Категорія
ст. 286 ч.1 КК
України Доповідач
Ремез П.М.

2

У
результаті наїзду пішохід ОСОБА_2 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження,
у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, компресійний перелом
тіла ЛІ - 2-ої ступені,
садна колінних суглобів та спинки носа.

У
зміненій апеляції на цей вирок суду прокурор просить змінити вирок суду і
зменшити розмір штрафу засудженому та доповнити резолютивну частину вироку
рішенням про запобіжний захід засудженому до набрання вироком законної сили.

Засуджений
ОСОБА_1 у своїй апеляції просить змінити вирок суду і пом'якшити призначене
йому покарання, зменшивши йому розмір сплати штрафу та скасувати додаткове
покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами,
вказуючи на те, що призначене йому місцевим судом покарання є надто суворим і
несправедливим, і таким, що не відповідає тяжкості злочину і його особистості,
оскільки суд недостатньо врахував його позитивні характеристики з місця
проживання та роботи, а також те, що він раніше до кримінальної і
адміністративної відповідальності не притягувався, за весь тривалий стаж роботи
водієм, вперше вчинив ДТП,
після вчинення якого на прохання самої потерпілої доставив її додому. Крім
того професія водія є для нього єдиною, тому позбавлення його прав на керування
транспортними засобами позбавляє його єдиного засобу для існування та виплати
призначеного судом штрафу.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора про необхідність змінити вирок суду, пояснення
потерпілої, яка не підтримала апеляції прокурора та засудженого і залишила їх
на розгляд суду, пояснення засудженого і його захисника адвоката ОСОБА_3, які підтримали
апеляцію засудженого та просили вирок суду змінити, пом'якшити призначене
засудженому основне покарання і скасувати додаткове, перевіривши матеріали
кримінальної справи та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що змінена
апеляція прокурора та апеляція засудженого підлягають задоволенню частково з
наступних підстав.

Висновок
суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху,
що спричинило потерпілій ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесне ушкодження за яке
його засуджено, обґрунтований дослідженими судом доказами і являється вірним.

Так, сам
засуджений ОСОБА_1 в судовому засіданні винним визнав себе повністю і розповів
суду всі обставини при яких він вчинив злочин.

Крім
того, його вина у судовому засіданні повністю доведена зібраними і всебічно
дослідженими достовірними доказами по справі, які ніким не оспорюються.

Таким
чином, суд виходячи з тих доказів, які дослідив обґрунтовано визнав винним
ОСОБА_1, у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило
потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження І правильно кваліфікував його
дії за ст. 286 ч. 1 КК України.

Призначаючи
покарання засудженому ОСОБА_1 суд першої інстанції в повній мірі врахував, у
відповідності з вимогами ст. 65
КК України, що він вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше не притягувався
до кримінальної

2

відповідальності,
повністю визнав свою вину і щиро покаявся у скоєному, по місцю роботи та
проживання характеризується позитивно, проте суд безпідставно не врахував, що
сама потерпіла не наполягала на його суворому покаранні, а тому не обґрунтовано
дійшов висновку про необхідність призначення йому максимального штрафу,
оскільки ОСОБА_1 вчинив злочин з необережності і санкцією ст. 286 ч. 1 КК України за
його вчинення передбачено покарання у виді штрафу розміром до 100 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, тобто до 1700
грн.

Враховуючи
вищезазначене, колегія суддів вважає, що призначене засудженому основне
покарання є занадто суворим, а тому вирок суду в цій частині підлягає зміні.

Проте
колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував до
засудженого додаткове покарання у виді позбавлення права керування
транспортними засобами, оскільки ДТП
сталося внаслідок грyбoгo порушення Правил дорожнього руху засудженим, який вчинив
наїзд на потерпілу ОСОБА_2 у той час як вона переходила дорогу і знаходилась на
пішохідному переході. Крім того, як пояснила потерпіла в суді апеляційної
інстанції, вона після ДТП тривалий час знаходилась на лікуванні і витратила на
це значні кошти, але засуджений до цього часу ніякої матеріальної допомоги на
лікування їй не надавав. Тому доводи апеляції засудженого в цій частині
задоволенню не підлягають.

Також не
підлягають задоволенню і доводи зміненої апеляції прокурора про те, що судом
першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 324 і 335
КПК України в резолютивній частині вироку не зазначено рішення суду про
запобіжний захід засудженому до набрання вироком законної сили, оскільки вони
хоч і є обґрунтованими, проте в даний час не підлягають задоволенню, так як
відповідно до ст. 355 ч.1 КПК
України рішення про запобіжний захід судом приймається на час набрання вироком
законної сили, тобто на час апеляційного розгляду справи, а відповідно до ст. 402 КПК України
ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, тому на даний момент
вже закінчився термін на який судом може прийматися рішення про запобіжний
захід.

Керуючись ст.
ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 та змінену апеляцію прокурора задовольнити частково, а
вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2007 року, щодо
ОСОБА_1 змінити.

Пом'якшити
засудженому ОСОБА_1 призначене судом першої інстанції основне покарання у виді
штрафу до 1000 грн.

У решті
цей вирок залишити без зміни.