1 із 8 Справа №297/2214/14-к
Провадження №1-КП/303/95/15
Номер рядка стат. звіту-22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2015 року м.Мукачево
Колегія суддів Мукачівського міськрайоного суду Закарпатської області
в складі: головуючої ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево кримінальне провадження відносно обвинуваченої
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки

АДРЕСА_1 , працюючої провідним спеціалістом відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства ДІСГ в Закарпатській області, з вищою освітою, вдови, маючої на утриманні малолітню дитину, раніше не судимої, громадянки України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. При цьому, органом досудового розслідування встановлено, що 28 лютого 2008 року Берегівським районним судом винесено ухвалу про забезпечення позову в цивільній справі № 2-200/08 за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про стягнення боргу та процентів за договором позики, в якій суд наклав арешт на все майно ОСОБА_12 , в тому числі на квартиру АДРЕСА_2 .
13 березня 2008 року на виконання зазначеної ухвали суду державним виконавцем складено акт опису й арешту квартири.
Незважаючи на те, що на вищевказане майно накладений арешт та заборону на відчуження, у невстановлений слідством час, 25 квітня 2008 року, в м.Берегово, Закарпатської області, ОСОБА_9 за попередньою змовою із своїм чоловіком ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою незаконного збагачення та уникнення можливої майбутньої майнової відповідальності її чоловіка ОСОБА_12 перед його кредиторами, усвідомлюючи протиправність зазначених дій, умисно, скориставшись відсутністю заборони в реєстрі прав власності на нерухоме майно, діючи шляхом обману повідомила покупцю ОСОБА_7 неправдиві дані про те, що вказана квартира під забороною (арештом) не перебуває, і відносно квартири відсутні судові спори, а також щодо квартири відсутні будь-які обтяження, реалізувала дану квартиру за 354 005 гривень.
2 із 8
Дане підтверджується договором купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-1698, де ОСОБА_9 приховала факт накладення арешту на дану квартиру та наявність судового спору, а саме в 4 пункті, 6 підпункті договору вказано: «- квартира під забороною (арештом) та в заставі, податковій заставі не перебуває. Факт відсутності заборони відчуження квартири підтверджується довідками, виданими Берегівською державною нотаріальною конторою 25 квітня 2008 року;» та в підпункті 8 даного договору вказано: «-щодо квартири відсутні судові спори;».
Крім цього, ОСОБА_9 з метою доведення свого умислу до кінця, надала нотаріусу довідку від 20 квітня 2008 року, видану комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора» Берегівської міської ради, про повний склад своєї сім`ї, згідно якої в останньої на утриманні дітей не має, хоча згідно Ухвали Берегівського районного суду від 14 травня 2008 року, якою в задоволенні заяви ОСОБА_12 та ОСОБА_9 про виключення майна з під опису, зняття з під арешту, відмовлено, суд посилався на свідоцтво про народження ОСОБА_13 , видане 17 жовтня 2001 року серії НОМЕР_1 .
У подальшому, рішенням Берегівського районного суду від 08 червня 2010 року договір купівлі-продажу жилої квартири АДРЕСА_2 укладеного 25 квітня 2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 зареєстрованого в реєстрі за № 1-1698. та договір іпотеки цієї ж квартири від 25 квітня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_7 - визнаний недійсним, у результаті чого заподіяла потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 354 005 гривень.
Дії обвинуваченої ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.4 ст.190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману(шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в особливо великих розмірах.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 не визнала вину у вчиненні даного кримінального правопорушення, свої доводи мотивувала тим, що дійсно у її власності перебувала квартира АДРЕСА_2 . Дана квартира перебувала під іпотекою відповідно до іпотечного договору укладеного між нею та ПАТ «ПриватБанк». Квартира була придбана під час шлюбу з ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За декілька років до смерті у її чоловіка виникли борги, які потягли за собою довготривалі судові процеси, в результаті чого було винесено ряд судових рішень про стягнення з нього заборгованостей. З метою погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором, вони разом вирішили продати квартиру АДРЕСА_2 і погасити заборгованість. Продажем квартири займався чоловік, який повідомив їй коли і куди необхідно з`явитись для підписання договору купівлі-продажу. При підписанні договору купівлі-продажу в присутності представників банку, який на той момент був іпотекодержателем даної квартири, та в присутності покупця, нотаріусом було перевірено реєстр нерухомого майна, будь-яких заборон на відчуження не було, тому квартира була продана.
Крім того, обвинувачена ствердила, що ніяких коштів від покупця вона не отримувала, оскільки реалізація квартири здійснювалася за участі представників банку, в якому потерпіла ОСОБА_7 оформила кредитний та іпотечний договори, за якими отримала кредит на придбання даної квартири і передала її під іпотеку, а Банк відповідно списав наявну заборгованість за кредитним договором обвинуваченої.
Вже після смерті чоловіка обвинуваченої їй стало відомо про наявну заборону на відчуження даної квартири. У подальшому, 08 червня 2010 року рішенням Берегівського районного суду договір купівлі-продажу, укладений 25 квітня 2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 визнано недійсним.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 , суду пояснила, що в квітні 2008 року виявила бажання придбати квартиру в місті Берегове, щоб покращити умови проживання батьків. Організацією питання придбання квартири займався її брат, який домовившись з чоловіком обвинуваченої про придбання квартири дав йому завдаток в розмірі 100000 гривень. 25 квітня 2008 року, після укладення договору купівлі-продажу та іпотечного договору, за яким дану 3 із 4
квартиру повторно було передано під іпотеку, потерпілій було надано позику в банку. При цьому, частина суми була відрахована за погашення заборгованості за кредитним договором обвинуваченої, а другу частину коштів (яку саме не пам`ятає) потерпіла передала ОСОБА_9 .
У подальшому, 08 червня 2010 року рішенням Берегівського районного суду договір купівлі-продажу, укладений 25 квітня 2008 року між нею та ОСОБА_9 визнано недійсним. Придбана нею квартира реалізована працівниками виконавчої служби на погашення боргів чоловіка обвинуваченої. Таким чином, її позбавлено права власності на квартиру, а заборгованість по кредитному зобов`язанню зростає щодня.
Шкоду, заподіяну обвинуваченою в результаті обману, потерпіла оцінює в розмірі 1466115 грн. 60 коп., яка складається з 1366115 грн. 60 коп. матеріальної шкоди(збитків) та 100000 грн. моральної шкоди.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що чоловік обвинуваченої позичив у нього кошти, які не повернув, тому на початку 2008 року він змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення боргу та відсотків за користування позикою. 28 лютого 2008 року Берегівським районним судом було накладено арешт на все майно боржника, в тому числі і на квартиру АДРЕСА_2 , про що було повідомлено боржника і його дружину. В той же день між ним та ОСОБА_12 було укладено мирову угоду, однак заходи забезпечення позову не скасовані.
Згодом свідок довідався, що обвинувачена, разом зі своїм чоловіком, реалізувала квартиру, при цьому ввівши в оману покупця і державного нотаріуса, який реєстрував договір купівлі-продажу. За таких обстави, він змушений був звернутися до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Рішенням Берегівського районного суду договір купівлі-продажу, укладений 25 квітня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнано недійсним. У подальшому, квартира реалізована працівниками виконавчої служби на погашення боргів чоловіка обвинуваченої. На теперішній час борг за позикою ОСОБА_12 йому не повернуто, оскільки обвинувачена відмовилась приймати спадщину за померлим чоловіком.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що є працівником Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки в місті Берегове. В квітні 2008 року до них звернулася ОСОБА_9 , яка повідомила, що має намір продати квартиру АДРЕСА_2 . За декілька днів до звернення ОСОБА_9 , громадянин ОСОБА_11 повідомив їм, що по даній квартирі існує спір. Оскільки, офіційно ніяких процесуальних документів про заборону відчуження даної квартири не надходило, обвинуваченій було роз`яснено про необхідність встановлення наявності заборон на дану квартиру, на що остання повідомила, що спір вирішено, а заборони не накладалися. Згодом вони довідалися , що квартира була продана.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні підтвердила, що дійсно у квітні 2008 року, працюючи на посаді нотаріуса Берегівської державної нотаріальної контори посвідчила договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_9 . Покупцем даної квартири була ОСОБА_16 . При укладенні даного договору купівлі-продажу були присутні представники банку, в якому під іпотекою перебувала квартира, що продавалася. У процесі укладення даного договору, в першу чергу здійснено перевірку наявності обтяжень щодо нерухомого майна, що реалізовувалось, отримано згоду чоловіка та перевірено наявність зареєстрованих за даною адресою неповнолітніх дітей.
Крім того, свідок повідомила, що у зв`язку зі скаргами, які поступали від стягувачів чоловіка обвинуваченої, було здійснено ряд перевірок, в тому числі і обласним управлінням юстиції. За результатами даної перевірки, будь-яких порушень з боку нотаріуса при посвідченні договору купівлі-продажу не встановлено. Рішення, яким визнано недійним договір купівлі продажу вважає незаконним, однак, позбавлена була можливості його оскаржити.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засідання пояснила, що працюючи державним виконавцем у відділі ДВС Берегівського районного управління юстиції в Закарпатській області у 2008 році
4 із 8
здійснювала опис майна боржника відповідно до ухвали суду. Оскільки, відносно ОСОБА_12 було декілька виконавчих проваджень їх було об`єднано в одне провадження, яке знаходилась на виконанні у ОСОБА_18 .
Також, свідок повідомила, у зв`язку з великою завантаженістю, до проведення виконавчих дій були залучені інші державні виконавці, в тому числі і вона. Нею безпосередньо здійснювався опис квартири АДРЕСА_2 . При здійсненні опису, був присутній чоловік обвинуваченої ОСОБА_12 , якому вони передали на зберігання описану квартиру. Тай факт, що квартира належить його дружині їх не цікавило, оскільки в ухвалі суду було вказано, на яке саме нерухоме майно накласти арешт.
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показав, що в 2008 році працював у відділі ДВС Берегівського районного управління юстиції, у нього на виконанні перебувало зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_12 боргів за судовими рішеннями. Ухвалами Берегівського районного суду було накладено арешт на все майно боржника, у зв`язку з чим ним, як державним виконавцем, було надіслано у відповідні установи відомості про забезпечення позову. Крім того, в провадженні Берегівського районного суду знаходилась скарга ОСОБА_11 , про визнання дій державного виконавця неправомірними, за результатами розгляду якої, визнано правомірними дії державного виконавця при виконанні рішення суду.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні ствердив, що впровадженні Берегівського районного суду знаходилась справа за його позовом до ОСОБА_12 , про стягнення суми боргу. У судове засідання чоловік обвинуваченої приходив без неї. За результатами розгляду, позовні вимоги були задоволені, виконавчий лист надіслано на виконання ДВС Берегівського районного управління юстиції в Закарпатській області. У подальшому виконавчі листи по борговим зобов`язанням ОСОБА_12 були об`єднані в одне провадження. На даний час борг йому не повернуто, незважаючи на те, що у ОСОБА_12 за життя було нерухоме майно, яке згідно актів опису та арешту майна від 13 березня 2008 року описане та накладено арешт на все його майно.
Крім того, сторона обвинувачення, наполягаючи на доведеності вини ОСОБА_9 , посилається на наявність судового спору між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , за результатами якого 28 лютого 2008 року сторонами було укладено мирову угоду. При цьому, матеріали цивільної справи суду не надані.
Відповідно до наданої суду копії ухвали суду ОСОБА_12 зобов`язався сплатити ОСОБА_11 борг до 26 квітня 2008 року. При цьому, ОСОБА_9 участі в розгляді даної справи не брала, як сторона до справи не залучалася, її позиція з приводу предмету спору та з приводу забезпечення позову судом не встановлювалася.
Наданою суду ухвалою про забезпечення позову від 28 лютого 2008 року підтверджується, що під час розгляду справи накладено арешт на майно боржника, в тому числі і квартиру АДРЕСА_2 , власником якої на той момент була обвинувачена.
У процесі здійснення виконання ухвали суду про накладення арешту на майно проведено опис майна, що підтверджується наданим суду актом про опис та арешт майна від 13 березня 2008 року, відповідно до якого квартира АДРЕСА_2 описана та передана на зберігання ОСОБА_12 та попереджено його про кримінальну та матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну вказаного майна. При цьому, до акту внесено зауваження ОСОБА_12 про те, що вказана квартира належить на праві власності його дружині, ОСОБА_9 .
13 березня 2008 року, згідно наданої суду постанови, начальником відділу ДВС Берегівського районного управління юстиції ОСОБА_19 закінчено виконавче провадження №6810171 з примусового виконання ухвали суду, підставою для закінчення виконавчого провадження стало накладення арешту на майно боржника ОСОБА_12 згідно актів опису та арешту майна.
5 із 8
Дані обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах виконавчого провадження, з яких також вбачається, що постанова про накладення арешту на кв. АДРЕСА_2 , як окремий процесуальний документ, державною виконавчою службою не виносилася, ДВС Берегівського районного управління юстиції при виконанні ухвали Берегівського районного суду по справі №2-200/08 обмежилися процесуальною дією опису майна, без його подальшого обтяження.
Також, стороною обвинувачення суду надано матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_12 та ОСОБА_9 до відділу державної виконавчої служби про виключення майна з-під арешту, зокрема і зазначеної вище квартири. З яких вбачається, що сторони звернулися до суду 18 березня 2008 року, ухвалою суду від 14 травня 2008 року в задоволенні заяви відмовлено. При цьому, обвинувачена ствердила, що не зверталася до суду з таким позовом. Крім того, підтверджень того, що підпис на позовній заяві здійснено саме обвинуваченою суду не надано. У свою чергу, з протоколу судового засідання від 14 травня 2008 року вбачається, що судовий розгляд здійснювався в присутності сторін, в тому числі і ОСОБА_9 .
Наданими суду матеріалами, які були наявні при укладенні між ОСОБА_21 та ОСОБА_9 договору купівлі-продажу вказаної вище квартири, підтверджується, що перед посвідченням договору, нотаріусом встановлено, що власником квартири на момент продажу була обвинувачена. Будь-яких обмежень, які б стосувалися даної квартири нотаріусом не встановлено, що підтверджується наданими суду витягами з реєстру. Наданими суду довідками ЖРЕП від 20 та 22 квітня 2008 року підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_2 неповнолітні діти не зареєстровані, а обвинувачена та її чоловік на момент укладення договору купівлі-продажу були зареєстровані по АДРЕСА_4 .
Крім того, державним нотаріусом посвідчено підпис ОСОБА_12 , який 25 квітня 2008 року надав згоду своїй дружині на реалізацію квартири та передачу її під іпотеку на відомих йому умовах.
У подальшому, у зв`язку з невиконанням умов мирової угоди 08 травня 2008 року Берегівським районним судом видано виконавчий лист з виконання ухвали в Берегівського районного суду від 28 лютого 2008 року про затвердження та визнання мирової угоди по справі №2-200/08, на підставі якого відкрито виконавче провадження.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 помер, про що в Книзі реєстрації смертей 24 квітня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 146, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 , виданим 24 квітня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Берегівського районного управління юстиції Закарпатської області.
Наполягаючи на доведеності вини ОСОБА_9 сторона обвинувачення зазначає, що рішенням Берегівського районного суду від 08 червня 2010 року договір купівлі-продажу жилої квартири АДРЕСА_2 укладений 25 квітня 2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 та договір іпотеки цієї ж квартири від 25 квітня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_7 - визнані недійсними, однак копія даного судового рішення суду не надана.
Наданими суду доказами підтверджується, що обвинувачена ОСОБА_9 за місце проживання і роботи характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває. Обвинувачена, отримавши вищу освіту, постійно працює, після смерті чоловіка самостійно виховує малолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягалася.
Дослідивши кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст.62 Конституції України, з урахуванням позицій викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.
Згідно вимог ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у
6 із 8
вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Статтею 91 КПК України визначено, що в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна. Однак, якщо особа заволодіває чужим майном, свідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, та за відсутності змови з особою, яка ввела потерпілого в оману, вчинене не може розглядатись як шахрайство.
Із суб`єктивної сторони, злочин, передбачений ч.4 ст.190 КК України, характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони шахрайства є корисливий мотив, який полягає в прагненні винного протиправно обернути чуже майно на свою користь. Чужим слід визнавати майно, яке не перебуває у власності чи законному володінні винного. Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, полягає у протиправному корисливому заволодінні чужим майном (або правом на майно), яке характеризується протиправним корисливим оберненням на свою користь чужого майна, при цьому заподіює пряму шкоду власнику майна.
Відповідно до наданих суду матеріалів цивільної справи, виконавчого провадження, показань потерпілої та свідків на момент укладення договору купівлі-продажу між обвинуваченою та потерпілою ОСОБА_7 відомості про наявну заборону на відчуження квартири АДРЕСА_2 до Єдиного реєстру реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесені не були.
Отримання майна(коштів) з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання. У сувою чергу, ОСОБА_9 виконано зобов`язання з відчуження квартири, яка була предметом договору та не вчинялося жодної дії з приводу повернення вказаного майна у власне розпорядження.
Крім того, вказана вище квартира перебувала під іпотекою, реалізація її відбувалася в присутності представників банку, з урахуванням виниклої у обвинуваченої заборгованості. Так, за вимогами ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Також, колегія суддів враховує, що як обвинувачена, так і потерпіла в судовому засіданні ствердили, що значна частина суми вказаної в договорі купівлі-продажу, як вартість квартири перерахована на погашення заборгованості за іпотечним договором, а залишок суми отримав чоловік обвинуваченої ОСОБА_12 .
При цьому, потерпіла втратила своє право на вказану вище квартиру на підставі рішення Берегівського районного суду, за яким визнано договір купівлі продажу недійсним. За результатами цього рішення наступають правові наслідки передбачені ст.ст.215,216 ЦПК України. Однак, квартира АДРЕСА_2 була примусово реалізована державною виконавчою службою у виконавчому провадженні щодо судових рішень відносно боргових зобов`язань ОСОБА_12 . Крім того, як зазначила обвинувачена, після смерті чоловіка у 2009 році вона звернулася до Берегівської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини, яка залишилася після його смерті. Згодом державним виконавцем закінчено виконавче провадження з підстав смерті боржника ОСОБА_12 та відсутності правонаступників.
7 із 8
Таким чином, на думку колегії суддів, у ОСОБА_9 відсутній умисел у приховуванні факту накладення арешту та наявності спору щодо квартири, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілої, що є обов`язковою передумовою даного злочину, тобто в її діях відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України, оскільки обов`язковою ознакою об`єктивної сторони злочину є обман - повідомлення неправдивих відомостей, які мають бути повідомлені, тобто бездіяльність особи, з метою заволодіння чужим майном, обов`язковими ознаками суб`єктивної сторони даного злочину є прямий умисел особи, який полягає в передбаченні суспільно небезпечних наслідків діяння та бажання настання даних наслідків, корисливі мотиви і мета, а саме бажання особи досягти визначеного і бажаного для неї наслідку.
Як вбачається з вище викладених обставин, обвинувачена, достовірно знаючи та будучи впевненою у тому, що спірна квартира є іпотечним майном і вигодоодержувачем є безпосередньо Банк, реалізувала спірну квартиру за згоди іпотекодерджателя, з метою погашення заборгованості по кредитному зобов`язанню.
На підтвердження наявності в обвинуваченої корисливого мотиву та мети вчинення кримінального правопорушення, викладеного в обвинуваченні, стороною обвинувачення не надано жодного доказу.
Відповідно до вимог ч.3 ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України - заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах не знайшла свого підтвердження, в її діях відсутній склад вказаного кримінального правопорушення.
За таких підстав суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_9 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, тому вона має бути виправданою з урахуванням вимог п.3 ч.1 ст.373 КПК України відповідно до якої виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно ч.3 ст.129 КПК України в разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, суд залишає позов без розгляду. За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_7 слід залишити без розгляду у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_9 .
Крім того, у відповідності до ст.216 ЦК України правовим наслідком недійсності правочинів є реституція, тому саме такий спосіб захисту майнових прав підлягає до застосування з метою забезпечення інтересів ОСОБА_16 . Таким чином, даний спір підлягає до вирішення в межах цивільного судочинства, оскільки між сторонами мають місце цивільно-правові відносини. У свою чергу ОСОБА_7 , на початку 2013 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_9 та Берегівської державної нотаріальної контори, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_15 , про відшкодування збитків та моральної шкоди, який залишено без розгляду у зв`язку з неявкою позивача.
Судові витрати відсутні, запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_9 не обирався.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.373,374,376 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
ОСОБА_9 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного кримінального правопорушення та виправдати.
Речові докази: матеріали цивільної справи №2-282/08; матеріали виконавчого провадження по справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_12 , документи, що були підставною укладення договору купівлі продажу між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , вилучені в Берегівській державній нотаріальній конторі - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
8 із 8
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 , про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди залишити без розгляду.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана через Мукачівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3