Справа № 357/5119/15-к
1-кп/357/418/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.05.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000027 від 17.03.2015 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Санкт-Петербурга, Російської Федерації, українця, громадянина України, повною вищою освітою, неодруженого, несудимого, з 24.03.2014 року по 01.04.2015 року військовослужбовця ЗСУ (військової частини НОМЕР_1 (п/п НОМЕР_2 ), не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 , будучи призваним відповідно до мобілізаційного плану ІНФОРМАЦІЯ_2 та зарахованим наказом командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) від 25 березня 2014 року, № 62 (по стройовій частині) до списків особового складу частини стрільцем 7-ї механізованої роти 3-го механізованого батальйону, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України та проходячи з 29 серпня 2014 року військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , на б-рі 50-річчя Перемоги, діючи впорушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, двічі, у періоди з 12 січня 2015 року по 19 січня 2015 року та з 26 січня 2015 року по 30 січня 2015 року, самовільно залишав військову частину та був відсутній на службі без поважних причин кожного разу більше трьох днів, проводячи час на власний розсуд за місцем проживання батьків у АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Допитаний судом ОСОБА_6 повністю визнав себе винним у вчиненому і в повному обсязі підтвердив факт самовільного, за встановлених досудовим слідством обставин, залишення дислокованої у АДРЕСА_2 , військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), у якій проходив військову службу, у періоди з 12.01.2015 року по 19.01.2015 року та з 26.01.2015 року по 30.01.2015 року.

Ствердив, що покидав військову частину самовільно, без дозволу своїх безпосередніх командирів, і що в обох випадках їздив до своїх батьків, котрі проживають у АДРЕСА_1 , де і знаходився, відповідно, 7 та 4 дні. У вчиненому розкаявся.

Повністю визнавши себе винним у вчиненому, в повному обсязі погодившись з обвинуваченням та не оспорюючи фактичних обставин інкримінованого йому злочину, будучи належним чином ознайомленим з положеннями ст. 349 ч. 3 КПК України та наслідками їх застосування, ОСОБА_6 просив суд не досліджувати зібрані у провадженні докази та обмежитись його власним визнанням своєї винуватості у вчиненому.

Суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненому повністю доведена в судовому засіданні, і що дії останнього вірно кваліфіковані досудовим слідством за ч. 2 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад три доби, вчинене повторно на протязі року.

При обранні покарання для ОСОБА_7 суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, пом?якшуючі відповідальність останнього обставини, як то повне визнання вини та щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, враховує особу обвинуваченого, котрий уперше притягується до кримінальної відповідальності, виключно позитивно характеризується по роботі та за місцем військової служби, а також відсутність будь-яких обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин, і вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, за умови призначення покарання у виді штрафу в дохід держави.

На переконання суду саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374-376 КПК України, суд

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання за ст. 407 ч. 2 КК України у виді штрафу в дохід держави у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський міськрайонний суд, протягом 30 діб.

Суддя: ОСОБА_1