Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів

Лавренюка М.Ю. і Пошви Б.М.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 2
жовтня 2008 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1
на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 11 травня 2007 року, яким
засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,

не маючого судимості,

за ч. 3 ст. 185 КК України на три роки
позбавлення волі.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14.661 грн. на відшкодування матеріальної
шкоди,

установила:

Суд
визнав ОСОБА_1винуватим у тому, що він 11 червня 2006 року викрав ключі від
квартири ОСОБА_2 з автомобіля останнього, за допомогою яких вдерся до житла
потерпілого, що по АДРЕСА_1, і вчинив крадіжку 2.900 доларів США.

Ухвалою
Апеляційного суду Львівської області від 10 липня 2007 року вирок залишено без
зміни.

У касаційній
скарзі засуджений ОСОБА_1 просить скасувати вирок і ухвалу та направити справу
на новий судовий розгляд. Вказує, що органом досудового слідства і судом було
порушено його право на захист. Крім того, вважає, що суд призначив йому суворе
покарання, належним чином не урахувавши всіх обставин, які пом'якшували
покарання і давали підстави для застосування до нього положень ст. 75 КК
України.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Винуватість
ОСОБА_1 таємному викраденні чужого майна, вчиненому за викладених у вироку
обставин, матеріалами справи доведена.

Сам
засуджений у суді твердив, що він дійсно 11 червня 2006 року з салону
автомобіля ОСОБА_2 викрав ключі від квартири останнього, за допомогою яких того
ж дня вдерся до житла потерпілого і вчинив крадіжку 2.900 доларів США.

Виходячи з цього
та беручи до уваги, що учасники судового розгляду, у тому числі засуджений, не
оспорювали доказів стосовно фактичних обставин справи та розміру цивільного
позову і правильно розуміли зміст цих обставин, переконавшись у добровільності
й істинності їхніх позицій, місцевий суд, роз'яснивши їм суть положень ст. 299
КПК України, розглянув справу за цією процедурою.

Кваліфікація
злочинних дій ОСОБА_1за ч. 3 ст. 185 КК
України є правильною.

Що стосується
покарання, то воно призначене ОСОБА_1 відповідності з вимогами ст. 65 КК
України. Суд урахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину, дані про
його особу, всі обставини, які обтяжують і пом'якшують покарання, у тому числі
й ті, на які вказується у касаційній скарзі, а тому призначив покарання у
мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України. Будь-яких обставин для
пом'якшення покарання засудженому та застосування до нього положень ст. 75 КК
України не встановлено.

Даних про
упередженість органу досудового слідства чи суду, порушення ними норм КПК
України, у тому числі тих, що регулюють право засудженого на захист, які були б
підставою для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.

Ураховуючи
наведене, колегія суддів не має підстав для призначення справи до касаційного
розгляду з обов'язковим повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України,
колегія суддів

ухвалила:

відмовити засудженому ОСОБА_1 в задоволенні касаційної
скарги.

Судді:

Лавренюк М.Ю. Редька
А.І.
Пошва Б.М.