УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці «12 » червня 2007 р. колегія суддів
судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у
складі:

головуючого Тарбинського В.Г.

суддів Колотило
О.О., Станковської Г.А.

за участю
прокурора Слюсарюк Р.Л.

та
адвоката ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Чернівцях кримінальну справу за
апеляціями засудженого ОСОБА_2 та в його
інтересах адвоката ОСОБА_3 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 березня 2007 року.

Цим
вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець села Розтоки, Путильського району, Чернівецької області, мешканець м.
Чернівці, українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений,
водій ВАТ «Денисівка», раніше не
судимий, -

засуджений
за ст. 286 ч.1 КК України на один рік
обмеження волі, з позбавленням права
керувати транспортними засобами строком на один рік.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнений від відбування призначеного
покарання з випробуванням, якщо він
протягом річного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає
покладені на нього обов'язки.

Зобов'язано
ОСОБА_2 періодично з'являтись для
реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця
проживання, роботи чи навчання, не виїжджати за межі України на постійне
місце проживання без дозволу цих органів.

Запобіжний
захід засудженому до набрання вироком чинності залишено підписку про невиїзд.

Цивільний
позов потерпілої ОСОБА_4 задоволено частково,
стягнуто на її користь з ОСОБА_2
1000 гривень за завдану злочином моральну шкоду.

Справа
№11-224/2007 р. Головуючий
у І інстанції Волошин С. О.

Категорія
286 ч.1 КК України Доповідач
Колотило О.О.

Стягнуто
з ОСОБА_2 на користь НДЕКЦ УМВС України
в Чернівецькій області судові витрати пов'язані з проведенням автотехнічної
експертизи в сумі 282 гривні.

Згідно з
вироком, ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що 31 січня 2005 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, керуючи автобусом «АЗІЯ» державний номерний
знак НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Садова
в напрямку вулиці Червоноармійська в м.
Чернівці, наблизившись до
позначеного дорожньою розміткою регульованого пішохідного переходу на
перехресті вулиць Садової і Червоноармійської,
в порушення вимог п.п.2.3 «б»; 18.2 Правил дорожнього руху України не
переконався, що на переході немає
пішоходів, які закінчують перехід
проїзної частини, внаслідок чого вчинив
наїзд на потерпілу ОСОБА_4, заподіявши
їй середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В
апеляціях, засуджений ОСОБА_2 та в його інтересах адвокат ОСОБА_3 просять
вирок суду скасувати і провадження у справі закрити за відсутністю в його діях
складу злочину.

В
апеляціях зазначено, що засуджений їхав
на зелений сигнал світлофора, потерпіла
раптово вийшла із-за іншого транспортного засобу, однак суд не спростувавши ці обставини у
вироку та поклавши в його основу ряд доказів отриманих поза межами строків
досудового слідства, суперечливі покази
потерпілої, висновок судово-медичної
експертизи проведеної з порушенням вимог
ст. 12 Закону України «Про судову експертизу», не допитавши лікарів ОСОБА_6 і ОСОБА_7
неправильно кваліфікував його дії за ст.
286 ч.1 КК України.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення засудженого
ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1, які підтримали апеляції, міркування прокурора про залишення вироку
суду без змін, перевіривши матеріали
справи в межах поданих апеляцій та обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню частково.

Вина
засудженого в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості
тілесне ушкодження, при обставинах наведених
у вироку, повністю доведена дослідженими
судом доказами, яким дана правильна
юридична оцінка.

Так, сам засуджений в судовому засіданні (а.с.
№№353-354), заперечуючи свою вину у
вчиненні злочину разом з тим підтвердив,
що 31 січня 2005 року потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження
внаслідок зіткнення з автобусом під його керуванням, який рухався по пішохідному переходу на
перехресті вулиць Садова-Червоноармійська в м.
Чернівці.

Потерпіла
ОСОБА_4 пояснила суду, що 31 січня 2005
року рух по пішохідному переходу почала на зелений сигнал світлофора і
пройшовши біля легкового автомобіля, що
зупинився, побачила мікроавтобус, який продовжував рухатись по переходу.
Намагаючись уникнути зіткнення вона повернула назад, однак автобус вдарив її в праве плече, внаслідок чого їй було заподіяно середньої
тяжкості тілесне ушкодження.

З
протоколу відтворення обстановки та обставин події (а.с. №72) вбачається, що наїзд автобуса на потерпілу мав місце на
пішохідному переході.

Свідок
ОСОБА_5 показав суду (а.с. №355
зв.), що коли мікроавтобус під
управлінням засудженого рухався через пішохідний перехід на червоний сигнал
світлофора із-за вантажного автомобіля,
що знаходився праворуч вискочила потерпіла, вдарилась в бокове дзеркало і впала.

З
протоколу огляду автобуса (а.с. №29)
видно, що на ньому пошкоджено праве
дзеркало заднього виду.

З
протоколу огляду місця події (а.с. №№ 4-8),
вбачається, що наїзд автобуса на
потерпілу було вчинено на пішохідному переході.

Згідно з
висновком автотехнічної експертизи (а.с. №№133-138) дорожньо-транспортна
пригода мала місце у зв'язку з недотриманням водієм ОСОБА_2 вимог п.18.2 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в
причинному зв'язку з ДТП.

У
відповідності до висновку комісійної судово-медичної експертизи (а.с. №169-171)
у потерпілої ОСОБА_4 виявлено ушкодження у вигляді вивиху акроміально- ключичного
суглобу і розрив зв'язкового апарату цього згленування, які відносяться до тілесного ушкодження
середньої тяжкості.

Досліджені
судом докази повністю спростовують доводи апеляцій засудженого та його
захисника, що він правил дорожнього руху
не порушував і що заподіяні потерпілій тілесні ушкодження не відносяться до
середньої тяжкості.

Статтею
120 ч.5 КПК України передбачено, що
правила щодо строків досудового слідства не поширюються на справи в яких не
встановлено особу, що вчинила злочин.

З
постанови про порушення кримінальної справи (а.с. №1) видно, що вона була порушена за фактом, а не щодо особи і обвинувачення ОСОБА_2 було пред'явлено 9 грудня 2005 року (а.с.
№№194-195), після чого 28 грудня 2005
року справу було направлено до суду.

За таких
обставин, перебіг строків досудового
слідства по даній кримінальній справі розпочався не 30.05.2005 року, а 09.12.2005 року, тому посилання в апеляції про порушення
строків досудового слідства та отримання доказів поза його межами є
необгрунтованими.

Не грунтуються
на законі і посилання в апеляції на акт судово-медичного освідування та покази
експертів, оскільки вони у відповідності
до ст. 65 КПК України не є доказами.

Суд
правильно відхилив клопотання про допит в якості свідків лікарів ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, оскільки відомі їм обставини не
мають відношення до справи.

Апеляційний
суду вважає, що засуджений та його
дружина-захисник ОСОБА_1 як в ході досудового слідства так і в судовому
засіданні, в порушення

вимог ст. 48
КПК України
постійно зловживали своїми
процесуальними правами.

Так, 21 червня 2005 року ними було заявлено
клопотання (а.с. №73-77) про призначення комісійної судово-медичної експертизи
потерпілої, яке було задоволено.

Після її
проведення (а.с. №№81-83), з метою
перешкодити встановленню істини у справі та затягнути її розгляд, вони з нею не погодились і заявили клопотання
про проведення повторної такої експертизи.

Аналогічні
необгрунтовані клопотання заявлялись і по іншим видам експертиз (а.с.
№№140-143, 173-174, 208-214).

У зв'язку
з цим, доводи апеляцій, що комісійна судово-медична експертиза була
проведена з порушенням ст. 12 Закону
України «Про судову експертизу» і виявлені у потерпілої тілесні ушкодження не
відносяться до середньої тяжкості,
колегія судців розцінює як один із способів викликати у суда сумнів в
об'єктивності проведених слідчих дій.

Таким
чином, суд прийшов до обґрунтованого
висновку про доведеність вини ОСОБА_2, в
порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості
тілесне ушкодження, тому його дії
правильно кваліфіковані за ст. 286 ч.1
КК України.

Що
стосується міри покарання, то вона
обрана засудженому у відповідності до вимог
ст. ст. 65-67 КК України, з урахуванням тяжкості скоєного злочину, даних про особу винного та обставин
справи, які пом'якшують і обтяжують
покарання.

Разом з
тим, колегія судців вважає, що ОСОБА_2
необхідні звільнити від основного та додаткового покарання на підставі ст. 74 КК України, у зв'язку з тим, що він на час розгляду справи в суді перестав
бути суспільно-небезпечним, оскільки
вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, продовжує працювати, вчинений ним злочин відноситься до невеликої
тяжкості і з часу його вчинення прийшло більше двох років.

Крім
цього, на домку апеляційного суду однією
із причин ДТП була і
неправомірна поведінка потерпілої, яка в
порушення вимог п.4.14 Правил дорожнього руху в складній дорожній обстановці
раптово вийшла на проїзну частину дороги не впевнившись у відсутності небезпеки
для себе.

Також суд
невірно вирішив цивільний позов потерпілої.

З
протоколу огляду транспортного засобу (а.с. №9) видно, що автобус належить ВАТ «Денисівка».

Згідно
з ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди,
тощо) володіє транспортним засобом.

У
зв'язку з цим, вирок в частині вирішення
цивільного позову підлягає скасуванню.

На
підставі ст. ст. 365,
366 КПК України, колегія суддів
судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької
області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції
засудженого ОСОБА_2 та його захисника
ОСОБА_3 задоволити частково.

Вирок
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 19 березня 2007 року щодо ОСОБА_2 в частині вирішення
цивільного позову скасувати надавши потерпілій ОСОБА_4 можливість звернутись з
ним до ВАТ «Денисівка» в порядку цивільного судочинства.

Звільнити
ОСОБА_2 від основного та додаткового покарання призначеного за ст. 286 ч.1 ЮС України на підставі ст. 7 КПК України, ст. 74 4.4 КК України у зв'язку із зміною
обстановки.

В решті
частині вирок залишити без змін.