Справа №11-8 2008 року Головуючий
в 1-й інстанції Вознюк Р.В.
Категорія 187 ч.3, 289 ч.2 КК
України Доповідач Лінник П.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня
2008 року Судова палата у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької
області у складі:

головуючого
- судді - Лінника П.О.,

суддів -
Суслова М.І., Цугеля І.М.,

з участю
прокурора Яхієва О.А.,

та
адвокатів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

ОСОБА_10, ОСОБА_11,

захисника
ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті
Хмельницькому кримінальну справу за апеляціями прокурора, адвоката ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_3, адвоката
ОСОБА_9 та засудженого ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_10, захисника ОСОБА_12 та
засудженого ОСОБА_4, засудженого ОСОБА_1 на вирок Красилівського районного суду
від 16 липня 2007 року.

Цим вироком -

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Якутськ Республіки Саха Росія, росіянина,
громадянина Росії, з неповною середньою освітою, не військовозобов'язаного, не
одруженого, проживаючого АДРЕСА_1, не працюючого, згідно ст. 89 КК України - не
судимого,

засуджено:

- за ст.ст. 185
ч.3 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- за ст. 187 ч.3 КК України із застосуванням
ст. 69 КК України на 6 років і 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є власністю за виключенням житла;

- за ст. 289 ч.2 КК України на 6 років
позбавлення волі, а згідно ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно на шість років 6
місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна яке є в його власністю за
виключенням житла.

За ст.ст. 357 ч.2, 257, 15 ч.2, 289 ч.2 КК України
ОСОБА_1 - виправдано.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 рахується з 17 вересня
2005 року, міра запобіжного заходу йому залишена попередня - утримання під
вартою.

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця АДРЕСА_2,
українця, громадянина України, з середньою освітою, військовозобов'язаного,
не одруженого, працюючого в кооперативі
„Ритм” м. ОСОБА_17 учнем ливарника пластмас, раніше не судимого,

засуджено:

- за ст. 185 ч.3
КК України на 4 роки позбавлення волі;

- за ст. 122 ч.1 КК України на два роки
обмеження волі;

- за ст. 289 ч.2 КК України на 6років
позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно на шість
років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 рахується з 17 вересня
2005 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 залишено попередню,
утримання його під вартою.

ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця села Малі
Зозулинці Красилівського району, проживаючого АДРЕСА_3, українця, громадянина
України, з середньою спеціальною освітою, військовозобов'язаного, одруженого,
не працюючого, раніше судимого Хмельницьким міським судом 20.08. 1986 року за
ст. 81 ч.3 КК України на три роки позбавлення волі із застосуванням ст. 25-1 КК
України, 29.10. 1999 року за ст.ст. 81 ч.4, 222 ч.3, 42 ч.1 КК України на п'ять
років позбавлення волі,

засуджено:

- за ст. 185 ч.3
КК України на 4 роки позбавлення волі;

- за ст. 289 ч.2 КК України на п'ять років
позбавлення волі;

- за ст. 263 ч.1 КК України на два роки
позбавлення волі;

- за ст. 187 ч.3 КК України на вісім років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю за
виключенням житла.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно на
8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю
засудженого за виключенням житла.

За ст. 257 КК України ОСОБА_3 - виправдано.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахується з 17 вересня
2005 року, міру запобіжного заходу йому залишено попередню, утримання його під
вартою.

ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця міста Охотське Хабаровського краю Росії, українця,
громадянина України, з неповною середньою освітою, військовозобов'язаного, не
одруженого, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_4, не судимого згідно ст. 89 КК
України,

засуджено:

- за ст. 186 ч.2
КК України на 4 роки позбавлення волі;

- за ст. 187 ч.3 КК України на 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, за
виключенням житла, а згідно ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно на 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить засудженому на праві власності, за
виключенням житла.

За ст. 257 КК України ОСОБА_4 виправдано.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахується з 19 вересня
2005 року . Зараховано у строк
відбування покарання ОСОБА_4 час перебування його під вартою з 8 по 10 вересня
2005 року.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_4 залишена попередня,
утримання його під вартою.

ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця та жителя АДРЕСА_5, українця, громадянина України,
з середньою освітою, військовозобов'язаного,
не одруженого, працюючого муляром в ПП „План” м. ОСОБА_17, раніше не судимого,

засудженого:

- за ст. 185 ч.3
із застосуванням ст. 69 КК України на один рік обмеження волі.

За ст. 357 ч.2 КК України ОСОБА_5 виправдано.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 змінено з підписки про
невиїзд на утримання під вартою, взявши його під варту з зали суду.

Зарахувавши в строк призначеного покарання ОСОБА_5 час
перебування його під вартою.

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6,
уродженця та жителя АДРЕСА_6, українця, громадянина України, з середньою
освітою, військовозобов'язаного, одруженого, на утриманні неповнолітня дитина,
працюючого менеджером ПП „Реклама Плюс”, не судимого згідно ст. 89 КК України,

засуджено:

- за ст. 186 ч.2
КК України на чотири роки позбавлення волі.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_6 змінена з підписки про
невиїзд на взяття під варту із зали
суду.

Зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання час
перебування його під вартою з 8 по 10 вересня 2005 року, та з 16 по 18
листопада 2005 року.

В позовах Щиборівської
сільської Ради Красилівського району, фермерського господарства „Житниця” про
відшкодування шкоди завданої злочином відмовити у зв'язку з добровільним
відшукуванням завданої шкоди.

Прийнято відмову
ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від своїх цивільних позовів і справу в цій частині
закрито.

Цивільні позови
потерпілих ОСОБА_15, ОСОБА_16, Щиборівської
сільської ради Красилівського району та фермерського господарства
„Житниця” в частині відшкодування збитків завданих пошкодженням майна -
залишено без розгляду.

Стягнуто
солідарно з засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_17 - 170
гривень матеріальної шкоди.

Стягнуто
солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_18 - 150 гривень
матеріальної шкоди, а на користь потерпілої ОСОБА_19 - 68 грн. 50 коп.
матеріальної шкоди, на користь потерпілого ОСОБА_20 - 425 грн. матеріальної
шкоди.

Стягнуто із
засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь
ТОВ „Аркадіївське” - 754 грн. матеріальної шкоди.

Стягнуто із
засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_21 1341 гривню матеріальної та 500
гривень моральної шкоди.

Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_22 - 1737 гривень матеріальної та 500
гривень моральної шкоди.

В цивільному
позові СТОВ „Росток” до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди -
відмовлено.

В цивільному
позові потерпілого ОСОБА_23 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - відмовлено.

Стягнуто з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно судові витрати в сумі 941 грн. 52 коп. та із ОСОБА_1
і ОСОБА_5 солідарно судові витрати в сумі 235 грн., стягнуто з ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 солідарно судові витрати в сумі 1224 гривні, 423 грн. 70 коп. Та 69
грн. 74 коп.

Стягнуто з
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 солідарно судові витрати в сумі 470 грн. 76 коп.

Стягнуто з
ОСОБА_3 судові витрати в сумі 706 грн. 19 коп.

Доля речових
доказів вирішена у відповідності до вимог ст. 81 КПК України.

ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 засуджено за те, що вони на
протязі 2004 - 2005 років за попередньою змовою між собою у складі різних груп
вчинили цілий ряд корисливих та інших злочинів та території Хмельницької
області.

1. Так, 22.12.
2004 року біля 1-ї години ночі ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2 з метою
крадіжки чужого майна, шляхом пошкодження замка вхідних дверей проникли в
будинок потерпілої ОСОБА_19, розташованого АДРЕСА_7, звідки таємно викрали
різне домашнє майно загальною вартістю
1218 гривень 50 коп.

2. В період часу
з 31 квітня по 3 травня 2005 року ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2 з
метою крадіжки чужого майна шляхом злому
замка вхідних дверей проникли у
приміщення гаража потерпілого ОСОБА_17, який розташований у м. Красилові біля
центральної райлікарні, звідки таємно викрали різні деталі до автомобіля ВАЗ-2108, алюмінієвий посуд та
інше майно на загальну суму 740 гривень.

3. В ніч на 16
червня 2005 року ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2 з метою крадіжки
чужого майна, шляхом пошкодження
металевої штаби вхідних дверей проникли в приміщення гаража потерпілого
ОСОБА_18 розташованого поблизу міського будинку культури в місті Красилові, що
на вулиці Грушевського, звідки таємно викрали різні матеріальні цінності у
вигляді електрозварювального апарату,
електричні кабелі до нього та інше майно на загальну суму одну тисячу гривень.

4. В ніч на 18
червня 2005 року ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_5 перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння з метою крадіжки чужого майна, шляхом злому врізного
замка вхідних дверей проникли в приміщення адміністративного будинку
розташованого в селі Щиборівка Красилівського району, в якому розташована
Щиборівська сільська рада, контора фермерського господарства „Житниця” та
сільський фельдшерсько-акушерський пункт „ФАП”, де шляхом злому замків вхідних
дверей проникли в приміщення сільської ради звідки таємно викрали різне майно у
вигляді друкарської машинки, копіювального апарату, телефонних апаратів,
печатки, штампи, папку з документами нотаріальних дій за 1973, 1993 рік,
спричинивши сільській раді матеріальну шкоду на 2951 гривню.

Крім того,
викрали особисте майно секретаря сільської ради потерпілої ОСОБА_19 вартістю 28
грн. 50 коп.

З приміщення
контори ФСГ „Житниця” таємно викрали різне майно загальною вартістю 310 гривень
60 коп., а з приміщення ФАП таємно викрали різні ліки та перев'язочні матеріали
загальною вартістю 167 гривень 80 коп., а всього таємно викрали чуже майно на
суму 3457 грн. 90 коп.

5. В одну із
ночей березня 2005 року ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2 з метою
крадіжки чужого майна, шляхом злому навісного замка вхідних дверей, проникли в
приміщення каналізаційно-нососної станції, яка розташована на території кафе
„Лісова пісня” в місті Красилові і належить потерпілому ОСОБА_20, звідки таємно
викрали чуже майно у вигляді електродвигуна та запасних частин до нього із
кольорового металу загальною вартістю 900 гривень.

6. В одну із
ночей листопада 2004 року ОСОБА_3 з метою вчинення крадіжки чужого майна на
автомобілі ВАЗ-2103 НОМЕР_1, що належав його дочці ОСОБА_24 приїхав у село
Підлісся Красилівського району, де шляхом зриву навісного замка, проник у
будинок потерпілого ОСОБА_25 звідки таємно викрав чуже майно у вигляді батарей
опалення в кількості 7 штук загальною вартістю 1833 гривні які автомобілем
перевіз на свою дачу, яка знаходиться у
масиві „Фіалка” біля села Пашківці ОСОБА_17 району. Наступної ночі 2004
року ОСОБА_3 з метою крадіжки чужого
майна повторно проник у той-же будинок потерпілого ОСОБА_25 що у селі Підлісся,
звідки таємно викрав опалювальний котел „Тайга” та інше домашнє майно, цього ж потерпілого ОСОБА_25 яке також завіз
на свою дачу біля села Пашківці ОСОБА_17 району.

Всього з будинку
потерпілого ОСОБА_25 за два рази ОСОБА_3 було викрадено чужого майна на
загальну суму 2683 гривні.

7. В середині
серпня 2005 року біля 1-ї години ночі ОСОБА_1 за попередньою змовою із, ОСОБА_3
з метою крадіжки чужого майна на автомобілі „ВАЗ-21011” НОМЕР_2 прибули в
гаражний масив, що по вулиці Кармелюка в місті ОСОБА_17 в мікрорайоні „Озерна”
де шляхом злому монтажкою навісного замка вхідних дверей гаража потерпілого
ОСОБА_26 проникли у нього та таємно викрали різні автомобільні запчастини належні потерпілому загальною вартістю 627
гривень.

8. На початку
2005 року в нічний час ОСОБА_3 за попередньою змовою із ОСОБА_1 з метою
крадіжки чужого майна на автомобілі ВАЗ-21011, НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3
приїхали у село Аркадіївці ОСОБА_17
району та під'їхали до приміщення молокоприймального пункту ТОВ „Аркадіївське”
через вікно якого проникли в молокопункт звідки таємно викрали пастерилізатор
молока вартістю 754 гривні, який в подальшому реалізували як металобрухт
кольорових металів.

9. 17 вересня
2005 року біля 17 год. 05 хв. при огляді житлового будинку ОСОБА_3 який
розташований на дачному масиві „Фіалка” поблизу села Пашківці ОСОБА_17 району
було виявлено та вилучено обріз мисливської рушниці та 31 набій до нього, який
ОСОБА_3 незаконно придбав та зберігав у своєму помешканні без відповідного
дозволу.

10. 30 липня
2005 року біля 17-ї години ОСОБА_2 перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння
та знаходячись в селі Западинці Красилівського району на подвір'ї не житлового
будинку, що належить його матері, під час сварки наніс удари руками та взутими
ногами потерпілому ОСОБА_27 по різних
частинах тіла та в грудну клітину, спричинивши
потерпілому тілесні ушкодження у вигляді гематоми обличчя, лівого плеча, садна
правого плечового суглобу, ран носу, перелом ребер зліва, які відносяться до
категорії середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я.

11. 1 жовтня
2004 року ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з метою викрадення
чужого майна вчинили розбійний напад із застосуванням вогнепальної зброї на
охоронника металоприймального пункту ТОВ „Гарант” потерпілого ОСОБА_28, який
знаходився у сторожовому вагончику розташованого у місті Красилові по вул.
Будівельників №3, при цьому погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного
для життя та здоров'я потерпілого, нанісши йому удари по голові та тілу,
завдавши фізичного болю. Не виявивши у сторожовому вагоні грошей, ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 зв'язали охоронника ОСОБА_28 та
викрали із вагончика чуже майно у вигляді двох ігрових приставок та два
акумуляторні ліхтарики, які належали потерпілому ОСОБА_29 загальною вартістю
490 гривень.

12. В ніч на 27
листопада 2004 року ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2 з метою незаконного заволодіння транспортним засобом,
шляхом злому навісних замків вхідних дверей проникли у приміщення гаража, що
належить потерпілому ОСОБА_30, який знаходиться у місті Красилові по вул.
Калініна біля Красилівської центральної райлікарні, де незаконно заволоділи
автомобілем „Варбург” НОМЕР_4, вартістю 6112 гривень 70 коп.

Незаконно
заволодівши вказаним автомобілем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з метою заховати його для
подальшої реалізації, поїхали в дачний масив „Фіалка”, розташований неподалік
села Пашківці ОСОБА_17 району, до свого знайомого ОСОБА_3

ОСОБА_3 завідомо
знаючи, що вказаний автомобіль „Варбург” НОМЕР_4 викрадений, на прохання ОСОБА_2 та ОСОБА_1
надав їм гараж для переховування
автомобіля.

В подальшому, з
метою реалізації вказаного автомобіля „Варбург”, ОСОБА_1 поставивши до відома
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 30 листопада 2004 року намагався перегнати цей автомобіль в
один з гаражів нежилих будинків біля міста ОСОБА_17, однак, побачивши на дорозі
патрульний автомобіль „ДАІ”, залишив угнаний автомобіль на дорозі біля села
Лісові Гринівці ОСОБА_17 району, де він і був виявлений працівниками ДАІ.

13. 27 грудня
2004 року біля 1-ї години ночі ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_3 з метою
незаконного заволодіння транспортним
засобом, шляхом пошкодження навісного замка дверей, проникли в приміщення
гаража, розташованого на території автопарку СТОВ „Світанок” села Заставки
Красилівського району, звідки таємно угнали автомобіль ВАЗ - 2121 „Нива”
НОМЕР_5, що належав СТОВ „Світанок”, вартістю 17500 гривень.

Вказаний
автомобіль ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мали намір переховати на дачному масиві „Фіалка”
і в подальшому реалізувати, однак під час керування ним ОСОБА_1 не справився з
керуванням і з'їхавши з дороги у кювет, залишили його біля села Миколаїв
ОСОБА_17 району.

14. 8 січня 2005
року вночі ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2, шляхом зриву навісного
замка проникли в приміщення гаража, розташованого в м. Красилові по вул..
Поштовій, де незаконно заволоділи автомобілем ВАЗ -2103 НОМЕР_6, що належав
потерпілому ОСОБА_31 вартістю 6415 грн. 40 коп.

Незаконно
заволодівши автомобілем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поїхали у дачний масив „Фіалка”
неподалік села Пашківці ОСОБА_17 району до ОСОБА_3 з метою приховати цей
автомобіль.

ОСОБА_3 за
відомо знаючи, що автомобіль ВАЗ 2103 НОМЕР_7 викрадений, на прохання ОСОБА_1
та ОСОБА_2 надав їм пустуючий гараж для переховування цього автомобіля. В
подальшому ОСОБА_3 поставивши до відома ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за їх згодою
розкомплектував вказаний автомобіль, деталі з якого використав для власних
потреб на власний автомобіль.

15. 8 вересня
2005 року біля 4-ї години ранку ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_6 біля
перехрестя вул. Хотовицького та Львівське шосе в місті Хмельницькому з метою
відкритого викрадення чужого майна підійшли до потерпілого ОСОБА_32 та із
застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров'я
потерпілого, відкрито викрали у нього мобільний телефон „Моторола С-35” із стартовим пакетом „Київстар” з
чохлом до телефону та декоративним шнурком загальною вартістю 648 гривень, спричинивши
потерпілому крім матеріальної шкоди, ще і фізичного болю.

В поданій на
вирок суду апеляції прокурор, що приймав участь в розгляді справи посилається
на те, що суд першої інстанції невірно застосував кримінальний закон, невірно
виключив з обвинувачення підсудних ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2
кваліфікуючу ознаку „вчинення злочину організованою групою” та виправдав
ОСОБА_1, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 за ст.. 257 КК України у зв'язку з відсутністю в їх
діях складу злочину, що суд І інстанції необґрунтовано прийшов до висновку про
те, що органом досудового слідства не здобуто доказів про вчинення злочинів
організованою групою, яка діяла згідно плану та розподілу функцій.

Апелянт вважає,
що злочини, передбачені ст..ст. 28 ч.3, 187 ч.4, 28 ч.3, 289 ч.3 КК України,
які були інкриміновані ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вчиненні ними у
складі організованої групи, про що свідчать ознаки такої форми співучасті,
передбачені ст.. 28 ч.3 КК України.

На думку
апелянта, саме ОСОБА_1 в кінці вересня
2004 року з метою отримання прибутків від злочинної діяльності, вчинення
особливо тяжких злочинів на території міста Красилів створив стійку, згуртовану
озброєну злочинну банду та організовану злочинну групу у склад якої добровільно
увійшли ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Саме з цими особами ОСОБА_1 розробив та
схвалив єдиний план злочинної діяльності щодо вчинення розбійного нападу з
метою заволодіння чужим майном пункту прийому металобрухту ТОВ „Гарант” м.
Красилів та незаконного заволодіння транспортними засобами, озброїлись обрізом
мисливської рушниці і пістолетом невстановленого зразка, розподілили між собою
ролі і функції, спрямовані на досягнення єдиного плану, відомого усім учасникам
групи.

Згідно
розробленого плану ОСОБА_1 взяв на себе роль організатора та виконавця, а
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 виступали
виконавцями вчинення злочинів.

Як організатор,
ОСОБА_1 планував і керував діями виконавців, особисто брав участь у розбійному
нападі, незаконному заволодінні транспортними засобами. Для підшуковування
нових об'єктів вчинення злочинів, використовував транспортний засіб, автомобіль
ВАЗ -2103, яким по дорученню керував ОСОБА_3 Як виконавці вчинення злочинів
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 виконували
злочинні накази ОСОБА_1, ОСОБА_3, крім
того, забезпечував переховування майна та автомобілів.

Що суд першої інстанції не вірно прийшов до
висновку про те, що ОСОБА_3 не приймав участі у скоєнні злочинів по незаконному
заволодінні автомобілями „ВАРБУРГ” та ВАЗ 2103, надавши лише заздалегідь не
обіцяну допомогу в прихованні викрадених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобілів.

На думку
апелянта, неправильне застосування кримінального закону, через зменшення обсягу
обвинувачення всім засудженим потягло за собою призначення винним надто м'яких
мір покарання, в тому числі безпідставного застосування ОСОБА_1 ст.. 69 КК
України.

З наведених
підстав і просить скасувати вирок Красилівського районного суду щодо засуджених
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2
через невірну кваліфікацію їх злочинних дій та невідповідності призначеного їм покарання
внаслідок м'якості.

Постановити
новий вирок щодо цих осіб, яких засудити: ОСОБА_1 за ст. 257, ч.3 ст. 28, ч.4
ст. 187, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 289 КК України із
застосуванням ст.. 70 ч.1 КК України на 10 років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, за виключенням житла;

ОСОБА_3 за ст.
ст.. 257, ч.3 ст. 28, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 28 ч.3 ст.
289, ч.1 ст. 263 КК України із застосуванням ст.. 70 ч.1 КК України на 9 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, за виключенням житла;

ОСОБА_4 за ч.3 ст. 28, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 186, 70 ч.1
КК України на 8 років позбавлення волі;

ОСОБА_2 за
ст..ст. 185 ч.3, 28 ч.3, 289 ч.3, 122 ч.1 КК України із застосуванням ст..ст.
69, 70 ч.1 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією всього майна,
що є його власністю, за виключенням житла.

В решті вирок
суду залишити без змін.

Засуджений
ОСОБА_1 у своїх апеляціях та доповненнях до них посилається на те, що під час
досудового слідства він змушений був обмовити ОСОБА_4 у скоєнні разом з ним та
ОСОБА_3 розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_28 працюючого охоронником в ТОВ
„Гарант”, що мало місце у сторожовому вагончику пункту прийому металобрухту у
місті Красилові, поскільки працівники УБОЗУ, які проводили розслідування справи
застосовували щодо нього тортури, яких він не міг перенести та витерпіти. В
судових засіданнях він неодноразово звертав на цей факт увагу, однак суд не
прийняв до уваги його доводи. Невідома особа
по імені ОСОБА_33, яка приймала участь у скоєні цього злочину разом з ними в
даний час не затримана і перебуває на волі. Особисто він з ОСОБА_4 знайомий не
був, ніякого спілкування з ним не мав. З цих підстав і просить виключити із
обвинувачення ОСОБА_4 епізод розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_28.

З призначеним
йому вироком суду покарання строком 6 років і 6 місяців позбавлення волі за 11
епізодів злочинної діяльності він повністю згідний (Т. 11л.с. 150, 153).

Адвокат ОСОБА_7
в інтересах засудженого ОСОБА_6 посилається на те, що вирок суду є незаконним
через невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам
справи. На думку апелянта ні досудовим, ні судовим слідством не доведено факт
попередньої домовленості між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на вчинення злочину передбаченого
ст.. 186 ч.2 КК України, поскільки цей злочин ОСОБА_6 вчинив самостійно. Цей
факт підтвердили і ОСОБА_32 та ОСОБА_33, які попереджались про відповідальність
за неправдиві покази. З цих підстав і
просить перекваліфікувати дії ОСОБА_6 на ст.. 186 ч.1 КК України, а також
призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, а також
застосувати щодо нього ст. 1 п. „Б”.
Закону України „Про амністію” (Т.11 Л.С. 126).

Адвокат ОСОБА_8
в інтересах засудженого ОСОБА_3 посилається на те, що ОСОБА_3
без достатніх доказів засуджено за епізоди крадіжки приватного майна із
будинку ОСОБА_34, із гаража потерпілого ОСОБА_35, по епізоду незаконного
заволодіння автомобілем ВАЗ-2121 належного СТОВ „Світанок”. Апелянт вважає
недоведеною вину ОСОБА_3 і у скоєнні ним
злочину передбаченого ст.. 187 ч.3, поскільки їх домовленість була тільки на
викрадення кольорового металобрухту, тому у діях ОСОБА_1
по розбійному нападу на потерпілого ОСОБА_28 мав місце ексцес
виконавців.

З цих підстав і
поросить скасувати вирок суду щодо ОСОБА_3
за епізодами крадіжки з будинку потерпілого ОСОБА_34, що у селі
Підлісся, з гаража потерпілого ОСОБА_35 у місті Хмельницькому, по факту
незаконного заволодіння автомобілем ВАЗ -2121 належного СТОВ „Світанок” - за
недоведеністю його вини та відсутністю в його діях складу злочину, за епізодом
крадіжки пастерилізатора з молокопункту ТОВ „Аркадіївське” виключити із
обвинувачення кваліфікуючу ознаку як „скоєння злочину за попередньою змовою
групою осіб”, та змінити вирок суду щодо ОСОБА_3 перекваліфікувавши його дії із
ч. 3 ст. 187 на ст..ст. 15, 185 ч.2 КК України та пом'якшити йому призначене
судом покарання (Т. 11, л.с. 131-134).

Засуджений ОСОБА_3 у своїй апеляції та
доповненнях до неї посилається на аналогічні обставини та зазначає, що свої
зізнавальні покази він давав під впливом фізичного та психічного насильства з
боку працівників УБОЗУ, які не міг терпіти.

Крім того,
заперечує свою причетність до таємного викрадення чужого майна з будинку
ОСОБА_34 у вигляді системи опалення та інше майно, поскільки систему опалення з
будинку ОСОБА_34 він демонтував та таємно вивіз з дозволу старшого брата
ОСОБА_34 - ОСОБА_36 без відома інших братів.

Також заперечує
факт участі ОСОБА_4 в розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_28, що мало місце
у сторожовому вагончику ТОВ „Гарант” де знаходився пункт прийому металобрухту,
стверджуючи, що такої попередньої змови із ОСОБА_4 не було і він у цьому
злочинні не приймав участі, а обмовив ОСОБА_4 по вказівці працівників УБОЗУ.

Заперечує свою
причетність до незаконного заволодіння автомобілем „Нива” з гаража СТОВ
„Світанок”, поскільки їх з ОСОБА_1 поїздка в той гараж була з метою викрадення
металобрухту, та заперечує факт викрадення чужого майна із гаража потерпілого
ОСОБА_35 у місті ОСОБА_17, поскільки з вказаного гаража були викраденні
запасні деталі до автомобіля ВАЗ, а він
продав запасні деталі в основному до автомобіля „Волга” за сто гривень, які
йому приніс для реалізації ОСОБА_1.

Вважає, що
розслідування даної справи було проведено однобічно та з грубим порушенням
чинного законодавства із застосування до нього жорстоких тортур, яких він не в
змозі був стерпіти.

З цих підстав і
просить скасувати вирок суду по цим епізодам, яких він заперечує, а кримінальну
справу провадженням закрити. В іншій частині вирок суду щодо нього змінити,
перекваліфікувавши його дії із ст.. 187 ч.3 КК України на менш тяжкий злочин та
пом'якшити йому призначене судом покарання (Т. 11 л.с. 168-168 А, 291-299).

Адвокат ОСОБА_9
в інтересах засудженого ОСОБА_2 посилається на те, що суд без достатніх підстав
засудив ОСОБА_2 по епізоду крадіжки чужого майна з приміщення
насосно-каналізаційної станції на території кафе „Лісова пісня”, та з
приміщення гаража потерпілого ОСОБА_36, що суд не прийняв до уваги той факт, що
ОСОБА_2 свої зізнавальні покази давав у той час, коли перебував у хворобливому
стані, а інші засудженні, які проходять по справі, обмовили ОСОБА_2, що слідча
дія як відтворення обстановки та обставин із ОСОБА_2 проводилась з грубим
порушенням вимог КПК України, поскільки поняті знаходились на значній відстані
і не чули про що йшла мова.

Крім того,
апелянт зазначає, що суд призначив ОСОБА_2 надто суворе покарання, яке не
відповідає тяжкості скоєного злочину та особі засудженого, в повній мірі не
враховано усі пом'якшуючі вину обставини та не застосував принцип
індивідуалізації покарання, поскільки були всі підстави призначити ОСОБА_2
покарання із застосуванням ст.. 69 КК України.

З цих підстав і
просить скасувати вирок суду щодо засудженого ОСОБА_2 в частині його засудження
по факту крадіжки чужого майна у потерпілих ОСОБА_20 та ОСОБА_16 і справу в цій
частині провадження закрити, застосувати щодо ОСОБА_2 ст..ст. 69 та 75 КК
України, призначивши йому покарання з випробуванням, встановивши іспитовий
строк.

В доповненні до
апеляції апелянт зазначає, що суд невірно вирішив долю цивільних позовів,
стягнувши певні суми з ОСОБА_2, в той час як потерпілі ОСОБА_16, ОСОБА_17 та
ОСОБА_18 у судовому засіданні таких вимог до ОСОБА_2 не заявляли, а суд вийшов
за межі заявлених цивільних позовів потерпілими у суді, що судом невірно
вирішено цивільний позов потерпілого ОСОБА_21 про стягнення моральної та
матеріальної шкоди з ОСОБА_2, в той час як з викраденого в ОСОБА_21 автомобіля
автодеталі для своїх потреб познімав тільки один ОСОБА_3(Т. 11 л.с. 137-138,
300-301).

Засуджений
ОСОБА_2 у своїй апеляції та доповненні до неї заперечує факт скоєння крадіжки
майна у потерпілого ОСОБА_20 та ОСОБА_18 пояснюючи це тим, що обмовив себе у
скоєнні цих злочинів під впливом фізичного насильства, яке чинили щодо нього
працівники УБОЗУ, а він на той час перебував у хворобливому стані, поскільки у
нього була зламана рука, що інші засуджені також його обмовили під впливом
застосування до них тортур, що ні
слідство ні суд не встановило точної дати, коли саме було скоєно крадіжку майна
у ОСОБА_18, що слідча дія у вигляді відтворення обстановки та обставин події
біля гаража потерпілого ОСОБА_16 проводилась за відсутності понятих, що суд в
повній мірі не врахував усі пом'якшуючі покарання обставини, що є по справі, що
суд невірно вирішив долю цивільних позовів на користь потерпілих ОСОБА_17,
ОСОБА_20, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_21, в той час як його батьки добровільно
сплатили потерпілим спричинену шкоду у значно більшому розмірі і в суді
потерпілі до нього таких вимог не заявляли, що матеріальну та моральну шкоду
потерпілому ОСОБА_21 спричинено 3-ма засудженими, а таку шкоду стягнуто тільки із 2-х засуджених.

З цих підстав і
просить змінити вирок суду в частині стягнення з нього матеріальної та
моральної шкоди на користь потерпілих
ОСОБА_17, ОСОБА_15, ОСОБА_20 та ОСОБА_16, зменшити розмір матеріальної шкоди на
користь потерпілого ОСОБА_21, скасувати вирок суду в частині його
засудження за крадіжку майна у
потерпілого ОСОБА_20 та ОСОБА_18, а справу в цій частині провадженням закрити.
Пом'якшити йому призначене судом покарання яке було б не пов'язане з реальним
позбавленням волі, встановивши йому іспитовий строк (Т.11 л.с. 162-164,
303-305).

Адвоката
ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_4 посилається на те, що суд незаконно
засудив ОСОБА_4 за ст.. 187 ч.3 КК України, поскільки його вина у скоєнні цього
злочину належним чином не доведена, а засуджені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 його обмовили у скоєнні цього
злочину під впливом фізичних тортур, які застосовувались до них, а доводи
ОСОБА_4 про свою непричетність до скоєння цього злочину, які він викладав у
своїх поясненнях як на досудовому так і на судовому слідстві нічим не
спростовані, а навпаки, як свідок по цьому епізоді ОСОБА_29 так і потерпілий
ОСОБА_28 на ОСОБА_4 як на одного із нападників не вказували, що суд як на доказ
вини ОСОБА_4 по цьому епізоді послався на ті письмові докази які сам
визнав їх незаконними і як такі, що були
зібрані з грубим порушенням вимог КПК України.

Що викрадене
майно з сторожового вагончика ТОВ
„Гарант” було реалізовано самим ОСОБА_3, який вирученими коштами поділився
тільки із ОСОБА_1, що сумніви, які виникли у суді щодо участі ОСОБА_4 у скоєнні
цього злочину відповідно вимог ст.. 62 Конституції України повинні були
тлумачитись судом на користь ОСОБА_4, а не навпаки, як це зробив суд, - що
мобільний телефон у потерпілого ОСОБА_37 відкрито викрав без попередньої змови
один ОСОБА_7, а він тільки перешкодив ОСОБА_32 забрати свій телефон у ОСОБА_6 в
той час, коли потерпілий наздогнав ОСОБА_6. Цю обставину у суді підтвердив і
сам потерпілий. За таких обставин на думку апелянта, дії ОСОБА_4 слід було
кваліфікувати за ст..ст. 27 ч.5, 186 ч.1 КК України, що при проголошенні вироку
щодо ОСОБА_4 було зазначено йому міру покарання строком на 4 роки, однак у
вироку вказано покарання строком 8 років.

З цих підстав
апелянт просить скасувати вирок суду щодо ОСОБА_4 в частині його засудження за
ст.. 187 ч.3 КК України, а справу провадженням закрити за недоведеністю його
вини у скоєнні злочину, в частині засудження ОСОБА_4 за ст. 186 ч.2 КК України
вирок змінити, перекваліфікувати його дії за ст.. ст.. 27 ч.5, 186 ч.1 КК
України та пом'якшити призначене судом покарання (Т.11 л.с. 171-174).

На аналогічні
обставини у своїй апеляції та доповненні
до неї посилається і захисник засудженого ОСОБА_4 (т. 11 л.с. 140-147) При
цьому вона посилається на те, що у суді було достовірно встановлено
фальсифікування працівниками міліції протоколу допиту потерпілого ОСОБА_37 який
повідомив, що у відділку міліції, куди він був доставлений, він на прохання
працівників міліції, які його допитували, підписав тільки чисті бланки
протоколу свого допиту з надією на те, що у цей протокол будуть покладені його
правдиві пояснення, які він дійсно дав при бесіді з ним. Однак при проголошенні
його показів у суді, йому стало відомо, що протокол його допиту
сфальсифікований. Що докази на підтвердження вини ОСОБА_4 у скоєнні злочину
передбаченого ст.. 187 ч.3 КК України по справі - відсутні.

Крім того, у
суді потерпілий ОСОБА_32 підтвердив, що ОСОБА_4 ніяких тілесних ушкоджень йому
не спричиняв, що мобільний телефон у нього з рук відкрито викрав сам ОСОБА_6. З
цих підстав і просить скасувати вирок суду в частині засудження ОСОБА_4 за ч.3
ст. 187 КК України з закриттям справи в цій частині, та перекваліфікувати дії
ОСОБА_4 по факту викрадення мобільного телефону на ст..ст. 27 ч.5, ч.1 ст. 186
КК України та пом'якшити призначене покарання.

Засуджений
ОСОБА_4 у своїх апеляціях (Т.11 л.с. 178-185 та 186-192) посилається на
аналогічні свого адвоката та захисника доводи та стверджує, що про факт
розбійного нападу на фірму „Гарант” він вперше взнав при його затриманні
19.09.2005 року від працівників УБОЗУ, що у скоєнні цього злочину його обмовив
знайомий ОСОБА_3, який дійсно один раз
пропонував йому скоїти злочин, однак він відмовився від пропозиції останнього,
і ніколи не вчиняв з ним ніяких злочинів, а з ОСОБА_1 він взагалі ніколи не був
знайомий як до так і після скоєного ним злочину.

ОСОБА_3 і
ОСОБА_1 вчиняли разом злочини як до розбійного нападу на ТОВ „Гарант” так і
після цього, однак він особисто до цих злочинів причетний не був, як і не був
причетний до розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_28 у ТОВ „Гарант”, чому
свідчить той факт, що викрадене на ТОВ „Тарант” майно було реалізовано ОСОБА_3,
а гроші розділені між ними двома, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_1, - що у явці з
повинною ОСОБА_1 у кінці окремим абзацом оговорено, що розбійний напад на ТОВ
„Гарант” він скоїв із злочинцем ОСОБА_38, який давав йому обріз рушниці та із
іншим злочинцем по імені ОСОБА_33 з
вказівкою його місця проживання в мікрорайоні Озерна.

В судовому засіданні як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3
від своїх явок в цій частині відмовились, свою відмову вони належним чином
обґрунтували. Такі їх покази як і його, які він давав як на досудовому слідстві
так і в суді нічим та ніким не спростовані. В той час як суд всупереч цьому
вказує у вироку на послідовні покази як ОСОБА_1
так і ОСОБА_3.

Що як
свідок ОСОБА_29 так і потерпілий ОСОБА_28 не вказали на нього як на особу, що
скоїв розбійний напад, будь-яких інших доказів які викривають його у скоєнні
цього злочину не виявлено, за відсутністю таких, поскільки їх і не могло бути в
нього, як особи, що непричетна до цього
злочину, - що мобільного телефону у ОСОБА_6 він не викрадав, ніякого
насильства щодо потерпілого не застосовував, а також не бачив, як ОСОБА_6
відкрито викрав мобільний телефон у ОСОБА_32, а про таку крадіжку узнав від
працівників міліції, коли вони уже їх затримали,

- що ОСОБА_6 у
судовому засіданні підтвердив той факт, що сам особисто по своїй ініціативі
викрав у ОСОБА_32, а сам потерпілий у суді ніяких претензій до нього не
заявляв.

З цих підстав і
підтримує апеляції як свого адвоката так і захисника про скасування вироку в
частині його засудження за розбій, та в частині його засудження за грабіж.

Засуджений
ОСОБА_5 свою апеляцію відкликав і такий відклик відповідно до вимог ст.. 355 КК
України прийнято судом.

Заслухавши
доповідача, пояснення прокурора на підтримку своєї апеляції та в
заперечення апеляцій засуджених та їх
адвокатів, пояснення адвокатів ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та засуджених ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на підтримку своїх апеляцій,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційного подання та
апеляційних скарг, колегія суддів -

з н а х о д и т
ь

що апеляція
засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_10, захисника ОСОБА_4
підлягають до часткового задоволення, а апеляції прокурора, адвоката ОСОБА_7,
ОСОБА_8 і ОСОБА_9, засудженого ОСОБА_2 - задоволенню не підлягають.

Суд обґрунтовано
визнав винним засуджених ОСОБА_1 у вчиненні ним злочинів передбачених ст. ст.
185 ч.3, 187 ч.3, 289 ч.2 КК України,
ОСОБА_2 у вчиненні злочинів передбачених ст..ст. 122 ч.1, 185 ч.3, 289 ч.2 КК
України, ОСОБА_3 у вчиненні злочинів передбачених ст..ст. 185 ч.3, 187 ч.3, 263
ч.1, 289 ч.2, 396 ч.1 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ст..
186 ч.2 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ст.. 185 ч.3 КК
України та ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ст.. 186 ч.2 КК
України при викладених у вироку суду
обставинах.

Такий висновок
суду відповідає фактичним обставинам справи та перевіреним у судовому засіданні
доказам.

Так, потерпіла
ОСОБА_15 пояснила, що 22 грудня 2004 року з її будинку було вчинено крадіжку
телевізора та іншого майна загальною вартістю 1218 грн. пошкоджено вхідні
двері. Пізніше викрадений телевізор було виявлено та вилучено з будинку
ОСОБА_2, а його мати заплатила їй 150 грн. (Т.11 л.с. 29).

Засуджений
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свою вину по даному факту крадіжки визнали повністю. Крім
того, їх винність підтверджується протоколом огляду місця події, яким був
будинок потерпілої ОСОБА_15, розташованого АДРЕСА_7, протоколом огляду та
вилучення викраденого телевізора з помешкання ОСОБА_2 від 19.09.2005 року,
протоколом відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_2,
протоколами з'явлення із зізнанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в яких вони виклали
обставини вчинення даної крадіжки.

Потерпілий
ОСОБА_17 пояснив, що повернувшись до дому із гостей, де він перебував з 31.04.
по 3.05.2005 року, він виявив зірваний навісний замок та пошкодженні двері у
своєму гаражі, який розташований на території Красилівської центральної
райлікарні, з якого було викрадено різні деталі до автомобіля та інше майно,
загальною вартістю 740 грн. (Т.11 л.с. 37). Мати ОСОБА_2 добровільно сплатила
потерпілому 370 грн.

Засуджені
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожен зокрема свою вину по даному епізоді крадіжки майна
потерпілого ОСОБА_17 визнали повністю. Їх винність за цим епізодом підтверджується
протоколом огляду місця події, яким був гараж потерпілого, де було зафіксовано
сліди злочину, протоколом відтворення обстановки та обставин події за участю
ОСОБА_2, протоколами з'явлення зі зізнанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 де вони детально
виклали обставини скоєння крадіжки по змові між собою.

Потерпілий
ОСОБА_16 пояснив, що в ніч на 16 червня 2005 року з його гаража, шляхом
пошкодження металевої штаби, дверей і навісів, було викрадено зварювальний
апарат та інше майно загальною вартістю 1150 грн., половину з яких мати ОСОБА_2
відшкодувала йому добровільно.

Об'єктивно
винність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у скоєнні ними крадіжки майна у потерпілого
ОСОБА_16 підтверджується зізнавальними показами підозрюваного ОСОБА_2 від
20.09.2005 р., де він в присутності свого адвоката в деталях виклав обставини
крадіжки зварювального апарата, кабелів та іншого майна з гаража потерпілого
ОСОБА_16 (Т.2 л.с. 170), протоколом
огляду місця події від 16.06.2005 року, яким був гараж потерпілого ОСОБА_18 де
було зафіксовано сліди злочину (Т.2 л.с. 151), протоколами відтворення
обстановки та обставин події за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 14.09. та 22.09.
2005 року (Т.2 л.с. 164 та 171),
протоколами явки з повинною власноручно написаними ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в
яких вони детально виклали обставини вчинення крадіжки майна потерпілого
ОСОБА_18 (Т.2 л.с. 160, 162).

Крім того,
ОСОБА_1 вважає, що його за цим епізодом крадіжки засуджено вірно. З цих підстав
доводи ОСОБА_2 та його адвоката про не доведення вини ОСОБА_2 є безпідставними.

Потерпіла
ОСОБА_39 та свідок ОСОБА_38 підтвердили факт викрадення в ніч на 18 червня 2005
року майна Щиборівської сільської ради з проникненням в адміністративне
приміщення, а також і факт викрадення належного ОСОБА_39 майна та майна
фельдшерського акушерського пункту та фермерського господарства „Житниця”, яке
знаходилось в одному адміністративному приміщенні.

Самі засудженні
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 свою вину у скоєнні цієї крадіжки чужого майна визнали,
однак заперечили розмір викраденого майна, а ОСОБА_1 і факт перебування у
нетверезому стані.

Об'єктивно
винність ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у скоєнні ними таємного викрадення чужого майна по
цьому епізоді підтверджується протоколом огляду місця події від 18.06.2005
року, яким було адміністративне приміщення Щиборівської сільської ради в якому
знаходився і сільський ФАП та контора фермерського господарства „Житниця” де
було зафіксовано сліди злочинів, лист Щибарівської сільської ради про скоєний
злочин (Т.2 л.с. 181, 183-185, 190-192), протоколом огляду місця події, яким була
лісосмуга де було виявлено частину краденого майна (Т.2 л.с. 194-195),
протоколами відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 від 19.10 та 22.10.2005 року з яких вбачається, що вони розповідали та
показали учасникам слідчої дії як разом проникали у приміщення сільської ради,
сільського ФАП та контори фермерського господарства „Житниця” звідки вчинили
крадіжку мана і якого саме, перебуваючи при цьому в стані алкогольного
сп'яніння (Т.2 л.с. 253-259, 262), протоколом огляду та вилучення від
18.09.2005 року з якого вбачається, що з квартири ОСОБА_5 було виявлено частину
викраденого майна із сільської Ради та
частину ліків які були викрадені у сільському ФАП (Т.2 л.с. 243-244), актом
інвентаризації по сільському ФАП де зафіксовано кількість та види ліків, які
були викрадені (Т.2 л.с. 202-203), протоколами явок з повинною написаних
власноручно ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в яких вони детально виклали обставини скоєних
крадіжок (Т.2 л.с. 237, 239).

Потерпілий
ОСОБА_18 підтвердив той факт, що в серпні 2005 року він виявив крадіжку
електродвигуна та іншого майна із приміщення каналізаційно-насосної станції,
яка розташована на території кафе „Лісова пісня” та належить йому. Про вчинену
крадіжку він нікому не повідомляв, однак через 2-3 місяці йому повідомили з
міліції, що затримали злодіїв, які зізнались про вчинену крадіжку його майна
саме із його насосної станції.

Тільки після
цього він звернувся з офіційною заявою в правоохоронні органи, відповідно
оцінивши викрадене майно. В ході досудового слідства мати ОСОБА_2 добровільно
сплатила йому 720 грн. (Т.11 л.с. 37). Засудженні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в суді І
інстанції заперечили свою причетність до скоєної крадіжки майна ОСОБА_20.

Об'єктивно
винність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується протоколом огляду місця події від
19.09.2005 року яким було приміщення каналізаційної станції розташованої на
території кафе „Лісова пісня” де зафіксовано відсутність одного електродвигуна
та на двох електродвигунах відсутні
алюмінієві кришки (Т.3 л.с. 241) протоколами з'явленням зі зізнанням ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 від 17. та 19.09.2005 року в яких вони власноручно виклали обставини
вчиненої ними крадіжки електродвигуна та алюмінієвих кришок із насосної станції
кафе „Лісова пісня” (Т.3 л.с. 242-243), показаннями ОСОБА_2 в якості
обвинуваченого від 28.11.2005 року, де він в присутності свого адвоката
підтвердив факт крадіжки електродвигуна та запасних деталей до нього у потерпілого ОСОБА_18 (Т.7
л.с. 259) довідкою про вартість електродвигуна.

Сам ОСОБА_1
визнав вірним його засудження по цьому епізоді крадіжки яку він вчинив разом із
ОСОБА_2 З цих підстав доводи апеляції ОСОБА_2 та його адвоката є безпідставні.

Потерпілий
ОСОБА_41 пояснив, що 25 листопада 2004 року виявив крадіжку всієї опалювальної
системи яка складалась із 7 батарей та опалювального котла „Тайга” а також і
інше майно, яке знаходилось в житловому будинку розташованого в с. Підлісся
Красилівського району (Т.11 л.с. 35), загальною вартістю 2683 грн.

Винність ОСОБА_3
по цьому епізоду крадіжки чужого майна підтверджується і проколом огляду місця події від 26. 11. 2004
року яким був житловий будинок, що
знаходиться у селі Підлісся Красилівського району, яким зафіксовано викрадення
з вказаного будинку системи опалення у вигляді батарей та котла (т.4 л.с. 244),
письмовою заявою потерпілого ОСОБА_25 про вчинену крадіжку (т.4 л.с. 243).

ОСОБА_3 у суді
першої інстанції змінив свої визнавальні покази, які давав на досудовому
слідстві та пояснив, що вилучені по місцю його проживання батареї опалення,
котел „Тайга” та інше майно він придбав за певну суму у брата потерпілого
ОСОБА_34 за вказаним майном він двічі приїздив у нічний час в село Підлісся
на легковому автомобілі, де разом з
ОСОБА_35 погрузили це майно (т.11 л.с. 35).

Однак таке алібі
ОСОБА_3 в суді було спростоване братами ОСОБА_35 та ОСОБА_42 (т.11 л.с. 50,
54), які кожен зокрема заперечили факт
продажі системи опалення ОСОБА_3 як і заперечили будь-яку зустріч з ним так
і будь-яку розмову.

З протоколу
обшуку дачного будинку який знаходиться на
дачному масиві „Фіалка” неподалік села Пашківці і в якому проживав
ОСОБА_3 вбачається, що під час обшуку виявлено
опалювальний котел „Тайга”, батареї опалення бувші у використанні,
перину червоного кольору, які були викрадено з будинку потерпілого ОСОБА_34
і опізнано потерпілим. З цих підстав
апеляція ОСОБА_3 та його адвоката в цій частині є безпідставною.

Потерпілий
ОСОБА_43 пояснив, що в середині серпня
2005 року біля 10-ї години ранку він виявив пошкодженні замки та зірвані
двері на його гаражі, розташованому в мікрорайоні „Озерна” міста ОСОБА_17,
звідки було вчинено крадіжку різних
запасних частин до автомобілів російського виробництва на суму біля 500
гривень, які він зберігав у гаражі, поскільки торгує ними на авторинку.
Спочатку будь-які заяви про вчинену крадіжку із гаража до органів міліції він не писав.

Однак через
деякий час до нього прибули працівники міліції та повідомили йому, що ними було
затримано двох злочинців які зізнались про те, що вчинили крадіжку
автозапчастин з його гаража. Тому ним було подано офіційну заяву про скоєну
крадіжку уже після їх затримання та подано позовну заяву. Під час досудового
слідства ОСОБА_3 добровільно відшкодував спричинену шкоду.

В судовому
засіданні ОСОБА_3 змінив свої визнавальні покази, які давав на досудовому слідстві,
пояснивши що цього злочину не вчиняв, а обмовив себе у скоєнні цього злочину
під фізичним та психічним тиском працівників міліції. Такі доводи ОСОБА_3 належним чином були
перевірені судом і визнані необґрунтованими. Засуджений по цьому епізоду крадіжки
ОСОБА_1 вирок суду не оскаржив і у своїй апеляції зазначив, що з вироком суду
щодо свого засудження повністю згідний і ніяких претензій не має (т.11 л.с.
153).

Об'єктивно
винність ОСОБА_3 у вчиненні цієї крадіжки підтверджується його зізнавальними показами
в якості обвинуваченого в присутності свого адвоката, де він в деталях виклав
факт скоєння крадіжки автозапчастин з
гаража ОСОБА_35, протоколом відтворення обстановки та обставин події за участю
ОСОБА_3 (т.3 л.с. 267), з якого вбачається, що останній показав та
розповів учасникам слідчої дії як саме
він разом із ОСОБА_1 вчинив цю крадіжку, протоколом обшуку у будинку ОСОБА_3,
що у дачному масиві „Фіалка” де було виявлено та вилучено частину викрадених у
потерпілого ОСОБА_35 автозапчастин, явками з повинною ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в яких
вони власноручно виклали обставини скоєння цієї крадіжки у той час, коли ще не
було офіційної заяви від потерпілого (т.3 л.с. 260-261). З цих підстав доводи
засудженого ОСОБА_3 та його адвоката в цій частині є безпідставні.

З показів свідка
ОСОБА_44 вбачається, що саме він 8 вересня 2005 року виявив вибиті вхідні двері
в молокопункті ТОВ „Аркадіївське”, та вибите з луткою одне вікно, а з самого
молокопункту було викрадено
пастерилізатор, який був виготовлений із
нержавіючої сталі. Тому він і змушений був звернутись із відповідною
заявою в правоохоронні органи.

Сам ОСОБА_3 в
суді змінив свої зізнавальні покази та визнав той факт, що вказаний предмет він
самостійно викрав із молокоприймального пункту та спочатку привіз його до свого
помешкання, а через деякий час разом із ОСОБА_1 знову погрузили вказаний
пастерилізатор на автомобіль і разом завезли його на пункт прийому металолому
де і здали як кольоровий метал за 300 грн. (т.11 л.с. 48).

ОСОБА_1 в суді
також змінив свої зізнавальні покази по цьому епізоду крадіжки пастелізатора та
пояснив, що допомагав ОСОБА_3 грузити
крадений пастелізатор в його помешканні та разом возили його на здачу
металобрухту де разом і здали (т.11 л. с. 48).

Зміну своїх
показів у суді ОСОБА_3 та ОСОБА_1
належним чином було перевірено і визнано такою, що не відповідають фактичним
обставинам справи. Як вбачається з матеріалів справи, що вказаний пастерилізатор за своїм розміром та вагою не
міг бути погруженим в автомобіль однією
особою, що суперечить показам ОСОБА_3. Крім того, сам засуджений ОСОБА_1
не оскаржив вирок суду в частині його
засудження по цьому епізоду крадіжки, а
у своїй апеляції на вирок суду зазначив, що з вироком суду повністю згідний.

Об'єктивно їх
винність по цьому епізоді крадіжки
підтверджується показами ОСОБА_3 в якості
обвинуваченого, де він в присутності свого адвоката пояснював, що
крадіжку пастелізатора молока з молокопункту він вчинив разом із ОСОБА_1 якого
спочатку привезли до його помешкання (т.7 л.с. 82), протоколом огляду місця
події від 4.10. 2005 року , яким було приміщення пункту прийому молока у селі
Аркадіївці, де було зафіксовано сліди вчиненої крадіжки і пошкодження вікна і дверей (т.5 л.с. 145)
довідкою про вартість викраденого (Т.5 л.с. 152), протоколом відтворення
обстановки та обставин події від 28.10. 2005 року за участю ОСОБА_3 з якого
вбачається, що він показав та розповів учасникам слідчої дії як він разом із
ОСОБА_1 скоїли крадіжку з приміщення молокопункту у селі Аркадіївці
пастерилізатора (т.5 л.с. 159), явками із зізнанням написаних власноручно
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в яких вони виклали обставини скоєння цієї крадіжки. В
судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердив, що явку з повинною по цьому епізоду він
писав добровільно. Тому доводи про
недоведеність вини ОСОБА_3 по цьому епізоду крадіжки чужого майна є
безпідставними.

ОСОБА_3 повністю
визнав факт незаконного зберігання обрізу мисливської рушниці та набоїв до
нього у своєму помешканні та пояснив, що знайшов обріз на річці села Редвинці
ОСОБА_17 району, а набої придбав на ринку міста ОСОБА_17.

Винність ОСОБА_3
по цьому епізоді об'єктивно підтверджується протоколом огляду його помешкання
від 17.09. 2005 року з якого вбачається,
що саме у його помешканні було виявлено обріз мисливської рушниці (т.4 л.с.
113-114), висновком експерта за №533 від 23.09. 2005 року з якого слідує, що
даний обріз з'являється кримінальною гладкоствольною вогнепальною зброєю 20-го
калібру приданою для стрільби (т.4 л.с.
225-229), а також і самим речовим доказом, яким є обріз мисливської рушниці.

Потерпілий
ОСОБА_17 пояснив, що 30.07. 2005 року під час спільного розпивання спиртних
напоїв та виникнувшої між ними сварки ОСОБА_2 побив його, спричинивши йому
середньої тяжкості тілесні ушкодження, побивши його як руками так і взутими
ногами, коли він лежав на землі (т.11 л.с. 41). Цей факт підтвердив і сам
ОСОБА_2, повністю визнавши свою вину в умисному спричиненні потерпілому
середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Об'єктивно
винність ОСОБА_2 підтверджується і
висновком СМЕ за №2917 від 14.09. 2005 року з якого слідує, що
потерпілому ОСОБА_27 було спричинено тілесні ушкодження середнього ступені
тяжкості (т.3 л.с. 220).

Потерпілі
ОСОБА_28, та ОСОБА_29 кожен зокрема пояснили, що в ніч на 1.10. 2004 року на
сторожа ТОВ „Гарант” який знаходився у сторожовому вагончику , розташованому на
території колишнього ЗБК міста Красилова по вул. Будівельників №3 було вчинено розбійний напад
двома невідомими особами, які були у масках із зброєю в руках. Під час такого
нападу із вагончика було викрадено дві дитячі ігрові приставки до телевізора та
два електричні ліхтарики. Зі слів потерпілого ОСОБА_28 під час такого нападу
він бачив на вулиці тінь ще однієї невідомої особи (т.11 л.с. 43-44 зворот).

Після вчиненого
нападу ОСОБА_28 зразу-ж розбудив
потерпілого ОСОБА_29, який знаходився у салоні легкового автомобіля за
сторожовим вагончиком та повідомив йому про вчинений напад тільки вдома
нападниками (т.4 л.с. 188).

Третім
нападником під час досудового слідства
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 назвали ОСОБА_4 який на протязі всього досудового
слідства так і в суді категорично заперечував свою причетність до скоєння
цього злочину. В ході судового слідства як ОСОБА_3, так і ОСОБА_1 кожен
зокрема категорично заперечили причетність ОСОБА_4 до скоєння цього злочину та
пояснили причини їхньої обмови ОСОБА_4. Такі заперечення ОСОБА_3 та ОСОБА_1
кожен зокрема підтвердили у своїх апеляціях та в суді при розгляді їх апеляцій.

Будь-які інші
об'єктивні дані, які свідчили про причетність ОСОБА_4 до скоєння цього злочину
по справі відсутні. В той же час тільки у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час обшуку
були виявлені знаряддя злочину у вигляді обрізу мисливської рушниці, маски, у
вигляді шапок з прорізами для очей, рукавиці та електричний ліхтарик, а самі
викрадені речі, зі слів ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_3 сам продав, а грішми
поділився тільки з ОСОБА_1 (т.4 а.с.143, 146).

Інші письмові
докази, що були зібрані по справі по цьому епізоду розбійного нападу на
потерпілого ОСОБА_28, а саме: протокол допиту підозрюваного ОСОБА_1 від 19.09.2005
року, протокол допиту ОСОБА_1 в якості обвинуваченого від 23.09.2005 року;
протокол відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_1 від
19.09.2005 року; протокол очної ставки між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 від 19.09.2005
року судом визнані незаконними, поскільки дані слідчі дії були проведені з
грубим порушенням норм кримінально-процесуального законодавства (т.4 а.с.146,
149, 153-155, т.6 а.с. 207-208).

За таких
обставин колегія суддів приходить до переконання, що винність ОСОБА_4 у
вчиненні ним злочину, передбаченого ст.187 ч.3 КК України в суді не доведено.
Тому вирок суду в цій частині щодо ОСОБА_4 підлягає до скасування, а справа
закриттю. З цих підстав апеляція ОСОБА_4, його захисника та адвоката і
засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_3 підлягає до
задоволення.

Винність
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 крім їх визнання
своєї вини (т.11 а.с.69-70) у вчиненні нападу на потерпілого ОСОБА_28 при
викладених вище обставинах підтверджується протоколом огляду місця події від
1.10.2004 року, яким був сторожовий вагончик (т.4 а.с.66) офіційною заявою
потерпілого ОСОБА_29 про скоєний злочин, протоколом огляду автомобіля ОСОБА_3 в
якому було виявлено предмети злочину у вигляді масок та рукавиць, протоколом
огляду помешкання ОСОБА_3 від 17.09.2005
року, де було виявлено обріз мисливської рушниці та набої до неї, викрадений
електричний ліхтарик (т.4 а.с.65, 110, 113-114) протоколом відтворення
обстановки та обставин події за участю ОСОБА_3 (т.4 а.с.144), явками з повинною
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (т.4 а.с.105-106). Тому доводи засудженого ОСОБА_3 та його
адвоката про ексцес виконання цього злочину тільки ОСОБА_1 А.Є. є безпідставними.

Потерпілий
ОСОБА_44 пояснив, що саме 27.11.2004 року біля 11 години він виявив зірвані
замки та двері у своєму гаражі та відсутність в гаражі свого автомобіля
„Варбург”, який після його офіційної заяви в міліцію було виявлено 30.11.2004
року біля с. Лісові Гринівці. На відтворенні обстановки та обставин події за
участю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 він був присутнім та бачив і чув, як вони
розповідали, що разом вчинили угін автомобіля.

Під час
розслідування справи мати ОСОБА_2 добровільно сплатила йому 75 грн. за
заподіяну ОСОБА_2 матеріальну шкоду (т.11 а.с.41).

Засуджені
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свою вину по незаконному заволодінню автомобілем ОСОБА_44
кожен зокрема визнали повністю, підтвердивши, що угнаний ними автомобіль вони
разом загнали до свого знайомого ОСОБА_3, де з його дозволу було заховано у
гараж.

Крім цього, їх
винність по цьому епізоду підтверджується офіційною заявою потерпілого ОСОБА_44
від 27.11.2004 року, протоколом огляду місця події від 27.11.2004 року, яким
був гараж потерпілого в якому було зафіксовано відсутність автомобіля та
пошкоджені замки і двері в гаражі, позовною заявою потерпілого, в якій вказано
розмір спричиненої шкоди, протокол огляду місця події та виявленого автомобіля,
явками з повинною ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в яких вони власноручно виклали
обставини незаконного заволодіння легковим автомобілем потерпілого ОСОБА_44
саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 якого загнали до помешкання ОСОБА_3 і з його дозволу
заховали у гараж, письмові пояснення ОСОБА_3 від 17.09.2005 року з якого
вбачається, що йому було відомо про викрадений автомобіль „Варбург”, в іншому
випадку не було необхідності його переховувати, протоколом відтворення
обстановки та обставин події за участю ОСОБА_1 від 22.09.2005 року з якого
вбачається, що він розповів та показав учасникам слідчої дії як разом із
ОСОБА_2 проникли в гараж до потерпілого ОСОБА_44, як разом скоїли угін його
автомобіля, як загнали цей автомобіль до помешкання ОСОБА_3 де з його дозволу і
заховали його у наданий ним гараж (т.5
л.с. 3, 4-6, 10, 14, 67, 68, 69, 71, 75-77).

Свідок ОСОБА_45
який працював директором СТОВ „Світанок” пояснив, що саме 27.12. 2004 року з
ранку він виявив відсутність у гаражі службового автомобіля ВАЗ-2121 Нива
НОМЕР_8, який належав СТОВ „Світанок”, а
на дверях гаража зірваний замок. Автомобіль у
цей гараж він особисто поставив напередодні пізно вечором, поскільки
26.12. 2004 року були вибори. Тому він офіційно
звернувся у правоохоронні органи, які через два дні повідомили що
угнаний автомобіль знайдено. Через деякий час слідчі органи проводили
відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_3, який добровільно
показував та розповідав як саме він із ОСОБА_1 вчинив угін автомобіля із
гаража. При цьому ніякого тиску на
ОСОБА_3 ніхто не чинив (т.11 л.с. 47-48).

Самі засуджені
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у суді змінили свої зізнавальні покази які давали під час
досудового слідства та пояснили, що саме у ту ніч вони разом на автомобілі ОСОБА_3
під його керуванням прибули у село Заставки Красилівського району з
метою викрадення кольорового металу. Однак, поскільки в той день були вибори
і по селу ходило багато людей, тому вони
нічого не змогли викрасти і разом повернулись до дому (Т.11 л.с. 72). Такій зміні показів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 суд
дав належну оцінку і розцінив як їх
намагання у такий спосіб уникнути
відповідальності.

Об'єктивно
винність ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по цьому
епізоду підтверджується показаннями підозрюваного ОСОБА_3 від 18.09. 2005 року,
протоколом відтворення обстановки та обставин події від 19 вересня 2005 року за
участю ОСОБА_3 з яких вбачається, що він розповідав та показував учасникам
слідчої дії як саме та коли разом із ОСОБА_1 вчинив угон автомобіля ВАЗ 2121
„Нива” у селі Заставки Красилівського району (т.3 л.с. 35, 36) показаннями
ОСОБА_3 в якості обвинуваченого з якого вбачається, що при угоні разом з ОСОБА_1 із гаража у селі Заставки автомобіля
ВАЗ 2121 „Нива” що мало місце в ніч на 27. 12. 2004 року більш нічого ними не
було викрадено (т.6 л.с. 176), показаннями свідків ОСОБА_46, ОСОБА_47.

Сам засуджений
ОСОБА_1 у своїй апеляції зазначив, що за всі епізоди злочинної діяльності в тому числі і за епізод незаконного
заволодіння автомобіля у СТОВ „Світанок” яке було скоєними по змові з ОСОБА_3,
його засуджено вірно.

Тому доводи
ОСОБА_3 та його адвоката про недоведеність його вини у вчиненні цього злочину є
безпідставними.

Потерпілий
ОСОБА_48 пояснив, що 8.01. 2005 року він виявив пошкоджені замки на дверях
свого гаража, що по вулиці Поштовій міста Красилова, а в гаражі відсутність
свого автомобіля ВАЗ 2103 НОМЕР_9, який незадовго до цього він капітально
відремонтував. Про цю обставину він офіційно повідомив працівників міліції, які
через 10 днів розшукали автомобіль у помешканні ОСОБА_3.

З автомобіля
були зняті колеса та інші деталі.

Засуджені
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 кожен зокрема визнали факт незаконного заволодіння легковим
автомобілем з гаража потерпілого
ОСОБА_21, що мало місце 8.01. 2005 року, якого разом загнали до помешкання
ОСОБА_3 у дачний масив „Фіалка” де він був
розкомплектований ОСОБА_3.

Засуджений
ОСОБА_3 визнав, що саме цей автомобіль в одну із ночей січня 2005 року до його
помешкання пригнали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і залишили його в одному із пустуючих гаражів без будь яких документів, а
він їх своїм автомобілем відвіз у місто Красилів по своїх домівках. На
слідуючий день він з дозволу ОСОБА_1 познімав з пригнаного ними автомобіля
колеса та бензобак які використав на свій
автомобіль.

Крім визнання
вини самими засудженими по цьому епізоду, їх винність повністю доведена
зібраними та дослідженими в суді доказами, якими є рапорт інспектора ДПС ВДАІ
ОСОБА_17 РВ УМВСУ про те, що 19.01. 2005
року на дачному масиві неподалік села Пашківці було виявлено викрадений автомобіль
ВАЗ-2103 білого кольору реєстраційний НОМЕР_10, що був у розшуку, протоколами
оглядів гаража потерпілого ОСОБА_21, яким зафіксовано сліди проникнення у гараж та відсутністю там автомобіля,
протоколом огляду виявленого автомобіля ВАЗ 2103 НОМЕР_9 в якому було
зафіксовано відсутність бензобаку, запасного колеса, заднього номерного знаку,
пошкоджено замок запалення та передню ліву дверку, протоколом відтворення
обстановки та обставин події за участю ОСОБА_2 з якого вбачається, що він показав та розповів
учасникам слідчої дії як разом із ОСОБА_1 скоїв угон автомобіля з гаража
потерпілого ОСОБА_21, якого загнали на схованку до помешкання ОСОБА_3, речовим
доказом, яким був угнаний автомобіль ВАЗ 2103 реєстраційний НОМЕР_10, висновком
експерта про вартість угнаного автомобіля.

З показів
потерпілого ОСОБА_37 які були оголошені судом вбачається, що 8.09. 2005 року
біля 4-ї години ранку разом із своїми знайомими ОСОБА_49 та ОСОБА_50
повертались з роботи і проходили біля речового ринку. На перехресті вулиць Львівське
шосе та Хотовицького міста ОСОБА_17 до них підійшли 3-є невідомих чоловіків,
двох з яких повідомили, що вони хочуть їсти, тому їм потрібні гроші. Третій із
цих чоловіків стояв з боку. Незнайомий
чоловік у червоній футболці відвів його у бік та вимагав у нього 50 грн.
погрожуючи побиттям. Коли ж він витягнув із своєї кишені мобільного телефона
щоб зателефонувати, то 2-й недовідомий чоловік у сірій кофті вирвав у нього з
рук мобільний телефон. Цими невідомими особами виявились ОСОБА_6 та ОСОБА_4. Коли
він намагався затримати грабіжника, який викрав у нього телефон, то ОСОБА_4
вдарив його рукою. Після чого грабіжники від нього втекли, тому він зразу ж
побіг до бару „Чайка” щоб викликати працівників міліції. Коли ж він підбіг до
кафе по побачив свого знайомого ОСОБА_33
та працівників міліції, які затримали грабіжників, які намагались втекти, сівши
у таксі.

Аналогічні за
змістом покази дав і очевидець цієї
події потерпілий ОСОБА_33 (т.6 л.с. 16, 25, 27, 20, 26, 28). Не вірити таким
показам цих потерпілих чи вважати, що
вони обмовили засуджених у суда не було ніяких підстав, поскільки їх покази
повністю узгоджуються з іншими
матеріалами справи.

Так, після
затримання грабіжників ОСОБА_6 та ОСОБА_4 які на автомобілі „Таксі” намагалися
втекти з місця події та огляді їх у них не було виявлено викрадено мобільного

телефону, а при
огляді автомобіля „таксі” цей телефон було виявлено на підлозі під сидінням,
який було опізнано потерпілим ОСОБА_32.

Цей факт кожен
зокрема підтвердили і свідки ОСОБА_50 та ОСОБА_51, які як працівники міліції
затримували ОСОБА_6 та ОСОБА_4 які зразу ж
після вчиненого пограбування ОСОБА_37 намагалися втекти з місця події на
таксі.

Аналогічні за
змістом показів ОСОБА_37 дав с свідок очевидець ОСОБА_50, який разом з ОСОБА_32
повертався з нічної роботи і біля 4-ї години ранку був зустрінутий ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 які вимагали у них гроші, після
чого ОСОБА_6 і ОСОБА_4 завели ОСОБА_32 за кіоск де і відкрито викрали у нього
мобільний телефон, а самі намагалися втекти. Однак були затримані працівниками
міліції в той час як уже були в салоні автомобіля „таксі”.

Свідок -
очевидець ОСОБА_51 пояснив, що в один із днів вересня 2005 року біля 4-ї години
ранку до нього як водія „таксі” у салон автомобіля на вул. Львівське шосе міста
ОСОБА_17 сіли 3 молодих чоловіки та наказали швидко їхати у центр міста
ОСОБА_17 до бару АБС. Однак у цей момент на перед автомобіля забіг якийсь
чоловік, який виявився працівником
міліції і заставив пасажирів вийти із автомобіля.

Двоє пасажирів
вийшли з автомобіля, а 3-й у сірому
спортивному костюмі, яким виявився ОСОБА_6,
намагався втекти. По вказівці працівника міліції він оглянув салон свого автомобіля де на підлозі салону і
виявив викрадений мобільний телефон „Моторола С-350”, якого опізнав потерпілий
ОСОБА_32.

З протоколів
очних ставок між потерпілим ОСОБА_53 та ОСОБА_6, ОСОБА_32 і ОСОБА_4; ОСОБА_49 і ОСОБА_6; ОСОБА_49 і
ОСОБА_4 вбачається, що потерпілі ОСОБА_32 та
ОСОБА_33 кожен зокрема підтвердили факт пограбування ОСОБА_37 саме
ОСОБА_6 і ОСОБА_4, що мало місце 8.09. 2005 року біля 4-ї години ранку на
перехресті вулиць Хотовицького та Львівське шосе.

Показанням
потерпілих ОСОБА_37 та ОСОБА_33 даними
ними в судовому засіданні на зміну своїх
показів, даних на досудовому слідстві, суд дав критичну оцінку, оскільки
вони суперечать фактичним обставинам справи та зібраним доказам, в тому числі і
своїм показам на досудовому слідстві, які повністю узгоджувались з іншими
матеріалами справи, та розцінив їх як намагання потерпілих у такий спосіб
пом'якшити відповідальність засуджених.

З цих підстав
доводи засудженого ОСОБА_4, його захисника та адвоката, про недоведеність вини
ОСОБА_4 у скоєнні цього злочину, та доводи адвоката про те, що ОСОБА_6
самостійно вчинив грабіж потерпілого ОСОБА_32 є безпідставними.

Безпідставними
колегія суддів знаходить і доводи прокурора про те, що суд першої інстанції
невірно застосував кримінальний закон та невірно виключив із обвинувачення засуджених ОСОБА_1 А.С.,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 кваліфікуючу ознаку „вчинення ними злочину
організованою групою та виправдав ОСОБА_1, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 за ст. 257 КК
України у зв'язку з відсутністю в їх діях складу злочину, та необґрунтовано
прийшов до висновку про те, що органом досудового слідства не було здобуто
доказів про вчинення злочинів організованою злочинною групою, яка діяла згідно
плану та розподілу функцій.

Такий висновок
суду відповідає матеріалам розглянутої кримінальної справи та детально
дослідженими у суді доказами, вимогам норм закону, зокрема ч.3 ст. 28 та ст.
257 КК України та керівних роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України
від 23 грудня 2005 року за №13, на що у вироку суду є відповідне посилання
(т.11 л.с. 22).

Крім того по
факту розбійного нападу на потеплілого ОСОБА_28, ОСОБА_4 слід виправдати за недоведеністю його
вини у скоєнні цього злочину.

З цих підстав
доводи прокурора, що викладені в його
апеляції є такі, що не підлягають до задоволення.

Не ґрунтуються
на вимогах закону і є безпідставними доводи апелянтів, адвоката ОСОБА_9 та
засудженого ОСОБА_2, про невірне вирішення судом цивільних позовів про відшкодування
спричиненої спільними діями засуджених матеріальної шкоди, поскільки такі їх
доводи суперечать вимогам ст. 1190 ЦК України, згідно якої „Особи, спільними
діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілим”.

Міра покарання
засудженому ОСОБА_1 із застосуванням ст.. 69 КК України, засудженим ОСОБА_3,
ОСОБА_2, а також і ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за ст.. 186 ч.2 КК України призначено у
відповідності до вимог ст.. 65 КК України з врахуванням ступені тяжкості
вчинених злочинів, осіб винних та обставин, що пом'якшують та обтяжують
покарання в тому числі і тих, на які є посилання в апеляціях.

Крім того,
перевіряючи справу в повному обсязі колегія суддів встановила, що суд першої
інстанції помилково вказав у мотивувальній частині вироку щодо засуджених
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (4 епізод), що вони викрали із приміщення Щиборівської
сільської ради гербову печатку, печатку для пакетів, кутовий штамп, штамп
„Реєстрація шлюбу”, штамп „Сплачено”, штамп „вхідні документи”, штамп „Зміна
прізвища після одруження”, поскільки за ст. 357 ч.2 КК України ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 за ч.2 ст. 357 КК України виправдано за відсутністю в їх діях складу
злочину (т.11 л.с. 76).

А також помилково
вказав суд у мотивувальній частині
вироку, що було вчинено пограбування з будинку потерпілої ОСОБА_15, з гаража
потерпілого ОСОБА_17, з гаража потерпілого ОСОБА_16, з приміщення Щиборівської
сільської ради, з гаража потерпілого ОСОБА_35 та з приміщення молокопункту ТОВ
„Аркадіївське”(епізоди 1, 2, 3, 4, 7, 8).

Колегія суддів
вважає за необхідне такі помилки виправити та виключити з мотивувальної частини
вироку посилання на викрадення печаток та штампів, та замінити слова
„пограбування” на „таємне викрадення”.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляцію
прокурора, адвокатів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, засудженого ОСОБА_2, залишити
без задоволення.

Апеляції
засудженого ОСОБА_1 задовольнити, апеляцію засудженого ОСОБА_3, ОСОБА_4
адвокатів ОСОБА_10 захисника ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок
Красилівського районного суду від 16 липня 2007 року щодо засудженого ОСОБА_4
за ч.3 ст. 187 КК України - скасувати, а справу
провадженням в цій частині закрити за недоведеністю його вини у вчиненні
цього злочину.

Вважати ОСОБА_4
засудженим за ч.2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

Міру запобіжного
заходу всім засудженим залишити
попередню - утримання їх під вартою.

В порядку ст.
365 КПК України виключити із мотивувальної частини вироку вказівки суду про викрадення засудженими
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 із приміщення Щиборівської сільської ради гербової печатки,
печатки для пакетів, кутового штампу, штаму „Реєстрація шлюбу”, штампу „Сплачено”, штампу „Вхідні документи”,
штампу „Зміна прізвища”, поскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за ст. 357 ч.2 КК України
виправдано.

В мотивувальній
частині вироку суду замінити слова „пограбування” на „таємне викрадення” майна
з будинку потерпілої ОСОБА_15, з гаража
потерпілого ОСОБА_17, з гараж потерпілого ОСОБА_18, з приміщення Щиборівської
сільської ради, з гаража потерпілого
ОСОБА_26 та з приміщення молокопункту ТОВ „Аркадіївське”.

В решті цей
вирок суду залишити без зміни.

Головуючий

Судді

Справа №11-8 2008 року Головуючий
в 1-й інстанції Вознюк Р.В.

Категорія 187 ч.3, 289 ч.2 КК
України Доповідач Лінник П.О.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня
2008 року Судова палата у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької
області у складі:

головуючого
- судді - Лінника П.О.,

суддів -
Суслова М.І., Цугеля І.М.,

з участю
прокурора Яхієва О.А.,

та
адвокатів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

ОСОБА_10, ОСОБА_11,

захисника
ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті
Хмельницькому кримінальну справу за апеляціями прокурора, адвоката ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_3, адвоката
ОСОБА_9 та засудженого ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_10, захисника ОСОБА_12 та
засудженого ОСОБА_4, засудженого ОСОБА_1 на вирок Красилівського районного суду
від 16 липня 2007 року.

На
підставі викладеного та керуючись ст. 379 ч.2
КПК України, колегія суддів -

У х в а л и л а:

Апеляцію
прокурора, адвокатів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, засудженого ОСОБА_2, залишити
без задоволення.

Апеляції
засудженого ОСОБА_1 задовольнити, апеляцію засудженого ОСОБА_3, ОСОБА_4
адвокатів ОСОБА_10 захисника ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок
Красилівського районного суду від 16 липня 2007 року щодо засудженого ОСОБА_4
за ч.3 ст. 187 КК України - скасувати, а справу
провадженням в цій частині закрити за недоведеністю його вини у вчиненні
цього злочину.

Вважати ОСОБА_4
засудженим за ч.2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

Міру запобіжного
заходу всім засудженим залишити
попередню - утримання їх під вартою.

В порядку ст.
365 КПК України виключити із мотивувальної частини вироку вказівки суду про викрадення засудженими
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 із приміщення Щиборівської сільської ради гербової печатки,
печатки для пакетів, кутового штампу, штаму „Реєстрація шлюбу”, штампу „Сплачено”, штампу „Вхідні документи”,
штампу „Зміна прізвища”, поскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за ст. 357 ч.2 КК України
виправдано.

В мотивувальній
частині вироку суду замінити слова „пограбування” на „таємне викрадення” майна
з будинку потерпілої ОСОБА_15, з гаража
потерпілого ОСОБА_17, з гараж потерпілого ОСОБА_18, з приміщення Щиборівської
сільської ради, з гаража потерпілого
ОСОБА_26 та з приміщення молокопункту ТОВ „Аркадіївське”.

В решті цей
вирок суду залишити без зміни.

Повний
текст ухвали буде оголошено 18 січня 2008 року о 16 годині.

Головуючий
- суддя

Судді