В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1-103/10

13.01.2010 року Бердичівський міськрайонний суд в складі: головуючого-судді Заїки Г.М., за участю секретаря Гурковської Н.В., прокурора Кулик О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

11 грудня 1997 року Бердичівським міським судом за ст. 229-6 ч. 2 КК України ( в редакції 1960 року) на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

17 лютого 1998 року Бердичівським міським судом за ст.ст. 229-6 ч. 2, 43 КК України (в редакції 1960 року) на 3 роки позбавлення волі;

З листопада 2000 року Бердичівським міським судом за ст.ст. 140 ч. 2, 229-6 ч. 2, 42 КК України ( в редакції 1960 року) на 3 роки позбавлення волі;

24 лютого 2005 року Бердичівським міськрайонним судом за ст. 185 ч. З КК України на 3 роки позбавлення волі;

З грудня 2007 року Бердичівським міськрайонним судом за ст. 286 ч. 1, 71, 72 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, звільненого 3 червня 2009 року по відбуттю строку покарання, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, - за ст. 166 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, будучи батьком малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, вчинив злісне невиконання встановлених законом обов'язків по догляду за дитиною за наступних обставин.

Так, рішенням виконкому Бердичівської міської Ради № 195 від 4 травня 2006 року за ОСОБА_2, мати якого померла, а батько ОСОБА_1 відбував покарання в місцях позбавлення волі, було закріплене майно та житло за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою малолітній ОСОБА_2 буїв зареєстрований з 5 березня 2002 року разом зі своїм батьком ОСОБА_1

В квітні місяці 2007 року ОСОБА_1, звільнившись з місць позбавлення волі, достовірно знаючи, що за вказаною вище адресою крім нього також зареєстрований і його малолітній син ОСОБА_2, який виховується в Бердичівській школі-інтернат для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, всупереч вимогам ст.ст. 155, 177 Сімейного кодексу України, а також ст.ст. 17, 18 Закону України „Про охорону дитинства", здійснив приватизацію вказаної квартири лише на себе одного та 28 квітня 2007 року без дозволу органів опіки та піклування продав дану квартиру (балансовою вартістю - 21651 грн.) ОСОБА_3

Внаслідок таких неправомірних дій ОСОБА_1, малолітній ОСОБА_2 залишився без житла, що спричинило йому тяжкі наслідки.

В ході судового слідства ОСОБА_1 свою вину визнав повністю і по суті обвинувачення пояснив, що вказана квартира належала його матері. Коли він відбував покарання в місцях позбавлення волі, мати прописала в ній його сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6. Мати померла в 2003 році. Після звільнення з місць позбавлення волі він продав квартиру, оскільки там були великі борги за комунальні послуги. Що в нього є малолітній син, нотаріусу він не повідомив. Після продажу квартири він купив іншу квартиру та автомобіль. В скоєному щиро розкаявся.

Крім повного визнання своєї вини підсудним, його вина підтверджується наступними матеріалами справи, а саме:

повідомленням начальника служби у справах дітей Бердичівського міськвиконкому про те, що закріплене рішенням № 195 від 4 травня 2006 року Бердичівської міської ради за неповнолітнім ОСОБА_2 житло за адресою: АДРЕСА_1, приватизоване та продане його батьком ОСОБА_1 ( а. с. 12-14 );

рішенням № 195 від 4 травня 2006 року Бердичівської міської Ради про закріплення за неповнолітнім ОСОБА_2 житла і майна, яке знаходиться в АДРЕСА_2 ( а. с. 6);

довідкою № 834 від 14 квітня 2006 року Бердичівського ДВЖРЕП № 2 про те, що в АДРЕСА_3 прописані ОСОБА_1 та його син ОСОБА_2 (а. с. 8, 25);

свідоцтвом про народження ОСОБА_2, в якому зроблено відмітку Бердичівського міськрайонного відділу УМВС України в Житомирській області про реєстрацію 5 березня 2002 року ОСОБА_2 в АДРЕСА_4 (а. с. 18-19);

актом обстеження житла від 20 листопада 2008 року, згідно якого комісія у складі головного спеціаліста служби у справах неповнолітніх ОСОБА_4 та головного спеціаліста управління житлово-комунального господарства ОСОБА_5 встановила, що квартира АДРЕСА_5, де ОСОБА_1 прописав свого сина ОСОБА_2, здається стороннім особам в найом. Вказана квартира без комунальних зручностей. Неповнолітній ОСОБА_2 права власності на дану квартиру не має (а. с. 42);

актом обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 28 листопада 2008 року. Комісією у складі завідуючого сектором опіки та піклування ОСОБА_6 та головним спеціалістом-юрисконсультом ССД ОСОБА_7 встановлено, що 25 квітня 2007 року ОСОБА_1 тільки на себе без дозволу органу опіки та піклування приватизував квартиру АДРЕСА_6 з усіма зручностями, порушуючи житлові права свого неповнолітнього сина ОСОБА_2, після чого 28 квітня 2007 року вдруге порушив права свого неповнолітнього сина ОСОБА_2, продавши вказану квартиру. 7 травня 2007 року ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_7. Згідно висновку комісії вказана квартира є значно гіршою за житловими умовами, меншою за площею, потребує ремонту у порівнянні з проданою ОСОБА_1 квартирою № 116 по вул. Л.Карастоянової, 29 в м. Бердичеві (а. с. 43);

формою № 1 ОСОБА_1, що складена при отриманні останнім паспорту громадянина України від 14 серпня 2003 року, з якої вбачається, що в графі «діти до 16 років» зроблено запис про наявність у ОСОБА_1 неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 60);

договором купівлі-продажу квартири від 28 квітня 2007 року, згідно якого ОСОБА_1 продав квартиру АДРЕСА_8 Н.Д. (дівоче прізвище - ОСОБА_3). Згідно умов даного договору ОСОБА_1, підписавши даний договір, стверджує, що «треті особи не мають прав на квартиру, осіб які не досягли віку 18 років та мають право користуватися вказаною квартирою, немає». Підписавши вказаний договір, ОСОБА_1 умисно приховав від нотаріуса наявність у нього неповнолітнього сина ОСОБА_2, що в дійсності був прописаний та мав право на дану квартиру (а. с. 70);

свідоцтвом про право власності на житло, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, з яких вбачається, що 25 квітня 2007 року ОСОБА_1 приватизував квартиру АДРЕСА_9 лише на себе, свідомо порушуючи житлові права свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 (а. с. 72, 73, 74);

довідкою № 1242 від 20 квітня 2007 року, що видана Бердичівським ДВЖРЕП № 2 ОСОБА_1 про те, що в квартирі АДРЕСА_6 малолітніх та неповнолітніх дітей не зареєстровано. Вказана довідка свідомо була надана ОСОБА_1 нотаріусу, щоб таким чином приховати наявність у нього неповнолітнього сина, який прописаний та має право на квартиру (а. с. 75);

договором купівлі-продажу квартири від 7 травня 2007 року, згідно якого ОСОБА_1 купив у ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_5 (а. с. 78, 79).

Обставини справи ніким не спростовані, покази підсудного є щирими і сумніву у суду не викликають.

Суд знаходить вину ОСОБА_1 в скоєнні злісного невиконання батьком встановлених законом обов'язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки, тобто в скоєнні злочину, передбаченого ст.166 КК України, повністю доведеною.

Призначаючи міру покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину - злочин середньої тяжкості, особу винного, який раніше судимий, характеризується позитивно.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом"якшує покарання підсудному, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання підсудному, суд визнає рецидив злочинів.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про призначення підсудному ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України, суд вважає можливим звільнити підсудного від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлено, судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 166 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на З роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням протягом двохрічного іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов"язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов"язати засудженого періодично з"являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти органи кримінально -виконавчої інспекції про зміну місця проживання.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу засудженому не змінювати, залишити підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 15 діб з моменту проголошення.

Головуючий