АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11 кп/790/56/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 643/8536/13-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2015 р. колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- за участю прокурора ОСОБА_6
- обвинуваченого ОСОБА_7
- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 - представників потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 , представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_9 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2014 року, матеріали кримінального провадження №11кп/790/56/15 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, українець, громадянин України, з середньою технічною освітою, одружений, працюючий водіємТОВ «Епотек», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за ч. 2 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_13 залишено попередню підписку про невиїзд.
Строк відбування покарання обчислювати з дня його затримання.
Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_13 його перебування під вартою під час досудового слідства з 29.07.2011 року по 24.04.2012 року включно.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Згідно вироку, ОСОБА_13 , 21.07.2011 року близько 00год. 30хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля торця тильної сторони буд. АДРЕСА_2 побачив раніше знайомого йому ОСОБА_12 , який ніс через плече тканинну сумку барсетку темного кольору.
Після цього ОСОБА_13 , діючи за раптово виниклим наміром, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, пішов за ОСОБА_12 , якого наздогнав між 2 і 3 під`їздом вказаного будинку з тильної сторони і, реалізуючи свій злочинний намір, перебуваючи навпроти ОСОБА_12 , наніс йому множинні удари кулаками обох рук в область верхньої частини тулуба і голови, заподіявши потерпілому фізичний біль, після чого захопив його правою рукою за шию позаду, а лівою рукою розстебнув замок сумки вартістю 35грн., в якій знаходився мобільний телефон «Нокіа 6233» у корпусі чорного кольору вартістю 417грн., гаманець чоловічий чорного кольору з коричневою вставкою, вартість якого встановити в ході досудового розслідування не представилось можливим, у якому знаходились гроші в сумі 201грн., і зірвав цю сумку з пліч потерпілого, після чого став тікати у бік торця буд. АДРЕСА_2 з майном ОСОБА_12 .
При цих обставинах ОСОБА_12 , бажаючи повернути собі викрадене майно, став переслідувати ОСОБА_13 , висловлюючи вимоги про повернення майна, а ОСОБА_13 , ігноруючи вимоги потерпілого, продовжуючи свої злочинні дії, з метою утримання викраденого майна, підійшов до ОСОБА_12 , і знаходячись навпроти нього, завдав удару потерпілому кулаком в обличчя, після чого зник з місця скоєння злочину, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд.
В результаті злочинних дій ОСОБА_13 потерпілому ОСОБА_14 завдано матеріальних збитків на загальну суму 653грн.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати у зв`язку з однобічністю судового слідства та у зв`язку невідповідністю призначеного судом покарання, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто, через його суворість.
Апелянт просить ухвалити новий вирок, та призначити покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі, яке буде достатнє та необхідне для виправлення засудженого та попередження нових злочинів в умовах існуючого суспільства, без ізоляції від нього.
В своїй апеляції захисник зазначає, що судом встановлено, що обставиною, яка обтяжує покарання, є лише перебування обвинуваченого під час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що не заперечувалось ним під час досудового і судового слідства.
Тобто, дана обставина підтверджується лише показами самого обвинуваченого та свідками, однак в матеріалах справи відсутні документальні докази цього сп`яніння.
Захисник також посилається на те, що судом не встановлено обставини, які пом`якшують відповідальність ОСОБА_13 .
На його думку, такий висновки суду про винуватість обвинуваченого не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи, є однобічним та необ`єктивним, а також судом не було належним чином встановлено його особу.
Як вказує адвокат, обвинувачений як на досудовому, так і судовому слідстві визнавав вину у скоєному ним злочину в повному обсязі, підтвердив усі обставини, які були встановлені досудовим слідством, пов`язаних зі скоєним ним злочином, щиро розкаявся, неодноразово наголошував на тому, що дуже жалкує та винить себе в тому, що було ним вчинено, неодноразово просив у потерпілого та його батьків вибачення.
Крім того, захисник стверджує, що ОСОБА_13 активно сприяв розкриттю злочину, давав зізнавальні показання, які допомогли органу досудового слідства встановити істину у кримінальному провадженні.
На думку адвоката, за допомогою показів ОСОБА_13 було встановлено інших осіб, які вчинили відносно ОСОБА_14 злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, та під час відтворення обстановки та обставин події обвинувачений добровільно вказав місце знаходження речового доказу - мобільного телефону «Нокіа».
Захисник обвинуваченого також зазначає, що обвинувачений під час судового слідства зобов`язався відшкодувати матеріальну шкоду потерпілому.
Його рідними було зроблена спроба зробити поштовий переказ в сумі 1000грн. на ім`я потерпілого, однак поштовий переказ був повернутий.
На сьогоднішній день у ОСОБА_13 відсутня можливість відшкодувати шкоду, оскільки потерпілим та його представниками не відкрито банківського рахунку, а відшкодування шкоди в інший спосіб потерпілий уникає.
Ці факти не були прийняті до уваги судом при призначенні покарання.
На думку захисника, перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння свідчить про те, що засуджений перебував на межі стану сильного душевного хвилювання, викликаного образою з боку потерпілого.
Хоча такий стан неможливо підтвердити внаслідок алкогольного сп`яніння ОСОБА_13 , проте ця обставина повинна бути врахована при призначення покарання судом першої інстанції.
Також адвокат вважає, що судом не враховано те, що після зміни запобіжного заходу ОСОБА_13 він став на шлях виправлення, офіційно працевлаштувався, одружився, та жодного разу не порушив покладені на нього судом обов`язки при зміні запобіжного заходу.
Далі в скарзі адвокат вказує, що у вироку суду першої інстанції не вказано те, що обвинувачений за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, і цю обставину не враховано при призначенні покарання.
Захисник в апеляції посилається також на те, що судом першої інстанції не було враховано, що на утриманні обвинуваченого знаходиться дитина - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дитина від першого шлюбу - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які будуть рости без батька.
Крім того, він є єдиним годувальником в сім`ї, так як дружина перебуває у декретній відпустці, ніде не працює, і заробітна плата обвинуваченого є основним доходом, за який живе сім`я.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції представник потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_9 також подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок та визнати винним ОСОБА_13 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.
Представник потерпілого просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_12 у повному обсязі.
Він же зазначає, що теперішнє призначене покарання обвинуваченому через свою м`якість не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
На думку апелянта, судом безпідставно, за відсутністю жодних обставин, які пом`якшують покарання, було призначене мінімальне покарання.
Апелент зазначає, що суд не надав належної оцінки показам ОСОБА_13 відносно його непричетності до спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та непричетності до спричинення тілесних ушкоджень і заволодіння майном потерпілого іншими особами, не врахував, що ці покази є спробою пом`якшення призначеного покарання, та не надання можливості кваліфікацій дій ОСОБА_13 за ч.4 ст.187 КК України.
Крім того, представник потерпілого вказує, що судом також не враховано, що саме первинні протиправні дії ОСОБА_13 , які були пов`язані з заволодінням майном потерпілого, перетворились в жорстоке побиття ним, ОСОБА_13 , та іншими особами.
Також, представник потерпілого зазначає, що з липня 2011 року ОСОБА_13 вводив в оману орган досудового розслідування та суд, не сплатив потерпілому жодної копійки в якості відшкодування моральної шкоди.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно частково задоволені позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_12 .
Окрім того, адвокат вважає, що при призначені покарання суд не врахував ані тяжкість скоєного кримінального правопорушення, ані наслідки, які наступили від злочинних дій ОСОБА_13 .
Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, провівши судові дебати, обговоривши доводи осіб, які приймали участь у судовому засіданні, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та представника потерпілого захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_13 в скоєнні відкритого викрадення чужого майна (грабежі), поєднаним з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, підтверджується сукупністю доказів, зібраних в кримінальному провадженні та перевірених у судовому засіданні в установленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, яким дана належна правова оцінка.
Так, у судовому засіданні у суді першої інстанції було підтверджено провину ОСОБА_13 не тільки визнанням ним своєї провини, а і показами потерпілого ОСОБА_14 , який підтвердив про напад на нього ОСОБА_13 , а також свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які показали, що, перший, як кілька чоловік били ОСОБА_14 , а другий що бачив ОСОБА_14 після побиття, прибувши до нього до дому, і що потерпілий розповів йому про напад на нього та пограбування.
Об`єктивно про напад на потерпілого та вилучення у нього його майна мобільного телефона «Нокія», сумки барсетки, гаманця свідчіть висновок товарознавчої експертизи (т.1. а.с.288), та речові докази, ( т.1 а.с.189-190), які суд вивчив та надав їм та попереднім слідчім діям відносно них належну правову оцінку.
При призначенні покарання ОСОБА_13 суд першої інстанції, відповідно до ст.65 КК України, прийняв до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів,конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, а саме, що він одружений, має на утриманні малолітню дитину, відсутність ознак щирого каяття, той факт, що він давав покази, принижуючи тяжкість вчиненого, його відмову давати пояснення на запитання учасників процесу відповідно до ст.63 Конституції України, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та призначив йому покарання у нижній межі санкції ст.186 ч.2 КК України, та обґрунтовано прийшов до висновку того, що міра покарання у виді позбавлення волі на певний строк буде достатньою та необхідною для його виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що при призначенні покарання ОСОБА_13 за скоєний ним злочин не знайшов обставин, які б пом`якшували йому покарання, виходячи з вищенаведеного, а тому доводи апеляції адвоката обвинуваченого в цій частині є необґрунтованими.
Необгрунтованими є посилання адвоката Швидкого на те, що суд першої інстанції, постановляючи обвинувальний вирок, не врахував тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_13 має на утриманні малолітню дитину, про скоєння ним злочину в стані сп`яніння підтвердженням є тільки його покази в суді, що він намагався частково погасити матеріальний борг на стадії судового слідства, але не зробив цього тому, що 1000 грн. були повернуті йому потерпілим без будь яких причин, що обвинувачений в ході судового слідства працевлаштувався, оскільки всі ці доводи апеляції спростовуються вироком суду першої інстанції, і в якому всім цим доводам судом дана належна правова оцінка.
Також необґрунтованими та незаконними є доводи апеляції адвоката Швидкого і тій частині, де він вказує, що алкогольне сп`яніння обвинуваченого в момент скоєння ним злочину є і може бути пограничним станом сильного душевного схвилювання.
Однак, доводи адвоката в цій частині ніяким чином не підтверджуються ні кримінальним, ні кримінальним процесуальним законодавством, яке вказувало б на те, що алкогольне сп`яніння є пограничним станом сильного душевного схвилювання.
Що ж стосується доводів апеляції адвоката ОСОБА_19 в частині того, що суд першої інстанції не врахував того, що обвинувачений ОСОБА_13 не відшкодував повністю матеріальної шкоди потерпілому, то колегія суддів вважає ці доводи апеляції адвоката необгрунтованими, оскільки у вироку суду вказано про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_14 , який у подальшому не позбавлений права, у разі необхідності, у цивільному порядку звернутися до суду з майновими претензіями до обвинуваченого ОСОБА_13 .
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок Московського районного суду м. Харкова від 17.09.2014 року відносно ОСОБА_7 повинно залишити без змін, а апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 412, 415, 418, 419, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 17.09.2014 року відносно ОСОБА_20 , засудженого за ч.2 ст.186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, залишити без задоволення, а цей вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
_____________________ _____________________ __________________