АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/419/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року у кримінальному провадженні № 0012989 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимий:

06 серпня 2008 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і на підставі ст. 75 КК України звільнений від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

14 червня 2010 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185,

ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці та

29 серпня 2012 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 серпня 2012 року звільнений умовно-достроково з місць позбавлення волі на невідбутий строк покарання 1 рік 11 місяців 15 днів,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_7 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 червня 2010 року й остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.

За вироком суду, 19 листопада 2013 року приблизно о 10 годині 35 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Якова Качури в напрямку вул. Трублаїні в м. Києві та наближаючись до будинку № 34 по вул. Якова Качури, у порушення вимог п.п. 1.5, 2.1(а), 2.1(б), 2.3(б), 2.9(а), 12.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечну швидкість, проявив неуважність до дорожньої обстановки та скоїв наїзд на перешкоду (електроопору), в результаті чого ОСОБА_9 , який знаходився в якості пасажира на передньому сидінні зазначеного автомобіля, були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

В апеляційній скарзі зі змінами заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення і правильність юридичної кваліфікації його діяння, посилаючись на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки без позбавлення права керування транспортними засобами та на підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_7 покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 червня 2010 року, й остаточне покарання визначити у виді позбавлення волі на строк 2 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання не дотримав положень ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до яких покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, а тому призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у меншому розмірі від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, яка становить 1 рік 11 місяців 15 днів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за викладених у вироку обставин, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується наявними у ньому доказами, які в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувалися, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушення при вирішення судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України кримінального правопорушення, не перевіряються відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та фактичні обставини його вчинення, щире каяття обвинуваченого, визнавши це обставиною, яка пом`якшує покарання, рецидив злочинів та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, визнавши зазначене обставинами, які його обтяжують, особу винного, котрий не одружений, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, раніше судимий, але за місцем відбування покарання характеризувався з позитивної сторони, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, а тому обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки обвинувачений такого права не мав.

Висновок суду щодо виду та розміру призначеного покарання в апеляційній скарзі прокурора не заперечується.

Проте, при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України суд першої інстанції допустив помилку.

Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 81 КК України, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71, 72 цього Кодексу.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 14 червня 2010 року був засуджений Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185,

ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці та ухвалою від 21 серпня 2012 року Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області 29 серпня 2012 року умовно-достроково звільнений з місць позбавлення волі на невідбутий строк покарання 1 рік 11 місяців 15 днів.

Обвинувачений ОСОБА_7 , до якого було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, протягом невідбутої частини покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, а тому відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України йому слід було призначити остаточне покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71, 72 КК України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України суд першої інстанції застосував принцип часткового складання покарань, але не врахував вимог ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до яких остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Отже, відповідно до вимог наведеного закону, остаточне покарання за сукупністю злочинів ОСОБА_7 мало бути призначено у розмірі більшому, ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком, яка складала 1 рік 11 місяців 15 днів, але суд першої інстанції призначив обвинуваченому остаточне покарання у розмірі 1 року 3 місяців, тобто у меншому розмірі, ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком, чим порушив вимоги ч. 4 ст. 71 КК України.

Оскільки суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю вироків неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, колегія суддів приймає до уваги відсутність в апеляційній скарзі прокурора вимоги про призначення більш суворого покарання та враховує ті ж обставини, на які послався суд першої інстанції.

Зокрема, відповідно до вимог ст. 65 КК України колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та фактичні обставини його вчинення, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, котрий раніше судимий, в цілому характеризується посередньо, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, а тому вважає необхідним та достатнім призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк два роки без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки ОСОБА_7 такого права не має.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків, з урахуванням невідбутої частини покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 червня 2010 року, яка складає 1 рік 11 місяців 15 днів позбавлення волі, колегія суддів, зважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора, котрі заслуговують на увагу, та виходячи з вимог ст.ст. 71, 72 КК України, приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити остаточне покарання у розмірі, запропонованому в апеляційній скарзі прокурора, тобто у виді двох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами і таке покарання буде відповідати вимогам ст.ст. 50, 65, 71 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286КК України призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_7 покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 червня 2010 року, й остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) рокибез позбавлення права керувати транспортними засобами.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 29 липня 2015 року, зарахувавши в строк відбування покарання досудове тримання під вартою з 02 червня 2015 року по 03 червня 2015 року включно та з 17 липня 2015 року по 28 липня 2015 року включно.

В решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4