Провадження № 1-кп/487/336/14
Справа № 487/5478/14-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2014 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження № 002118 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, українки, громадянки України, не працюючої, не заміжній, має на утриманні неповнолітню дитину, мешкає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України

ВСТАНОВИВ:

В період часу з 01.04.2012 року по 31.08.2012 року, ОСОБА_4 , будучи під розпис попередженою службовою особою Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Робоча, 2-а, про зобов`язання повідомити Управління про зміну форми навчання, дострокове закінчення навчального закладу, не повідомила про те, що 30.03.2012 року, згідно Наказу №8 В-УДЗ її було достроково відраховано за професією Перукар, перукар-модельєр з навчального закладу Миколаївського професійного ліцею сфери послуг та продовжувала отримувати пенсію по втраті годувальника, право на яку передбачено Розділом V ст. 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон).

Відповідно до п. 1 ст. 36 Закону, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідним йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій ст. 32 Закону, незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до п. 2 ст. 36 Закону, непрацездатними членами сім`ї вважаються: діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони сталі інвалідами до досягнення 18 років. Діти, які навчаються з денною формою навчання у вищих навчальних закладах I IV рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів, до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 16 Закону, особа зобов`язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

Крім того, відповідно до п. 10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року (далі- Порядок) до заяви про призначення пенсії у зв`язку з витратою годувальника подаються документи померлого годувальника та довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені п. 2 ч. 2 ст. 36 Закону, навчаються за денною формою навчання.

Крім того, п. 12 Порядку передбачає, що у разі працевлаштування (навчання), перехід на заочну форму навчання особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання). Надалі для проведення індексації подається довідка про розмір заробітної плати (стипендії) з урахуванням індексації.

З 01.09.20011 року по 31.08.2012 року управлінням Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва здійснено виплати пенсій по втраті годувальника, які ОСОБА_4 отримала в повному обсязі.

У вересні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва з метою отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, надавши довідку з місця навчання, яка засвідчує факт її вступу у 2011 році до навчального закладу Миколаївського професійного ліцею сфери послуг за спеціальністю Перукар, перукар-модельєр з терміном навчання 1,5 роки відповідно до затверджених навчальних планів і програм. На підставі вказаної довідки ОСОБА_4 була призначена та виплачена пенсія до 31.08.2012 року .

Отримавши право на державну допомогу у зв`язку з втратою годувальника у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння бюджетними коштами, шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , будучи особою яка має право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, діючи умисно, всупереч вимогам вищевказаного законодавства, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, шляхом обману, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , під час заповнення зобов`язання була письмово, під розпис попереджена службовою особою управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про надання повних і достовірних відомостей про місце і форму навчання, а також про її обов`язок у разі зміни форми навчання (заочна, очно-заочна, дистанційна), відрахування з навчального закладу, а також працевлаштування, повідомити управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва у 10-ти денний термін, не повідомила управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про те, що згідно наказу №8 В-УДЗ від 30.03.2012 року Миколаївського професійного ліцею сфери послуг її було достроково відраховано.

Таким чином, упродовж перебування на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва з 01.04.2012 року по 31.08.2012 року, ОСОБА_4 , шляхом обману службових осіб управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва, заволоділа бюджетними коштами у розмірі 4402 гривень, чим спричинила державі матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнала, підтвердила обставини викладені в обвинувальному акті і суду пояснила, що у 2011 році вона поступила на навчання до Миколаївського професійного ліцею сфери послуг за спеціальністю Перукар, перукар-модельєр з терміном навчання 1,5 роки, у зв`язку з тим, що вона є особою, яка має право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, вона у вересні 2011 року звернулась до управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва з метою отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, надавши довідку з місця навчання. На підставі вказаної довідки їй була призначена та виплачена пенсія до 31.08.2012 року. Знаходячись в управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва за адресою: м. Миколаїв, вул. Робоча, 2-а, під час заповнення зобов`язання вона була письмово, під розпис попереджена службовою особою управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про надання повних і достовірних відомостей про місце і форму навчання, а також про її обов`язок у разі зміни форми навчання (заочна, очно-заочна, дистанційна), відрахування з навчального закладу, а також працевлаштування, повідомити управління у 10-ти денний термін. Наказом №8 В-УДЗ від 30.03.2012 року Миколаївського професійного ліцею сфери послуг вона була достроково відраховано з навчального закладу, але про це не повідомила управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва, у зв`язку з чим заволоділа бюджетними коштами у розмірі 4402 гривень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 заявила клопотання про застосування до неї Закону України Про амінстію від 08.04.2014 року, звільнивши її від відбування покарання, оскільки вона має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якої вона не позбавлена батьківських прав, вчинила кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, визнає свою вину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, з наслідками застосування амністії ознайомлена.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти звільнення від відбування покарання на підставі п.«в» ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році.

Призначаючи покарання обвинуваченої ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненного злочину, який віднесно законом до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченої.

Обставин, що обтяжують покарання не виявлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченої, суд також враховує особу обвинуваченого то, що вон раніше судима, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку МОПЛ та ОНД не знаходиться.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає можливим застосувати до ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке є достатнім для її виправлення.

Крім того, згідно ст. 85 КК Українина підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України Про амністію амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 Закону України Про амністію встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

19.04.2014 р. набрав чинності Закон України Про амністію у 2014 році від 08 квуітня 2014 року №1185-VII. Дія цього Законупоширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 цього Закону).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році»питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п."в" ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 року, який набрав чинності 19 квітня 2014 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на момент вчинення злочину ОСОБА_4 мала на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 03.06.2009 року, відносно якої вона не позбавлена батьківських прав, вперше вчинила кримінальне правопорушення, яке є невеликої тяжкості, відповідно до ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення вчинила у квітні 2012 року, тобто до набрання чинності Закону України Про амністію у 2014 році, свою вину у вчинення кримінального правопорушенні визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 амністії, які передбачені ст. 4 Закону України Про застосування амністії в Україні та ст. 8 Закону України Про амністію у 2014 році, судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_4 поширюється дія Закону України Про амністію у 2014 році, а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.

Судом роз`яснені обвинуваченої ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до неї не може бути застосована.

Керуючись ст.ст.85,86 КК України, ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати виною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень.

Звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1