№ 1-110
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2007 року місто
Київ

Військовий місцевий суд Київського гарнізону в складі: головуючого - судді
підполковника юстиції ДЯЧУКА С. І., при
секретарі Загородній Ю.М. , за участю
державного обвинувача - старшого помічника військового прокурора Київського
гарнізону капітана юстиції Козака А.Т.,
у присутності підсудного - ОСОБА_1,
потерпілого ОСОБА_2. у відкритому судовому засіданні в приміщенні
військового місцевого суду розглянув кримінальну справу за обвинуваченням
військовослужбовця 30-ї автомобільної бази Генерального штабу Збройних Сил
України

старшого прапорщика ОСОБА_1, який
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в селі Могильне Гайворонського району
Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не судимого,
одруженого, має на утриманні
неповнолітню дитину та мати похилого віку,
старшини першої автомобільної колони,
у Збройних Силах з 1986 року,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
-

у вчиненні злочину, передбаченого ч.
2 ст.
424 КК України.

Судовим слідством військовий місцевий суд

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2007 року близько 23 години 50 хвилин, будучи військовою службовою особою і
начальником за військовим званням та посадою для військовослужбовців строкової
служби першої автомобільної колони 30-ї автомобільної бази Генерального штабу
Збройних Сил України, зокрема рядового
ОСОБА_2, висловлюючи своє невдоволення
тим, що той не виконав його, ОСОБА_1,
неодноразову вимогу припинити спілкування по мобільному телефону у спальному
приміщені казарми, застосував до
останнього насильство, а саме наніс один
удар внутрішньою стороною долоні правої руки в область правої лопаткової
ділянки потерпілого, заподіявши йому
легке тілесне ушкодження у вигляді садна.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги
ст. ст. 11,
49-50, 121 та 122 Статуту внутрішньої
служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил
України, які зобов'язують військового
начальника бути ввічливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі та гідності, чим перевищив надану йому владу у виді
застосування насильства щодо підлеглого.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у пред'явленому
обвинуваченні визнав повністю і дав показання,
які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення
ним злочину, пояснивши, що у вечорі 14 серпня 2007 року після команди
«відбій», перевіряючи порядок у
спальному приміщенні, зробив зауваження
щодо порушення розпорядку дня ОСОБА_2,
який спілкувався по мобільному телефону. Через деякий час він, ОСОБА_1,
повторив зауваження ОСОБА_2, коли
і після цього той знову розмовляв по телефону він, ОСОБА_1,
будучи обурений поведінкою ОСОБА_2,
висловлюючи претензії з цього приводу,
наніс останньому один удар подушкою в праву частину обличчя і праву
вушну раковину та один удар внутрішньою стороною долоні правої руки в область
правої лопаткової ділянки. Також підсудний повідомив, що особистих рахунків він із ОСОБА_2 не мав, перебував з ним у відносинах підлеглості.

Крім особистих показань вина ОСОБА_1 у застосуванні насильства щодо
підлеглого підтверджується даними, які
містять розглянуті у судовому засіданні протоколи слідчих дій, що були проведені з участю потерпілого, підсудного,
свідків, витягами з наказів командира
частини, висновок судово-медичного
експерта, розглянуті у судовому
засіданні інші докази, які не викликають
сумнівів у своїй достовірності.

Дії ОСОБА_1, який будучи військовою
службовою особою і начальником за військовим званням та посадою щодо потерпілого
ОСОБА_2, застосував щодо нього
насильство, чим спричинив останньому
легкі тілесні ушкодження, тобто
перевищив надану владу, суд кваліфікує
за ч. 2 ст. 424 КК України.

Водночас, суд виключає з
обвинувачення ОСОБА_1 вказівку на те, що
той перевищив надану владу шляхом застосування нестатутних заходів впливу, а саме нанесенням підлеглому одного удару
подушкою в праву частину обличчя і праву вушну раковину, оскільки в матеріалах справи відсутні
об'єктивні дані, які б могли переконливо
свідчити про те, що такими діями ОСОБА_1
було завдано потерпілому істотної шкоди,
що є обов'язковою кваліфікуючою ознакою даного виду військового злочину
у сфері службової діяльності.

При призначенні підсудному ОСОБА_1 покарання обставинами, що його пом'якшує, суд визнає те, що він з'явився з повинною, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, а також самі

№ 1-110

обставини вчинення останнього,
зокрема те, що тільки з
формального боку протиправна поведінка підсудного була напряму викликана грубим
порушенням розпорядку дня з боку потерпілого ОСОБА_2, яке до того ж поєднувалося з порушенням
гарантованого військовими статутами права багатьох військовослужбовців на
відпочинок, що було визнано
потерпілим, який у зв'язку з цим просив суворо
не карати підсудного.

Перелічені обставини суд визнає такими,
що значно пом'якшують покарання та в сукупності істотно знижують ступінь
тяжкості вчиненого підсудним злочину, а
тому, беручи до уваги ці обставини та
враховуючи особу винного, раніше ні в
чому протизаконному замічений не був,
характеризуються по службі виключно позитивно, має бездоганну поведінку та сумлінно
ставиться до праці, а також і те, що на його утриманні знаходиться неповнолітня
дитина та мати похилого віку, суд
знаходить можливим застосувати до ОСОБА_1
ст. 69 КК України і перейти із
застосуванням ст. 53 КК України до іншого, більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст.
424 КК України, і не позбавляти
його на підставі ст. 54 КК України військового звання, оскільки саме даний вид покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його
виправлення.

На підставі викладеного та,
керуючись ст. ст.
299, 323, 324,
325, 332 КПК України, військовий місцевий суд Київського гарнізону

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 424 КК України, за якою із застосуванням ст.
ст. 69 та 53 КК України
призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, тобто на
суму 510 грн.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1- підписка про невиїзд - скасувати.

Вирок може бути оскарженим в апеляційному порядку і на нього може бути
внесене подання прокурора до військового апеляційного суду Центрального регіону
через військовий місцевий суд Київського гарнізону протягом 15 діб з моменту
його проголошення.