АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-276/07 Головуючий
Категорія: ч.1 ст. 121
України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Миколаївської області

у складі:
головуючого - Карпія
В.М.

суддів - Тимошевського
В.П., Войтовського С.А.

при секретарі - Ішутко В.М.

за участю
прокурора - Осипенко
О.М.

виправданого - ОСОБА_1.

потерпілої - ОСОБА_2.

представника
потерпілої - ОСОБА_3

17 квітня 2007
року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну
справу за апеляціями помічника прокурора Жовтневого району Миколаївської
області і потерпілої ОСОБА_2. на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської
області від 06 лютого 2007 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.
Миколаєва, українець, громадянин України, раніше судимий: 22.11.2004 року Ленінським
районним судом м. Миколаєва за ч.І ст. 309
КК України до 2 років
позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком
на 2 роки,

- виправданий на підставі ч.2 ст.213 КПК України за
недоведеністю його участі в скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Органами
досудового слідства ОСОБА_1. обвинувачувався в тому, що 22.10.2005 року, приблизно
о 23.50 год.,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на АДРЕСА_1, на ґрунті
раптово виниклих

2

неприязних
відносин, маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_2.,
використовуючи для втілення своїх злочинних цілей джерело підвищеної небезпеки - технічно
справний автомобіль ВАЗ-2105 державний номер НОМЕР_1, керуючи вказаним автомобілем направив його в сторону
ОСОБА_2., яка знаходилась на проїжджій частині по АДРЕСА_1. ОСОБА_2., вбачаючи
у автомобілі ВАЗ-2105, що наближався на великій швидкості з увімкненим світлом
фар в режимі дальнього світла, небезпеку для свого життя та здоров'я,
спробувала втекти і забігла на газон, розташований біля будинку № 32. Однак
ОСОБА_1. навмисно змінив направлення руху керованого ним автомобіля та направив
його в слід ОСОБА_2. Він покинув проїжджу частину, виїхав на газон дома АДРЕСА_1, де наздогнав
потерпілу та скоїв навмисний наїзд на неї. Після цього ОСОБА_1. покинув
автомобіль і скрився з місця злочину, залишивши ОСОБА_2, яка знаходилась в
безпорадному стані під автомобілем. В цей же день ОСОБА_2. була доставлена в
безпритомному стані в лікарню швидкої допомоги м. Миколаєва.

Вказаними
протиправними діями ОСОБА_1. потерпілій ОСОБА_2. були спричинені ушкодження,
які за ознакою небезпечності для здоров'я відносяться до категорії тяжких
тілесних ушкоджень.

В апеляції
потерпіла ОСОБА_2. просить виправдувальний вирок суду першої інстанції
скасувати та постановити новий обвинувальний вирок, яким засудити ОСОБА_1. та
задовольнити її цивільний позов, посилаючись на достатність доказів для
визнання останнього винним в умисному спричиненні їй тяжких тілесних ушкоджень.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що на досудовому слідстві і на першому
судовому засіданні ОСОБА_1. визнавав свою вину в скоєному і не відмовлявся від
визнання того факту, що він був за кермом автомобіля, а свідки ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 підтверджували, що за кермом був саме він. Вказує, що свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7., ОСОБА_8 та інші
прибули на місце пригоди через декілька хвилин і не бачили того, хто саме був
за кермом. Також посилається на те, що автодорожня експертиза повністю
виключила можливість випадкового наїзду на неї та некерованості автомобіля.

В апеляції
помічник прокурора Жовтневого району Миколаївської області також просить виправдувальний
вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_1. скасувати, постановити новий
вирок, яким визнати його винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та
призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років,
застосувавши правила ст. 71
КК України і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком
на 7 років.
Також апелянт просить задовольнити цивільні позови потерпілої та прокурора в
інтересах ЛШМД м. Миколаєва на суму 1133
грн.50 коп. В
обґрунтування посилається

3

на
невідповідність висновків, викладених у вироку суду фактичним обставинам
справи, оскільки вони не підтверджені доказами, дослідженими в судовому
засіданні та містять істотні суперечності.

Заслухавши
доповідь судді, думку прокурора Осипенко
О.М., потерпілої ОСОБА_2. і її представника ОСОБА_3., які підтримали подані
апеляції, пояснення ОСОБА_1., який просив залишити вирок суду без зміни,
вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів
вважає, що апеляції помічника прокурора і потерпілої підлягають задоволенню
частково, а вирок скасуванню з направленням справи прокурору для проведення
додаткового розслідування. До таких висновків колегія суддів прийшла, виходячи
з наступного.

Виправдовуючи
ОСОБА_1. в умисному спричиненні потерпілій ОСОБА_2. тяжких тілесних ушкоджень
за недоведеністю участі у вчиненні даного злочину, суд прийшов до висновку про
те, що автомобілем міг управляти не ОСОБА_1., а інша особа. Такі висновки суду
ґрунтуються на припущеннях, а тому не відповідають вимогам закону.

Як вбачається з
пояснень ОСОБА_1. на досудовому слідстві і на початку судового розгляду, він не
заперечував, що в момент наїзду на ОСОБА_2 за кермом автомобіля знаходився саме
він. Потерпілу не бачив, а наїзд на неї вчинив, так як наїхав на бардюр і
автомобіль став не керованим. Такі ж пояснення ОСОБА_1. давав і при
апеляційному розгляді справи. Про знаходження ОСОБА_1. за кермом автомобіля під
час наїзду вказували потерпіла ОСОБА_2., свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, які були
безпосереднього учасниками та очевидцями події. З показань свідків ОСОБА_9. і
ОСОБА_10. також слідує, що автомобілем управляв ОСОБА_1., так як в цей час
ОСОБА_4. і ОСОБА_5 бились з місцевими хлопцями. Крім того, потерпіла
стверджувала, що коли лежала під автомобілем, то відчувала, як з нього
виходили.

Разом з тим, в
справі є показання свідків, які відрізняються від наведених. Так, свідки
ОСОБА_7., ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_11.,ОСОБА_12., ОСОБА_13 давали інші пояснення
стосовно того, хто саме був за кермом автомобіля. Частина з них вказувала, що
на передньому сидінні водія знаходився ОСОБА_4,
а інші пояснювали, що не розгледіли водія, так як було темно. При цьому
показання даних свідків на досудовому слідстві і в судовому засіданні також
відрізняються між собою. Крім того, всі вони підійшли на місце події згодом
через декілька хвилин, коли наїзд вже був скоєний. Свідок ОСОБА_4 вказував, що
місцеві мешканці знайшли в салоні автомобіля його документи, а тому могли
прийняти за водія і посадили в машину, оскільки в цей час ОСОБА_1. з місця події
зник.

Таким чином,
органи досудового слідства і суд вказані протиріччя в показаннях свідків,
потерпілої та обвинуваченого не усунули, незважаючи

4

на те, що дана неповнота вже була підставою для направлення справи
на додаткове розслідування.

Пред'явивши
обвинувачення ОСОБА_1. в умисному спричиненні потерпілій тяжких тілесних
ушкоджень, органи досудового слідства достовірно не встановили мотив скоєння
злочину. В обвинуваченні вказано, що ОСОБА_1. вчинив злочин на ґрунті
неприязних стосунків, які в нього раптово виникли до потерпілої. Разом з тим, з
пояснень потерпілої, ОСОБА_1., свідків ОСОБА_4., ОСОБА_5, ОСОБА_9., ОСОБА_10.
слідує, що ніяких конфліктів і неприязних стосунків між ОСОБА_1і потерпілою
ОСОБА_2. не було. В цей вечір конфлікт стався між ОСОБА_4. і ОСОБА_5. з однієї
сторони і сестрами ОСОБА_9 з другої сторони, оскільки ОСОБА_4 зачепив одну із
сестер біля клубу. Потерпіла ОСОБА_2. і ОСОБА_1. в ньому участі не приймали і
до цього знайомі не були. З пояснень потерпілої та свідків ОСОБА_9 слідує, що
коли вони йшли по дорозі, то чули, як ОСОБА_4
крикнув: "Дави їх". Виходячи з вказаних пояснень, органи досудового
слідства прийшли до висновку про те, що ОСОБА_1. бажав здійснити наїзд на
потерпілу ОСОБА_2 Однак, свідок ОСОБА_4. заперечував вказані обставини і
пояснював, що крикнув: "Дави на газ". Дані протиріччя не усунуті, а
також не спростовані показання ОСОБА_1. про те, що він хотів забрати ОСОБА_5. і
ОСОБА_4., яких били місцеві хлопці, для чого став розвертатися, обминав людей
на дорозі, в результаті виїхав на бардюр і збив потерпілу.

Крім того,
пред'явивши ОСОБА_1. обвинувачення в скоєні умисного злочину, органи досудового
слідства не дали належної оцінки поясненням самої потерпілої ОСОБА_2., яка
стверджувала, що автомобіль "підлетів" в повітрі, а потім вдарив її
передньою частиною в область стегон. Про вказані обставини вказував і ОСОБА_1.,
пояснюючи не керованість автомобіля виїздом на бардюр.

Органами
досудового слідства також не встановлені особи, які вчинили бійку з ОСОБА_4. і
ОСОБА_5., що має важливе значення для правильного з'ясування того, хто дійсно
знаходився під час наїзду на потерпілу за кермом автомобіля.

Таким чином,
оскільки виправдувальний вирок суду ґрунтується на припущеннях, то він не може
залишатися в силі і підлягає скасуванню.

В зв'язку з тим,
що пред'явлене органами досудового слідства обвинувачення відрізняється від
фактичних обставин, на які вказували його учасники, а також з допущеною
неповнотою розслідування, яка не може бути усунута в судовому засіданні,
фактичним не встановленням мотиву злочину, справу належить направити прокурору
для проведення додаткового розслідування.

5

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції
помічника прокурора Жовтневого району Миколаївської області і потерпілої ОСОБА_2.
задовольнити частково.

Вирок Жовтневого
районного суду Миколаївської області від 06 лютого 2007 року відносно
ОСОБА_1 скасувати.

Справу направити
прокурору Жовтневого району
Миколаївської області для проведення додаткового розслідування.