АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія-ч.2ст.286КК-Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

його захисника ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 у інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і ОСОБА_11 та старшого прокурора прокуратури м. Кременчука на вирок Автозаводського районного суду м.Кременчука від 6 квітня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чорнобиль Київської області, українця, громадянина України, освіта середня, не судимого, одруженого, на утриманні має дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, проживаючому : АДРЕСА_1 ,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування морально шкоди задоволено частково і стягнуто 100 000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково та стягнуто 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково та стягнуто моральну шкоду в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. Позов у частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 22 485 грн. 38 коп. залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи в сумі 2460 грн., судової авто-технічної експертизи №784 від 15.10.2014 року в сумі 1968 грн., додаткової судової авто-технічної експертизи №196 від 10.03.2015 року в сумі 1968 грн., а всього на загальну суму 6396 грн.

Вирішено питання із речовими доказами.

Не погоджуючись із судовим рішенням захисник ОСОБА_8 у інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляцію у якій не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини, кваліфікацію дій його підзахисного просить змінити вирок суду та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням. Він вважає, що судом належним чином не враховано його доводи про порушення вимог правил дорожнього руху і велосипедистом ОСОБА_13 , оскільки той змінював напрямок свого руху, що потягло наїзд на нього автомобілем. Його доводи у цій частині залишилися не перевіреними, шляхом допиту експертів і не взяті до уваги судом першої інстанції.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і ОСОБА_11 в своїх апеляціях, не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій винного та доведеність вини, ставлять питання про скасування вироку суду першої інстанції з підстав м`якості призначеного покарання винному та просять ухвалити новий вирок, яким призначити винному максимальне покарання у виді позбавлення волі так і додаткове покарання - позбавлення права керування транспортними засобами та збільшення суми на відшкодування шкоди, уточнити дату смерті потерпілого, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_10 просить його цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити повністю, оскільки відповідач у суді визнав його, а тому суд безпідставно його не розглянув, незаконно пославшись на незалучення у суді представника страхової компанії НСК «Оранта». Вважає за необхідне, щоб апеляційний суд виніс рішення про відшкодування йому витрат на правовому допомогу, хоча такої суми той не зазначив у своїй апеляції.

Крім цього, потерпілі вказують, що суд неповністю задовольнив їх позов про відшкодування моральної шкоди, просять його задовольнити у повному обсязі, збільшивши до 100 000 грн., кожному. У підтвердження своїх доводів вони вказують, що особа не розкаялася у вчиненому, шкоду не відшкодувала.

Аналогічні доводи про скасування вироку суду та ухвалення нового з підстав зазначених у апеляції потерпілих вказує і у своїй апеляції прокурор, який приймав участь у справі і просить призначити винному 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.

Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 20.06.2014 року о 14 годині 45 хвилин, керуючи автомобілем марки «Ореl» рухався по вул. Ернеста Тельмана у м. Кременчук. У попутному йому напрямку попереду вздовж правого краю цієї проїзної частини рухався велосипедист ОСОБА_13 . Наздоганяючи останнього, в межах однієї смуги руху водій ОСОБА_7 під час випередження велосипедиста, порушив вимоги п. 13.1 та п. 13.3 «Правил дорожнього руху України», де вказано, що водій повинен дотримувати безпечного інтервалу під час об`їзду перешкоди, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, той не дотримався безпечного інтервалу та допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля на передню ліву частину велосипеда.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_13 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 415 від 02.08.2014 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: крововиливи в речовину головного мозку ; перелом кісток склепіння та основи черепа зліва; множинні переломи ребер зліва та інші тілесні ушкодження, які у своїй сукупності за ступенем тяжкості відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_13 настала внаслідок тупої травми голови з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку.

Згідно з висновком судової авто-технічної експертизи № 784 від 15.10,2014 року у даній дорожній ситуації водій автомобіля ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_13 .

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 про підтримання апеляції і звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, виступи потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і ОСОБА_11 про ухвалення нового вироку з підстав вказаних у їх апеляції, прокурора про призначення більш суворого покарання та скасування вирішення цивільного позову з направленням справи на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , прокурора слід задовольнити частково у частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, інші апеляції учасників судового провадження залишити без задоволення, а вирок суду змінити з таких мотивів.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Цих вимог судом повністю не дотримано.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчинені злочину, за який він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, які ніким з учасників судового розгляду фактично не оспорюються.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України є правильною, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом та спричинив смерть потерпілого. Апеляційні скарги з цього приводу не подавались. Докази в обґрунтування вини суд визнав належними, допустимими та достатніми для визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката на те, що винним у ДТП слід вважати і велосипедиста ОСОБА_13 , який не попередив сигналом про свій маневр,- поворот наліво, чим допустив зіткнення із автомобілем під кернуванням обвинуваченого, спростовано показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та даними викладеними у висновках транспортно-трасологічної експертизи №601 від 15.08.2014 року та авто-технічної експертизи №784 від 15.10.2014 року, де експертом визнано технічно неспроможними такі свідчення ОСОБА_7 .

Із протоколів огляду транспортного засобу і велосипеда вбачається фіксування пошкоджень на правій передній частині, правого дзеркала заднього виду автомобіля від наїзду на велосипедиста та зафіксоване прямолінійне положення коліс велосипеда.

За висновком судово-медичної експертизи у загиблого ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: крововиливи в речовину головного мозку, перелом кісток склепіння та основи черепа зліва; множинні переломи ребер; вогнищеві крововиливи під плевру лівої легені; крововилив на передній стінці навколо серцевої сумки, крововилив в брижу товстого кишківника в ділянці селезіночного кута, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх отримання. Смерть ОСОБА_13 настала внаслідок тупої травми голови з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку

Згідно із висновком судової транспортно-трасологічної експертизи №601 від 15.08.2014 року при дослідженні механічних пошкоджень у момент первинного контактування велосипеда своєю передньою лівою частиною був звернений до передньої правої та правої передньої частини автомобіля. Враховуючи наявні слідові дані зафіксовані в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схемі, фототаблиці до протоколу, місце наїзду могло бути на перехресті продовження ліній сліду гальмування правого колеса автомобіля із продовженням сліду ковзання велосипеда та з урахуванням відстані від правого краю до траєкторії руху велосипедиста, тобто в межах проїзної частини.

Доводи захисту про те, що водій не мав технічної можливості уникнути наїзду спростовується висновком судової авто-технічної експертизи №784 від 15.10.2014 року, відповідно до якого у даній дорожній обстановці ОСОБА_7 мав таку технічну можливість, якби виконав вимоги п.13.1, п.13.3 "Правил дорожнього руху України", останні з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з пригодою. В даній дорожній обстановці технічна можливість уникнути пригоди з боку велосипедиста ОСОБА_13 не визначалася односторонніми діями. За даних дорожніх обставин в діях велосипедиста ОСОБА_13 відсутні будь-які невідповідності вимогам "Правил дорожнього руху України", які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з пригодою. Досліджені в ході проведення слідчого експерименту показання свідка ОСОБА_14 , у частині розташування місця наїзду, автомобіля та велосипеда на стадії зближення перед ДТП є технічно спроможними.

Колегія суддів вважає, що доводи захисту про необхідність врахування пояснень свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про те, що велосипедист виконував маневр - поворот ліворуч перед автомобілем, правильно суд першої інстанції не взяв до уваги, оскільки вони є не спроможними і спростовуються наведеними доказами здобутими у законному порядку, які свідчать про вину у вчинені ДТП саме водія ОСОБА_7 , який мав технічну можливість уникнути наїзду на ОСОБА_13 шляхом виконання п.13.1,п.13.3 "Правил дорожнього руху України", а в діях велосипедиста ОСОБА_13 відсутні будь-які невідповідності вимогам "Правил дорожнього руху України", які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з пригодою.

Отже, зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для ухвалення нового вироку з призначенням більш суворого покарання про що просять прокурор та потерпілі, оскільки відповідно до ст.65 КК України таке покарання є достатнім та необхідним для виправлення особи, яке відповідає санкції вказаного закону.

Суд, призначаючи покарання, врахував як пом`якшуючі так і обтяжуючі обставини, а також те, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому, не вжив заходів до відшкодування завданої матеріальної шкоди, заперечував очевидні факти своєї причетності до порушення правил дорожнього руху, намагався перекласти вину за ДТП на потерпілого, який згідно висновку авто-технічної експертизи не допустив таких порушень, враховано і сімейний стан обвинуваченого, його позитивну характеристику, знаходження на утриманні малолітньої дитини і дружини інваліда, батьків, які є потерпілими від наслідків аварії на ЧАЕС, сам обвинувачений є також потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС.

Разом із тим, як убачається з вироку, місцевий суд, розглядаючи справу вирішив цивільний позов потерпілих без належного урахування норм цивільного законодавства, що потягло за собою постановлення судового рішення з істотним порушенням вимог ст.ст. 94, 370, КПК України.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами цього кодексу. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 33 ЦПК України передбачено, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно пункту 16 роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», статтею 21 Закону № 1961-IV від 01 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Зі змісту ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Як убачається із вироку при вирішенні цивільного позову, який виник із відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд, без з`ясування обставин, чи була застрахована цивільно-правова відповідальність обвинуваченого за договором, постановив рішення про стягнення коштів із засудженого, чим погіршив його становище.

Незалучення судом першої інстанції співвідповідача позбавляє можливості суд апеляційної інстанції виправити помилку місцевого суду, постановити власне рішення.

Що стосується вирішення питання судом відшкодування завданої матеріальної шкоди ОСОБА_10 на суму 22485 грн. 38 коп,, то колегія суддів вважає, що і тут був порушений порядок його вирішення, як це передбачено у ст.129 КПК України, а саме ухвалюючи обвинувальний вирок у залежності від доведеності підстав і розміру позову він задовольняється повністю або частково чи суд відмовляє в ньому. Суд відмовляючи у задоволенні позову порушив закон не вирішивши таке питання.

Наведене свідчить, що суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування вироку у цій частині відповідно до вимог п.3 ст. 409 КПК України та призначення нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Під час нового розгляду суду необхідно розглянути справу відповідно до вимог закону, урахувати вищенаведене, ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Крім цього, підлягає уточненню дата настання смерті ОСОБА_13 , оскільки посилання суду у мотивувальній частині на дату 20.06.2014 року не відповідає дійсності, відповідно до свідоцтва про смерть вона настала ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст.405,407,409 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і ОСОБА_11 і старшого прокурора прокуратури м. Кременчука задовольнити частково, а захисника ОСОБА_8 у інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Автозаводського районного суду м.Кременчука від 6 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України у частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, уточнити у мотивувальній частині вироку дату смерті потерпілого ОСОБА_13 , що вона настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , у іншій частині цей вирок суду щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3