Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_13,
суддів ОСОБА_14, ОСОБА_15,
при секретарі за участю прокурора ОСОБА_16, ОСОБА_17
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 18 червня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0001626, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня

2014 року щодо

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця

м. Городища Черкаської області, жителя АДРЕСА_2, такого, що відповідно до ст. 89 КК України судимостей не має.

За вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу

від 10 листопада 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 296 КК України із застосуванням ст. 69 цього ж Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року зазначений вирок районного суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано та призначено останньому покарання за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а також виключено з мотивувальної частини вироку посилання на ОСОБА_7 як на особу, з якою ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, замінивши його вказівкою на те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення разом з особою, матеріали, щодо якої виділено в окреме провадження.

У решті вирок районного суду залишено без зміни.

Згідно із судовими рішеннями ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 22 березня 2014 року приблизно о 20.30 год. разом з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, та невстановленими досудовим слідством особами, які мали при собі заздалегідь заготовлені для заподіяння тілесних ушкоджень невстановлені слідством предмети схожі на дерев'яні палиці та пістолет, з хуліганських мотивів, діючи з особливою зухвалістю та явною неповагою до суспільства, без дозволу власників зайшли до квартири АДРЕСА_1, де ОСОБА_6 з особливою зухвалістю, кулаками та ногами не менше чотирьох разів ударив ОСОБА_8 по голові та спині, тривалий час не припиняючи своїх хуліганських дій, ігноруючи вимоги інших осіб. У цей час невстановлені слідством особи та особа, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження, вчиняли хуліганські дії за допомогою заздалегідь заготовлених предметів.

У результаті спільних дій ОСОБА_6, особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, та невстановлених слідством осіб

ОСОБА_8 було завдано легких тілесних ушкоджень, а ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 - моральної шкоди.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуваний вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд провадження в суді апеляційної інстанції, стверджуючи про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі, наполягаючи на наявності в матеріалах провадження підстав для застосування щодо нього положень статей 69 та 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка вважала оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні касаційної скарги слід відмовити.

Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому доведеності винуватості у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 296 КК України засуджений не оспорює.

Доводи ж засудженого ОСОБА_6 про невідповідність призначеного йому покарання його особі й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення унаслідок суворості через незастосування до нього положень статей 69 та 75 КК України є безпідставними.

Так, мотивуючи своє рішення щодо справедливого виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6, суд урахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, відсутність обставин, які б обтяжували його покарання, а також обставини, що його пом'якшують. Зокрема, суд взяв до уваги, що ОСОБА_6 відповідно до ст. 89 КК України судимостей не має, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в ОКЗ «Психоневрологічний диспансер м. Кривого Рогу» не перебуває.

Обставинами, що пом'якшують покарання ОСОБА_6, суд визнав визнання ним своєї вини у скоєному, щире каяття, добросовісну поведінку винного під час досудового слідства та судового розгляду, а також те, що винний має на утриманні малолітню дитину, яка хворіє.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, дійшовши висновку, що наведені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого протиправного діяння, призначив ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої ч. 4 ст. 296 КК України, у виді позбавлення волі, застосувавши положення ст. 69 цього Кодексу.

Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_6 покарання, а також обґрунтованість рішення про застосування ст. 69 КК України, взяв до уваги конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, те, що винний не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності і через короткий проміжок часу після закінчення іспитового строку вчинив нове протиправне діяння,

на підставі чого суд дійшов висновку про стійку направленість ОСОБА_6 на вчинення протиправних дій.

Крім того, апеляційний суд звернув увагу і на думку потерпілих, які просили обрати ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк

5 років.

На підставі наведених обставин у їх сукупності суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування при призначенні покарання положень ст. 69 КК України чи для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 зазначеного Кодексу і призначив останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, тобто наближене до мінімального за своїм видом і розміром санкції відповідної частини статті, за вчинення якого ОСОБА_6 засуджено.

З огляду на зазначені дані, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини та спосіб вчинення протиправного діяння, його наслідки, поведінки винного протягом досудового розслідування та судового розгляду колегія суддів вважає призначене ОСОБА_6 покарання у зазначеному виді й розмірі справедливим та таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України щодо мети покарання.

При цьому підстав вважати покарання, призначене засудженому, несправедливим унаслідок суворості, підстав для його пом'якшення чи застосування положень ст. 75 зазначеного Кодексу та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, на чому наполягає ОСОБА_6, колегія суддів не вбачає, навіть з урахуванням доводів засудженого, наведених у його касаційній скарзі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни,

а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_13 _______________ ОСОБА_14_________________ ОСОБА_15