Справа № 348/2704/13-к
Провадження № 11-кп/779/146/2015
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Надвірнянського районного суду від 02 лютого 2015 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ст.ст.185, ч.2, 185 ч.3 КК України,-

в с т а н о в и л а :
вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, працюючого на тимчасових заробітках, судимого вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 15.10.2013 року за ст.15 ч.2, ст.185ч.3КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; вироком Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20.06.2014 року за ст.185 ч.3 КК України, на підставі ст.71 КК України на 3 роки 1 міс. позбавлення волі, громадянина України, засуджено,-

за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі,

за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточне покарання обвинуваченому визначено три роки шість місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та призначеного покарання за вироком Яремчанського міського суду від 20.06.2014 року, остаточно визначено покарання ОСОБА_8 у виді чотирьох років позбавлення волі.

Зараховано у дане покарання відбуте покарання за вироком Яремчанського міського суду від 20.06.2014 року.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 16.06.2014 року, тобто із часу затримання згідно ухвали Яремчанського міського суду.

До набрання вироком законної сили, залишено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно, а також поєднане із проникненням в інше приміщення, за таких обставин.

В ніч з 19.07.2013 року обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в с. Білі Ослави, діючи умисно та повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, таємно викрав з території господарства ОСОБА_9 в АДРЕСА_2 , свійського коня червоного кольору, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на загальну суму 8000 грн.

Після вчинення злочину ОСОБА_8 з місця події зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачений ОСОБА_8 в ніч з 23.07.2013 р. на 24.07.2013 р., перебуваючи на території господарства ОСОБА_10 , що в АДРЕСА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, повторно, з корисливих мотивів, шляхом проникнення у приміщення сараю через закриті вхідні двері таємно викрав свійське порося, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 400 грн.

Після вчинення злочину ОСОБА_8 з місця події зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просять скасувати вирок суду першої інстанції та постановити виправдувальний вирок. Вважають, що судом першої інстанції порушено кримінальний та кримінальний процесуальний закон, що судом не наведено жодного доказу, яким би було підтверджено вину обвинуваченого, а також суд необґрунтовано віддав перевагу показанням потерпілого ОСОБА_9 , який сказав, що повідомив правоохоронні органи про зникнення коня, через тривалий час. Крім того, на думку апелянтів, суд, при призначенні покарання, не взяв до уваги ряд обставин, які пом`якшують покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважають вирок незаконним і просили його скасувати та постановити виправдувальний вирок, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, ґрунтується на належно зібраних і досліджених достовірних доказах.

Як вбачається із матеріалів провадження, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений не заперечив, що він заволодів чужим майном: конем та поросям у таємний спосіб, тобто у відсутності власників в нічну пору доби, чітко усвідомлюючи, що це чуже майно, продав його та отримав кошти, тобто обернув його на свою користь, а також проник у відсутності власника всередину іншого приміщення, шляхом відкриття дверей, де вилучив з відокремленої загороди чуже майно порося і реально ним розпорядився на власний розсуд.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненому, його винуватість в інкримінованих злочинах повністю доведена сукупністю зібраних, перевірених та досліджених доказів.

Зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_9 про те, що в ніч з 19.07.2013 р. на 20.07.2013р. у нього із загородженого пасовиська пропав кінь, а також свідків ОСОБА_11 й ОСОБА_12 про те, що саме у ОСОБА_8 на початку серпня придбали коня, який стверджував, що кінь є його власністю. Однак як зясувалося пізніше куплений кінь належав ОСОБА_9 , тому і повернули коня потерпілому. Потерпілої ОСОБА_10 про те, що вночі з 23.07.2013 р. на 24.07.2013р.у неї з приміщення сараю пропало порося, і про викрадення якого у розмові з нею не заперечував і сам ОСОБА_8 .

Крім того, його вина доводиться даними протоколу прийняття заяви від 02.08.2013 року (т.2, а.с.15), згідно якого було прийнято заяву ОСОБА_13 про те, що в ніч з 19.07.2013 р. на 20.07.2013р. в АДРЕСА_2 , з його господарства невідома особа таємно викрала коня червоного кольору віком до 8 років.

Суд обґрунтовано взяв до уваги показання потерпілих та свідків, які є послідовними, несуперечливими і об`єктивно підтверджуються іншими доказами по справі.

Покликання в апеляції про те, що обвинувачений не знав і не міг знати, що кінь, який знаходився в нічний час без догляду на полі належить саме потерпілому, що він не викрадав порося, а просто випустив його відкривши заслін в сараї, а також про відсутність у нього мотиву на вчинення інкримінованих йому злочинів та наявність мотиву щодо вчинення діянь передбачених ст.194КК України, є не що іншим, як його спосіб захисту і не може свідчити про відсутність вчинення злочинів, оскільки вони обєктивно спростовуються матеріалами провадження.

Інші доводи в апеляції обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника колегія суддів вважає надуманими, необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження і не можуть бути підставою для скасування вироку та постановлення виправдувального вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується задовільно. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Обставинами, що пом`якшують покарання судом визнано відшкодування шкоди потерпілим та перебування на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини.

Також суд врахував думку потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які просили покарати обвинуваченого згідно закону.

Тобто суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та, з врахуванням наведеного, призначив йому мінімальне покарання передбачене санкцією ч.3 ст.185КК України.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення як необґрунтовану. Доводи апеляційної скарги повністю спростовуються висновками суду першої інстанції, і обґрунтовані належними доказами, яким дана належна правова оцінка, тому підстав для виправдання обвинуваченого не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити - без задоволення, а вирок Надвірнянського районного суду від 02 лютого 2015 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4