АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5394/14-к Номер провадження 11-кп/786/181/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія-ч.1ст.121 КК-Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5 :
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого
адвоката ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляцією захисника адвоката ОСОБА_8 у інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука від 15 грудня 2014р.

Цим вироком:

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , гр. України, пенсіонер, згідно ст. 89 КК України не судимий,-

засуджений за частиною 1 статті 121 КК України на 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбуття кримінального покарання в порядку ст. 75 КК України з випробувальним строком на 2 роки з покладенням відповідних обов`язків.

Він визнаний винним у тому, що 27 липня о 17 год. біля будинку № 72 по вул.Мічуріна у м. Кременчуці під час сварки із ОСОБА_10 здійснив один постріл з пристрою для відстрілювання металевих кульок в область живота останнього, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого сліпого кульового поранення черева, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Стягнуто із засудженого на користь потерпілого 25 000 грн. в виді компенсації за заподіяну йому моральну шкоду.

В апеляції адвокат у інтересах обвинуваченого ставить питання про скасування вироку суду та закриття провадження за відсутності ознак складу злочину у діях його підзахисного. На його думку суд безпідставно взяв до уваги показання потерпілого про обставини спричинення пострілу, прямий умисел на спричинення саме таких тілесних ушкоджень є сумнівний. ОСОБА_9 в даній конкретній обстановці діяв в межах необхідної оборони, не допустивши її перевищення, що виключає його кримінальну відповідальність. Удари, що наносились ОСОБА_10 металічною трубою його підзахисному змусили останнього захищатися шляхом здійснення такого пострілу.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на підтримання апеляції про скасування вироку суду та закриття провадження за відсутності складу злочину у діях останнього, представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 і прокурора про законність прийнятого судового рішення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція до задоволення не підлягає з таких мотивів.

Сформульовані у вироку висновки про винність засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну та об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів судового провадження встановлено, що відповідно до вимог ст.22 КПК України суд на основі змагальності і рівності сторін з дотриманням прав учасників судового провадження у встановленому порядку дослідження наданих доказів правильно встановив об`єктивну істину.

ОСОБА_11 незважаючи на невизнання своєї вини, впродовж як досудового так і в судовому засіданні не спростував доказів того, що саме він заподіяв потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, шляхом здійснення пострілу.

Мотивуючи висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні злочину, суд обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_10 , які були послідовними, детальними, узгоджувалися між собою та об`єктивно підтверджувалися іншими даними.

Не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого та його адвоката про те, що ОСОБА_9 перебував у стадії необхідної оборони та вимушений був стріляти з метою самозахисту, оскільки така версія суперечать наявним доказам у справі та є надуманою.

Так, потерпілий ОСОБА_10 підтвердив, що біля під`їзду їх будинку він зустрів обвинуваченого і у них знову виникла сварка у ході якої ОСОБА_9 став погрожувати застосуванням розкладного ножа. З метою з`ясування подальших стосунків він з метою захисту пішов додому і взяв металеву трубу та повернувся до обвинуваченого. ОСОБА_9 , побачивши ОСОБА_10 , став діставати із своєї сумки саморобний пістолет, який він заздалегідь приготував, а ОСОБА_10 з метою попередження застосування вогнепальної зброї щодо нього намагався вибити його із рук обвинуваченого та завдав декілька ударів по руці, а у відповідь отримав декілька пострілів по тілу. Згодом відчув біль та помітив рану у області черева і викликав медичну допомогу.

За висновком судово-медичної експертизи № 951 від 1 вересня 2014 року у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого сліпого кульового поранення черева з пошкодженням шлунку, яке могло утворитися внаслідок ударно пробивної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, якому було надано високу кінетичну енергію (швидкість) внаслідок пострілу із пристрою для відстрілювання металевих кульок та за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Показання потерпілого про саме такий механізм отримання ним тілесних ушкоджень від пострілу узгоджується із викладеними даними у дослідженому протоколі слідчого експерименту від 23 вересня 2014 року, де зазначено указаний спосіб та механізм нанесення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень, що узгоджується із висновком судово-медичної експертизи № 1120 від 25 вересня 2014 року, відповідно до якого покази потерпілого ОСОБА_10 , відповідають об`єктивним судово-медичним даним, отриманим при судово-медичній експертизі останнього.

Твердження захисника та обвинуваченого в апеляції та у своїх виступах у апеляційному суді про те, що підзахисний знаходився у стані необхідної оброни і мав право саме на такий захист від небезпечного посягання, суперечить встановленим у справі даним і суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність у діях обвинуваченого необхідної оборони, оскільки на думку колегії суддів такого посягання у діях потерпілого не було.

Посилання захисту на те, що ОСОБА_10 спершу напав і застосував металеву трубу, а тому обвинувачений змушений був стріляти, не відповідає дійсності, тому що перебування у руках обвинуваченого саморобного пістолета, а у потерпілого металевої труби само по собі не створює права у обвинуваченого на самозахист, оскільки не було суспільно-небезпечного нападу з боку потерпілого. Із пояснень самого обвинуваченого вбачається, що той після сварки із потерпілим зайшов до свого помешкання та узяв пістолет і поклав його до сумки та повернувся до під`їзду, тобто він підготувався до можливого застосування зброї, а коли з під`їзду вийшов потерпілий з трубою у руках між ними виникла сварка у ході якої він вистрілив у ОСОБА_10 .

Доводи захисту про перебування обвинуваченого у стадії необхідної оборони суперечить ч.1ст.36 КК України, де поняття визначення необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для такого поняття необхідної оборони є правомірність захисту та протиправність посягання.

Дії по зупиненню суспільно небезпечного посягання вважаються правомірними, якщо вони зумовлені потребою негайного відвернення чи припинення посягання.

Твердження обвинуваченого про те, що поведінку потерпілого він сприйняв як реальну загрозу своєму життю, на підтвердження чого сторона захисту посилається на висновок судово-медичної експертизи № 798 від 23 липня 2014 року про наявність у ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, на думку колегії суддів суд правильно не взяв до уваги, оскільки такий висновок, лише підтверджує факт отримання обвинуваченим тілесних ушкоджень і ніяк не свідчить про неправомірну поведінку потерпілого, оскільки покази останнього в частині нанесення обвинуваченому ударів палкою по руці з метою вибити револьвер, узгоджуються з наведеними вище та дослідженими судом доказами.

Оцінивши зазначені докази в їх сукупності, приймаючи до уваги знаряддя та спосіб вчинення злочину, характер та локалізацію вогнепального поранення, поведінку ОСОБА_9 після вчиненого, який знищив знаряддя злочину, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зробив висновок, що ОСОБА_9 умисно заподіяв такі тілесні ушкодження потерпілому, а тому кваліфікацію дій обвинуваченого за частиною 1 статті 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, є правильною.

За таких обставин суд першої інстанції правильно зробив висновок про відсутність у діях потерпілого ОСОБА_10 суспільно небезпечного посягання на життя обвинуваченого, яке б виправдало заподіяння потерпілому обвинуваченим ОСОБА_9 тяжкої шкоди здоров`ю.

Таким чином колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування вироку і задоволення апеляції, оскільки вирок суду відповідно до вказаного, є законним та обґрунтованим.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 403,407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляцію захисника адвоката ОСОБА_8 у інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Крюківського районного суду м. Кременчука від 15 грудня 2014р. щодо ОСОБА_9 за ч.1ст.121 КК України без зміни.

Касаційна скарга на дане судове рішення учасниками судового провадження може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення до ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ.

С У Д Д І :

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2