Верховний Суд України на спільному
засіданні Судової палати у кримінальних справах і Військової судової колегії
Голови Верховного Суду України Пилипчука
заступника Генерального
прокурора України Кудрявцева
засудженого ОСОБА_1,
потерпілого ОСОБА_2,
представника потерпілого ОСОБА_3
у м. Києві 11 квітня 2008 року
кримінальну справу за клопотаннями засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_4,
внесеними за поданням п'яти суддів Верховного Суду України, про перегляд у
порядку виключного провадження судових рішень щодо ОСОБА_1
Вироком
Бориспільського
міськрайонного суду
Київської області від 7 березня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до
обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено
від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Відповідно
до ст. 76 КК України ОСОБА_1 зобов'язано не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи,
періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 травня 2007 року цей вирок залишено
без зміни.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних
справах Верховного Суду України від 20 вересня 2007 року у задоволенні
касаційних скарг засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_1 - селищного голову с. Щасливе
Бориспільського району Київської області визнано винним в тому, що він 4 квітня
2005 року за місцем проживання ОСОБА_2 на
подвір'ї будинку АДРЕСА_1 на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно
завдав останньому декілька ударів руками в область голови, грудної клітини та
один удар ногою по нозі, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження з
короткочасним розладом здоров'я.

У клопотаннях, поданих в порядку ст. 4009
КПК України, засуджений ОСОБА_1 та захисник ОСОБА_4 порушують питання про
скасування постановлених щодо ОСОБА_1 судових рішень та закриття кримінальної
справи у зв'язку із істотними порушеннями під час провадження у справі вимог
кримінально-процесуального закону.

На розгляд спільного засідання клопотання
внесені поданням, підписаним п'ятьма суддями Верховного Суду України.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду
України Жука В.Г., пояснення засудженого ОСОБА_1, який підтримав доводи
клопотань, потерпілого ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_3, які заперечували
проти задоволення клопотань, заступника Генерального прокурора України
Кудрявцева В.В., який вважав, що підстав для задоволення клопотань немає, судді
Судової палати у кримінальних справах і Військової
судової колегії Верховного Суду України вважають, що
клопотання не підлягають задоволенню з таких підстав.

У клопотаннях засудженого
ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_4. ставиться питання про перегляд
судових рішень у порядку виключного провадження з підстав, передбачених п. 2 ч.
1 ст. 4004 КПК України. Відповідно до цієї норми такими підставами є
неправильне застосування кримінального закону або істотне порушення вимог
кримінально-процесуального закону, які істотно вплинули на правильність
судового рішення. Інші підстави для перегляду судових рішень у зазначеному
порядку, зокрема, такі як однобічність або неповнота судового слідства,
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, чинним
кримінально-процесуальним законодавством не передбачені.

Проте викладені у клопотаннях висновки про неправильне
застосування судом кримінального закону в значній мірі ґрунтуються саме на
доводах про однобічність і неповноту судового слідства, а також про
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, авторами
клопотань вказується, що суд першої інстанції не дослідив або не взяв до уваги
окремі докази, не з'ясував причин протиріч у показаннях деяких свідків,
однобічно з'ясував обставини справи, пропонується дати окремим доказам іншу
оцінку, ніж та, яку дали суди першої і апеляційної інстанцій. З огляду на
вимоги п. 2 ч. 1 ст. 4004 КПК України спільне засідання не вправі
перевіряти зазначені доводи осіб, які заявили клопотання.

Викладені у клопотаннях доводи про те, що при порушенні
кримінальної справи та її судовому розгляді були допущені такі істотні
порушення вимог кримінально-процесуального закону, які істотно вплинули на
правильність судових рішень, не ґрунтуються на законі і матеріалах справи.

Зокрема, у клопотаннях зазначається, що суд
порушив кримінальну справу щодо ОСОБА_1 всупереч висновкам, викладеним у
постанові помічника Бориспільського міжрайонного прокурора від 14 квітня 2005
р., якою було відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_1

Як убачається з матеріалів справи, помічник
Бориспільського міжрайонного прокурора в ході перевірки дійшов висновку, що
конфлікт між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виник на ґрунті особистих
неприязних відносин, в неробочий час, тобто коли ОСОБА_1 не виконував функцій
селищного голови. З огляду на це помічник прокурора своєю постановою від 14
квітня 2005 р. відмовив у порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_1 за ст. 365
КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України за відсутністю в його діях складу цього злочину.

Таким чином помічник прокурора у своїй
постанові дійшов висновку не про відсутність в діях ОСОБА_1 складу будь якого
злочину, а злочину, передбаченого ст. 365 КК України. Жодних висновків стосовно відсутності в діях ОСОБА_1 складу
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у постанові немає.

Питання про притягнення особи до кримінальної
відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України вирішується в порядку та з
особливостями, передбаченими статтями 27, 98 і 251 КПК України. Зокрема,
встановлено, що дізнання і досудове слідство в цих справах не провадяться,
скарга потерпілого з проханням порушити кримінальну справу подається
безпосередньо до суду, рішення про порушення такої кримінальної справи за
наявності до того підстав приймає суддя.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 КПК України така кримінальна справа, якщо вона має
особливе громадське значення, а також коли потерпілий не може самостійно
захистити свої законні інтереси, може бути порушена і прокурором. Проте
визнати, що така справа має особливе громадське значення вправі лише прокурор.
У даній справі прокурор такого значення їй не надав. У зв'язку з цим суддя Бориспільського міськрайонного суду
Київської області, одержавши скаргу потерпілого, мав діяти згідно з приписами ч. 3 ст. 98
і ст. 251 КПК України, що він і зробив, порушивши своєю постановою від 24 січня 2007 року кримінальну справу
щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 125 КК України.

Безпідставними також є посилання в
клопотаннях на те, що дану кримінальну справу щодо ОСОБА_1, як селищного
голови, вправі був порушити лише Генеральний прокурор України, його заступник,
прокурор Автономної Республіки Крим, області, міст Києва або Севастополя.

Дійсно, згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України
«Про статус депутатів місцевих рад» від 11 липня 2002 р. в редакції від 4
квітня 2006 р. з огляду на положення ч. 5 ст. 12 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 р. кримінальну справу щодо
селищного голови може порушити Генеральний прокурора України, його заступник,
прокурор Автономної Республіки Крим, області, міст Києва або Севастополя в
межах його повноважень.

Проте, визначений у цих нормативних
актах особливий порядок порушення кримінальної справи щодо депутата місцевої
ради, сільського, селищного, міського голови має цільове призначення -
забезпечення безперешкодного та ефективного виконання відповідною особою
представницьких публічно-владних функцій місцевого самоврядування, він є однією
із основних гарантій їх діяльності по виконанню посадових обов'язків. З цього
випливає, що цей порядок розповсюджується виключно на справи публічного
обвинувачення.

В той же час цей порядок не розповсюджується
і не може розповсюджуватися на випадки, коли питання про притягнення до
кримінальної відповідальності депутата місцевої ради, сільського, селищного,
міського голови у вчиненні злочину приватного обвинувачення (ч. 1 ст. 27 КПК
України) порушує не держава, а потерпілий від відповідного злочину.
Кримінально-процесуальний закон (ч. 3 ст. 98 КПК України), крім згадуваних винятків (ч. 3 ст. 27 КПК
України) визначає, що лише суддя має повноваження на порушення кримінальної
справи про злочини, передбачені ч.1 ст. 27 КПК України.

Таким чином, порушивши
кримінальну справу щодо ОСОБА_1, суддя діяв в межах
повноважень, наданих йому законом.

Викладені у клопотаннях доводи про те, що
ОСОБА_1 і його захисника не було ознайомлено з матеріалами справи і їм не було
надано можливості виступити в судових дебатах, а підсудному - звернутися до
суду з останнім словом, спростовуються матеріалами справи - в судовому
засіданні двічі була оголошена перерва тривалістю по 20 хвилин кожна для
ознайомлення зі справою (на той час вона складалася із 68 аркушів) та
підготовки для виступів (а.с. 121-122). Підсудному та його захиснику була
надана реальна можливість виступити у дебатах, а підсудному - і для звернення з останнім словом, але вони
цими можливостями не скористалися (а.с. 122).

Керуючись статтями 4004 і 40010
КПК України, Верховний Суд України

у х в а л и в:

клопотання засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_4. про
скасування вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 7
березня 2007 року, ухвали апеляційного
суду Київської області від 23 травня 2007 року та ухвали колегії суддів Судової
палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 20 вересня 2007 року
щодо ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Головуючий П.П.
Пилипчук

Суддя-доповідач В.Г.
Жук