УХВАЛА

Іменем
України

12 лютого 2008 року. м. Житомир

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого - судді Фоміна Ю.В. суддів Ткача С.О. та Заліщука М.С. з участю:

прокурора Руденка І.І, потерпілих
ОСОБА_1. і ОСОБА_2. засудженого ОСОБА_3. розглянула у відкритому
судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_3. на
вирок Бердичівського
міськрайонного суду від 07 грудня 2007 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця міста Козятин Вінницької області, мешканця
міста Бердичева Житомирської області, українця, громадянина України, з
середньою освітою, на час вчинення злочину не працюючого, не жонатого,
відповідно до ст. 89 КК України не судимого, засудженого за ст. 296 ч. 2 КК
України на 2 роки позбавлення волі.

Суд визнав
ОСОБА_3. винним і засудив за те, що він 15 жовтня
2007 року на початку 21 години у складі злочинної групи, в стані алкогольного
сп'яніння, біля перехрестя вулиць Молодогвардійська-Войкова в місті Бердичеві
здійснили хуліганство. У присутності громадян, безпричинно, умисно, грубо
порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що
супроводжувалось особливою зухвалістю -нанесенням ОСОБА_3. одного удару ногою
та семи ударів кулаком в обличчя ОСОБА_1., спричиненням потерпілому тілесного
ушкодження середньої тяжкості у вигляді: перелому нижньої щелепи, крововиливу у
правій навколоочній ділянці, крововиливу на правій гілці нижньої щелепи.

В апеляції засуджений ОСОБА_3.
просить вирок суду змінити, призначить покарання не пов'язане з позбавленням волі.
Просить врахувати, що він вину визнав, щиро
кається, раніше не судимий, працював до взяття під

Справа №
11 - 174 Головуючий
у 1 інстанції суддя Зайцев
А.В.

Категорія: 296 ч. 2 КК Доповідач
у 2 інстанції суддя Ткач C.O.

2

варту, жонатий,
має на утриманні дитину.

Заслухавши
доповідача, засудженого ОСОБА_3., міркування прокурора і потерпілих про
законність вироку суду, перевіривши матеріали кримінальної справи в межах
апеляції, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляція
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду
щодо доведеності винності ОСОБА_3. у вчиненні хуліганства у складі групи осіб з
умисним заподіянням потерпілому ОСОБА_1. середньої тяжкості тілесного
ушкодження є обґрунтований, правильний, відповідає фактичним обставинам справи,
не оскаржується в апеляції засудженим та будь - ким із можливих апелянтів.

Суд першої
інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_3. за ч. 2 ст. 296 КК України, а
покарання винному призначив з дотриманням вимог ст. 65 КК України.

Враховано
тяжкість вчиненого злочину, особу засудженого, його характеристики. Суд також
послався як на обставину, що характеризує засудженого, факт притягнення його
раніше до кримінальної відповідальності, а також врахував сімейний стан,
наявність на утриманні дитини та мотивував призначення ОСОБА_3. покарання у
виді позбавлення волі.

ОСОБА_3.
характеризується задовільно, злочин вчинив у стані алкогольного сп'яніння, завдані
злочином збитки не відшкодував, на час вчинення злочину не працював.

При призначенні
покарання суд не встановив у діях засудженого щирого каяття. Таке рішення суду
є вірним. Тому, що відповідно до ст. 66 КК України, щире каяття припускає
критичну оцінку своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності
нести кримінальну відповідальність. Такі ознаки у діях засудженого відсутні.
Він як під час досудового слідства так і в суді вину не визнав, всіляко
намагався зменшити свою роль і участь у злочині.
Вимагання грошей у потерпілих пояснював просто висловленим ним проханням
до випадкових зустрічних дати гроші на придбання спиртного, а нанесені
потерпілому побої простими діями ображеної особи, якій не дали грошей і нібито
якимось чином іще й образили. Такі дії свідчать не про щире каяття, а про
особливу зухвалість, винятковий цинізм, зневагу до оточуючих та
загальноприйнятих норм співіснування.

За наведених
обставин колегія суддів вважає, що доводи зазначені апелянтом враховані при
обранні виду покарання, а щире каяття у діях засудженого відсутнє. Тому,
покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_3. є необхідним і достатнім
для виправлення винного та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів -

ухвалила:

апеляцію засудженого ОСОБА_3 залишити без

задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду
від 07 грудня 2007

року щодо нього
- без зміни.