Справа №592/3532/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/69/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

потерпілого - ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000103, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 3 грудня 2014 року яким,

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, українця,

який проживає в АДРЕСА_1

раніше не засуджувався,

визнано винним за ст. 125 ч.2 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації 3 455 грн. 52 коп., витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 та 13 000 грн. на відшкодування йому моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:
Як встановив суд, 06 січня 2014 року близько 23 години ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_9 біля магазину «Продукти», розташованого за адресою м. Суми. вул. Ковпака 14, після чого вони разом придбали продукти харчування, горілку та направились до орендованої ОСОБА_8 квартири, де майже всю ніч розпивали вдвох спиртні напої. 07 січня 2014 року близько 13 години ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 направились до магазину «Продукти», де знову, придбавши горілку, почали її розпивати. В процесі спілкування ОСОБА_8 став пред`являти претензії ОСОБА_9 з приводу його боргу, який, на його думку складав 120 грн. ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, для уникнення непорозумінь та сварки викликав автомобіль «таксі» та направився додому, де його дружина винесла йому 150 грн, щоб той повернув борг та розрахуватися за послуги «таксі». Прибувши знову до магазину «Продукти», де на нього продовжував чекати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 сказав йому, що привіз гроші та готовий їх повернути, на що з боку ОСОБА_8 він почув невдоволення, грубість, претензії і між ними раптово виникла сварка в ході якої ОСОБА_8 наніс ОСОБА_9 декілька ударів в голову, щелепу та шию. Оговтавшись від побиття ОСОБА_11 зателефонував своїй дружині і пояснив, що сталось та попросив викликати міліцію та швидку допомогу. Побачивши, що потерпілий піднімається на ноги, ОСОБА_8 , знову наблизився до ОСОБА_9 та, поваливши його на землю, наніс йому кулаком правої руки удари в область грудної клітини та удари ногами по голові, кількість котрих потерпілий вказати не може, від чого останній втратив свідомість. Прийшовши до тями. ОСОБА_9 біля себе помітив свою дружину, яка хотіла надати йому першу медичну допомогу, та ОСОБА_8 , який у присутності дружини, знову намагався спричинити йому тілесні ушкодження та ОСОБА_11 завадила йому.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 завдав ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, які спричинили потерпілому короткочасний розлад здоров`я.

На даний вирок суду надійшли апеляційні скарги від обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 .

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_8 зазначає, що суд не врахував всіх пом`якшуючих обставин у справі та те, що потерпілий теж знаходився в стані алкогольного сп`яніння, та намагався вдарити його, багато разів падав на землю. Суд ніяким чином не відреагував на клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію в 2014 році». Також він не згоден з рішенням суду в частині розміру стягнутої моральної шкоди на користь потерпілого і вважає її занадто великою. Таким чином він просить змінити вирок суду та звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію в 2014 році» та зменшити суму стягнення моральної шкоди до 3000 грн.

Захисник ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також застосувати до ОСОБА_8 ЗУ «Про амністію в 2014 році».

Заслухавши доповідь судді про обставини справи та зміст поданих апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав доводи викладені в своїй апеляційній скарзі, та частково підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 , яка підтримала у повному обсязі апеляційну скаргу обвинуваченого та частково апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_12 , який вважав, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню лише в частині застосування до нього ЗУ «Про амністію у 2014 році», прокурора ОСОБА_6 , яка вважала, що вирок суду є законним та обґрунтованим, але прохала застосувати до обвинуваченого ЗУ «Про амністію у 2014 році», перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги обвинуваченого та захисника на вирок суду першої інстанції підлягають до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку діянні за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка і про що зазначено у вироку.

Посилання в апеляції захисника ОСОБА_10 на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження колегія суддів вважає безпідставними.

Суд обгрунтовано у вироку послався на показання потерпілого ОСОБА_9 , який підтвердив, що 7 січня 2014 року побив його саме ОСОБА_8 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, свідка ОСОБА_11 , яка підтвердила факт побиття свого чоловіка обвинуваченим, свідка ОСОБА_13 , яка бачила як 7 січня 2014 року ОСОБА_8 в нетверезому стані заходив в магазин у якого рукав одягу був в крові, протокол слідчого експерименту, під час якого потерпілий продемонстрував як саме обвинувачений наносив йому удари, висновок судово медичної експертизи з якого вбачається, що виявлені тілесні ушкодження у потерпілого могли виникнути за обставини вказаних потерпілим при проведенні слідчого експерименту. Цим доказам суд надав належну оцінку в сукупності з іншими доказами, мотивувавши належним чином свій висновок у вироку.

Зокрема суд обґрунтовано визнав показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 правдивими та обґрунтовано поклав їх в основу вироку, оскільки вони є послідовними, логічними та об`єктивно узгоджуються між собою та з іншими дослідженими матеріалами кримінального провадження.

Під час слідчого експерименту потерпілий показав механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Згідно виснову судово-медичної експертизи, виявлені у потерпілого ушкодження могли утворитися при обставинах, вказаних потерпілим при проведенні слідчого експерименту, а саме, при нанесенні ударів в голову та шию, а також ногами в грудну клітину.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 125 КК України, так як він умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 в частині того, що суд не врахував всіх пом`якшуючих обставин у справі при призначенні покарання, то колегія суддів не може погодитись з такими доводами і вважає їх необґрунтованими.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України призначив його, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з врахуванням таких обставин, як те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дитину. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 покарання суд визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 щодо вирішення судом цивільного позову про стягнення з нього на користь потерпілого моральної шкоди є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції, при задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 в частині стягнення моральної шкоди в повній мірі врахував, що ОСОБА_8 вперше скоїв кримінальне правопорушення і воно є невеликої тяжкості, що він має на утриманні неповнолітню дитину та незначний дохід у виді заробітної плати, яку він отримує працюючи на посаді машиніста екскаватора в ТОВ «БК Аквабуд».

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано при вирішенні цього цивільного позову врахував моральні та фізичні страждання потерпілого від заподіяння йому обвинуваченим тілесних ушкоджень, його стан здоров`я, те що він є інвалідом другої групи, а тому вірно прийшов до висновку про необхідність стягнення моральної шкоди саме в розмірі 13 000 гривень. З такими висновками суду погоджується і колегія суддів і вважає, що вказане рішення є справедливим та виваженим.

Крім цього, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 звернувся до Апеляційного суду Сумської області з клопотанням про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» з тих підстав, що він не позбавлений батьківських прав щодо свого сина ОСОБА_15 2005 року народження, про що свідчить довідка зі служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації та копія свідоцтва про народження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України. Пункт «в» цієї статті передбачає, що звільняються від відбування покарання особи, яких не позбавлено батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Таким чином, на думку колегії суддів відносно ОСОБА_8 необхідно застосувати норми вищезазначеного закону і підставою для звільнення ОСОБА_8 від відбування основного покарання являється п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», а саме вчинення кримінального правопорушення яке не є тяжким або особливо тяжким і те, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина і він не позбавлений відносно неї батьківських прав.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми Сумської області від 3 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністії у 2014 році» від 8 квітня 2014 року ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного покарання вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 3 грудня 2014 року.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4