Ухвала

іменем україни

5 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6

суддів ОСОБА_7 ОСОБА_8

при секретарі ОСОБА_9.,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 000490, за обвинуваченням

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженки та мешканки АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_10

захисника ОСОБА_2,

за касаційною скаргою прокурора на вирок Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області від 15 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 22 липня 2014 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а :

У касаційній скарзі прокурор вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає за необхідне судові рішення змінити та вважати ОСОБА_1 засудженою за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі із зазначенням про самостійне виконання вироку Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області від 18.11.2013 року. Вказує, що суд неправильно застосував вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, так як за попереднім вироком ОСОБА_1 було призначене покарання із застосування ст. 75 КК України. Злочини, за які вироком від 15.05.2014 року ОСОБА_1 засуджена до реального покарання, вчинені нею до постановлення попереднього вироку, а тому ухвалені вироки повинні виконуватися самостійно.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, захисника ОСОБА_2, який заперечував доводи прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2014 року ОСОБА_1 засуджена за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вимог ст. 102 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 18.11.2013 року та остаточно визначено ОСОБА_1 покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Вирішені питання про цивільний позов та судові витрати у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 22 липня 2014 року вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнана винною у тому, що вона 23 жовтня 2013 року приблизно о 14 годині, шляхом вільного доступу проникла до приміщення квартири АДРЕСА_1, звідки умисно, таємно викрала ювелірні вироби із золота, чим спричинила потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 10494 грн.

1 листопада 2013 року приблизно о 14 год. 20 хв., ОСОБА_1 шляхом вільного доступу проникла до будинку АДРЕСА_3 в м. Ужгороді, звідки умисно, повторно, таємно викрала ювелірні вироби із золота та із срібла, чим спричинила потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 19222 грн.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих правопорушень та кваліфікація її дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про неправильне застосування кримінального закону при призначенні остаточного покарання засудженій, то колегія суддів з ними погоджується.

Суд встановив, що обидва епізоди злочину, за який засуджено ОСОБА_1 до позбавлення волі на 3 роки, вчинені нею до постановлення вироку від 18.11.2013 року. Правильно зазначено, що остаточне покарання їй необхідно визначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Разом з тим, як правильно зазначає прокурор у касаційній скарзі, суд порушив вимоги закону, не врахував роз'яснення, які містяться у п. п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (в редакції Постанови Верховного Суду № 8 від 12.06.2009 р.)

Так, до призначеного покарання, яке належить відбувати реально, суд частково приєднав невідбуту частину покарання, призначеного із застосуванням ст. 75 КК України за вироком від 18.11.2013 року, що є порушенням вимог закону.

За змістом ч. 4 ст. 70 КК України і рекомендацій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував кримінальний закон, а суд апеляційної інстанції на це порушення вимог закону увагу не звернув, ухвалив помилкове рішення про залишення вироку без зміни.

За таких підстав, колегія суддів вбачає неправильне застосування кримінального закону, а тому судові рішення підлягають зміні.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області від 15 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 22 липня 2014 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити рішення про часткове приєднання до покарання, призначеного за вироком від 15 травня 2014 року, невідбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 18.11.2013 року та остаточне визначення ОСОБА_1 покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_1 засудженою за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання, призначеного судом, у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду від 18.11.2013 року виконувати самостійно.

В решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8