Номер провадження: 11-сс/813/156/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

представників власника майна адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 , представника власника майна ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000031 від 19.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання старшого детектива відділу детективів ТУ БЕБ в Одеській області ОСОБА_13 та накладений арешт шляхом заборони будь-кому користуватися та розпоряджатися до скасування арешту у встановленому КПК України порядку, на майно що вилучене в індивідуальних банківських сейфах/скриньках, які знаходяться у Одеському відділенні ПАТ «МТБ БАНК» № 30 (, МФО 328168) за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 10, та яке перелічене в резолютивній частині ухвали.

Зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_12 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких зазначають, ш;о ухвала суду є незаконна та такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на наступне.

-матеріали клопотання не містять доказів, що вилучене майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та містить на собі його сліди;

-клопотання про арешт майна необґрунтоване та відсутні підстави для його задоволення;

-з матеріалів, доданих до клопотання, не відомо з яких підстав, детектив вважає, що вилучене майно є знаряддям вчинення злочину чи містить на собі його сліди;

-відсутні беззаперечні дані, що вилучене майно було набуто власниками протиправним шляхом, не надано й доказів того, що воно було отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, оскільки матеріали кримінального провадження не містять будь яких даних щодо вчинення особами будь-якого кримінального правопорушення;

-у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру;

-слідчий суддя не прийняв до уваги судову практику Верховного Суду, відповідно до якої Аналітичний продукт не вважається доказом

-слідчим суддею не враховано, що використання сейфу спільно з іншими громадянами не є протиправною діяльністю.

На підставі викладеного, просять скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду представники власника майна адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційних скарг, просили задовольнити, натомість, прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Адвокат ОСОБА_11 надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно матеріалів кримінального провадження, Підрозділом детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління БЕБ в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000031 від 19.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Підставою для реєстрації вказаного кримінального провадження стали повідомлення заступника начальника УСБУ в Одеській області ОСОБА_14 про вчинення кримінального правопорушення за № 247-КПК від 19.09.2025 та аналітичний продукт фінансово-господарської діяльності ТОВ «ОДЕСПАССЕРВІС» () складений Управлінням аналізу інформації та управлінням ризиками Територіального управління БЕБ в Одеській області за № 74/23.13-02-15-25 від 09.09.2025 року.

За версією органу досудового розслідування, службові особи ТОВ «ОДЕСПАССЕРВІС» (), у період з 01.01.2023 по 26.08.2025, шляхом не відображення у податковій звітності сум коштів, отриманих від пасажирських перевізників, які обслуговуються на автостанції «Старосінна» за адресою: м. Одеса, Старосінна площа, 1-А ухиляються від сплати податків на загальну суму 87 999 259 грн., що є коштами в особливо великих розмірах.

В ході досудового розслідування встановлено, що вказаної діяльності можливо причетний фактичний власник ТОВ «ОДЕСПАССЕРВІС» () ОСОБА_9 , якому підконтрольні ряд підприємств, які також координують діяльність з обслуговування та організації перевезень автостанції «Старосінна», зокрема, МПП «НІКА» (), ТОВ "АЛІТА-АВТОТРАНС" (), ТОВ "АС-ТРАНС ЮГ" (), ТОВ «МАЙ БАС» (), ПП «ЯНА» ().

Відповідальними за фінансово-господарську діяльність ТОВ «ОДЕСПАССЕРВІС» () є: керівник ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_1 ), головний бухгалтер ОСОБА_15 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а також засновники ОСОБА_16 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_17 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_18 (РНОКПП НОМЕР_5 ).

Крім того, відповідно до встановленої органом досудового розслідування інформації, директором ТОВ «ОДЕСПАССЕРВІС» () ОСОБА_12 в рамках довіреності № 2 від 26.12.2024, згідно договору № 24/5136 від 26.12.2024 укладеного з ПАТ «МТБ БАНК» (відділення банку № 30) надано повноваження вчиняти дії та правочини, пов`язані з користуванням індивідуальним сейфом, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дружина ОСОБА_9 ).

Зокрема, на ім`я директора ТОВ «ОДЕСПАССЕРВІС» () ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у Одеському відділенні ПАТ «МТБ БАНК» № 30 (, МФО 328168), що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 10 відкрито банківський сейф/скриньку (депозитні сейфи/скриньки), доступ до якої також має дружина ОСОБА_9 ОСОБА_10 .

Так, 20.11.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.11.2025 року проведено обшук за місцем знаходження індивідуальних банківських сейфів/скриньок № 21 та № 22, які знаходяться у Одеському відділенні ПАТ «МТБ БАНК» № 30 за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 10, у ході якого виявлено та вилучено: флеш-накопичувач бузкового кольору марки DT micro Duo 3C ємкістю 128 з позначенням DTD403CG3/128GB 047-15-820 A00LF 5V 08 10135837 TAIWAN 1 шт; криптогаманець Ledger NanoX без позначення серійного номеру; довіреність на ім`я ОСОБА_9 , зареєстрована в реєстрі № 2783 від 04.04.2024 на 1 арк.; довіреність на ім`я ОСОБА_9 діяти від імені МПП «Ніка», зареєстрована а реєстрі № 2782 від 24.04.2024 на 1 арк.; довіреність на ім`я ОСОБА_9 діяти від імені ТОВ «Одеспассервіс» зареєстрована в реєстрі № 261 від 30.05.2024 на 2 арк; чорнові записи виконані на папірцях формату А5 та А6 кульковою ручкою з чорною та синьою пастою; «Дополнения к понятийному соглашению» з чорновими записами на 2 арк; плани камерального поділу земельних ділянок на 3 арк; плани розміщення приміщень з позначенням ПІБ ряду фізичних осіб на 3 арк; грошові кошти у сумі 40 000 доларів США; грошові кошти у сумі 40 000 Євро; інструмент для витягування сім-карти; сім-карта оператора «Life Needs a big Network» з позначенням на самій карті НОМЕР_6 ; сім-карта мобільного оператора «Labas» з позначенням номеру телефону НОМЕР_7 .

21.11.2025 року на підставі постанови детектива вилучене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що наразі існує необхідність у збереженні вилученого майна, яке є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки може містити докази, які входять до предмету досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000031 від 19.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.

При цьому, посилання власників майна про те, що до клопотання стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що вилучене в ході обшуку майно має значення для кримінального провадження, апеляційний суд відхиляє, оскільки зв`язок вилученого майна із предметом доказування у кримінальному провадженні підлягає перевірці з боку органу досудового розслідування.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини кримінального провадження, доведеність факту події та обставин кримінальних правопорушень, з наявністю всіх їх складових елементів, чи їх не доведення, має бути перевірена в ході досудового розслідування, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності.

Колегія суддів звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження ні слідчим суддею, ні судом апеляційної інстанції, не дається оцінка допустимості та належності доказів, а лише вирішується питання про правомірність накладення арешту на вищевказане майно.

Доводи адвокатів. викладені в апеляційних скаргах про те, що вилучені грошові кошти отримані легально, не мають жодного відношення до кримінального провадження та є накопиченнями родини від здійснення ФОП ОСОБА_19 та відчуження квартири матері ОСОБА_20 , не можуть слугувати беззаперечним підтвердженням законності походження вилучених грошових коштів з огляду на те, що предметом досудового розслідування зазначеного кримінального провадження є ймовірна неправомірна діяльність посадових осіб ТОВ «ОДЕСПАССЕРВІС», які ухиляються від сплати податків на загальну суму 87 999 259 грн., що є коштами в особливо великих розмірах та призвело до втрат бюджету, а саме до ухилення від сплати податків, за що передбачена кримінальна відповідальність за ст.212 КК України.

Надані довідки щодо доходів, договори купівлі-продажу нерухомого майна не підтверджують факту обготівкування зазначених коштів, а причинно-наслідковий зв`язок між отриманими доходами та вилученими грошовими коштами відсутній, що обґрунтовує необхідність накладення арешту з метою належної фіксації та збереження майна.

Щодо накладення арешту на документи та чорнові записи, є правильним висновок слідчого судді про те, що знаходження їх в індивідуальному банківському сейфі директора ТОВ «ОДЕСПАССЕРВІС» () ОСОБА_12 , який використовується останньою спільно з особою, яка за версією органу досудового розслідування, є фактичним власником ТОВ «ОДЕСПАССЕРВІС» ОСОБА_9 та його дружиною, може свідчити про використання їх, в ймовірній протиправній діяльності в якості засобів вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що наразі існує необхідність у збереженні вилученого майна, яке є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки накладення арешту на вилучені телефони та зошит із чорновими записами потрібно для проведення їх детального огляду з метою належної фіксації інформації, яка має доказове значення у кримінальному проваджені, та проведення відповідних судових експертиз.

Так, з наданих стороною обвинувачення матеріалів вбачається, що вилучені під час обшуку документи відносяться до господарської діяльності підприємств, діяльність яких є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000031 від 19.09.2025 року, а тому існують правові підстави для накладення арешту на них, в тому числі, з метою проведення їх огляду та фіксації інформації, яка має доказове значення у кримінальному проваджені, та проведення відповідних судових експертиз.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що на момент вилучення майна та розгляду клопотання існує необхідність в дослідженні вилучених документів, які є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки можуть бути предметами експертного дослідження, за допомогою яких є можливість встановити усі обставини вчиненого злочину, зокрема вказані документи можуть містити відомості щодо обставин кримінального правопорушення, а саме можливої неправомірної діяльності посадових осіб ТОВ «ОДЕСПАССЕРВІС» та інших підконтрольних підприємств, які здійснили ухилення від сплати податків. Крім того, вилучені речі та документи та електронні носії можуть містити відомості щодо підтвердження факту наявності договірних відносин між суб`єктами господарювання.

З огляду на викладене, доводи представників власників майна про безпідставність накладеного арешту на майно не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються матеріалами провадження, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про те, що аналітичний продукт фінансово-господарської діяльності ТОВ «ОДЕСПАССЕРВІС» () складений Управлінням аналізу інформації та управлінням ризиками Територіального управління БЕБ в Одеській області за № 74/23.13-02-15-25 від 09.09.2025 року не може бути використаний як доказ у даному кримінальному провадженні №0000031 від 19.09.2025 року, оскільки виконувався в межах іншого кримінального провадження №0000007 від 10.11.2023 року, апеляційний суд визнає їх необґрунтованими, оскільки вказаний висновок, як і повідомлення заступника начальника УСБУ в Одеській області ОСОБА_14 про вчинення кримінального правопорушення за № 247-КПК від 19.09.2025 року булипідставою для реєстрації вказаного кримінального провадження, водночас, в подальшому, у межах розслідуваного кримінального провадження детективами будуть проведені слідчі дії, направлені на встановлення фактичних обставин, обсяг яких не є предметом перевірки суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що на час звернення з клопотанням та його розгляду слідчим суддею існували реальні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

При цьому, апеляційний суд вважає, що вилучене майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що вилучене майно не відповідає ознакам речових доказів, у відповідності до вимог ст.98 КПК України.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу апелянта, що арешт може бути накладений не лише на майно підозрюваного, але і у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів, які можуть мати суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Всупереч доводам апеляційних скарг про те, що вилучене майно формально визнано слідчим речовими доказами в рамках кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що на момент його арешту існував ризик його можливої зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Апеляційним судом встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавленої особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлена особа в порядку ст. 174 КПК України має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Окрім того, апеляційний суд враховує потреби досудового розслідування, а саме необхідність ґрунтовного аналізу інформації, що містяться на вилучених під час огляду мобільному телефоні та ноутбуці, у сукупності з іншими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, що потребує додаткового часу.

Отже, під час апеляційного розгляду встановлено, що на час розгляду клопотання слідчим суддею існували об`єктивні підстави вважати, що вилучені речі, на які слідчим суддею накладено арешт, підлягають дослідженню, оскільки вони можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг про те, що вилучене майно, не відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, не відповідає дійсності, до того ж, є передчасним.

Приписами ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги представників власників майна не підлягають задоволенню з мотивів, наведених в мотивувальній частині ухвали, а судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 171-174, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 , представника власника майна ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000031 від 19.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4