Дата документу 02.02.2026 Справа № 331/4627/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/4627/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/316/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 02 лютого 2026 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, працевлаштований електромонтером в ПП «Зелені системи», не одружений, на утриманні має неповнолітню дитину: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

захисника-адвоката ОСОБА_11 - в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 03 жовтня 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 ст. 76 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку.

Нагляд за ОСОБА_6 покладено на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання обвинуваченого.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком суду законної сили ухвалено не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду від злочину у вигляді витрат на лікування у розмірі 48 258 (сорок вісім тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн 71 коп., та моральну шкоду від злочину у розмірі 300000 (триста тисяч) грн, а всього 348 258 (триста сорок вісім тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн 71 коп.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду змінити. Визнати як пом`якшуючи обставини - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої на користь потерпілого до 20 000 (двадцяти тисяч) грн.

В іншій частині вирок просить залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в мотивувальній частині вироку судом помилково визнано відсутність обставин, які пом`якшують покарання. Захисник зауважує, що ОСОБА_6 з першого дня шкодує про те, що стався такий випадок, приходив до лікарні, намагався допомогти фінансово на лікування, але з незалежних від нього причин не зміг одразу відшкодувати шкоду, оскільки потерпілий не бажав з ним спілкуватись і отримувати від нього відшкодування. Але зазначені його дії в сукупності дають підстави впевнитись, що він пошкодував про скоєне та щиро покаявся. Також, з самого початку на досудовому розслідуванні надавав пояснення по обставинам справи, дав згоду на проведення слідчого експерименту за його участі, на місці все показав та розказав про деталі кримінального правопорушення. Саме такі обставини повинні бути враховані та віднесені до пом`якшуючих обставин, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Розмір моральної шкоди, на думку захисника, є завищеним.

Суд першої інстанції визначив суму моральної шкоди без достатнього обґрунтування.

Захисник вважає, що судом не було враховано при визначені розміру моральної шкоди те, що злочин був вчинений з необережності, а не умисно, тому розмір моральної шкоди повинен бути меншим, ніж при умисних діяннях.

Верховний Суд у постановах (наприклад, № 761/28312/19 від 14 квітня 2022) підкреслює: "моральна шкода при необережних злочинах має визначатися з урахуванням меншого ступеня вини".

Моральна шкода повинна носити компенсаційний, а не каральний характер Верховний Суд неодноразово зазначав (постанова від 10 червня 2021 у справі №756/16630/17), що відшкодування моральної шкоди не має бути покаранням винній особі, а лише компенсацією реальних душевних страждань потерпілого.

Таким чином, відсутність умислу та пом`якшуючі обставини: обвинувачений визнав вину, розкаявся; сприяв розслідуванню; вибачився перед потерпілим; частково відшкодував матеріальну шкоду, усе це обґрунтовує зменшення розміру моральної шкоди.

Згідно з вироком суду, 21 квітня 2024 року, приблизно о 21 годині ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля магазин-бару «Наше Пиво», за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Фортечна, будинок №4, вступив в словесний конфлікт з ОСОБА_9 , внаслідок якого ОСОБА_6 , маючи умисел на нанесення побоїв або легких тілесних ушкоджень, але не маючи на меті умисно заподіяти тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_9 і не передбачаючи їх настання, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи необережно, стоячи спиною до останнього, розвернувся та наніс долонею правої руки удар в лівий бік обличчя ОСОБА_9 , від якого останній втратив рівновагу, впав на сходи, та отримав тяжке тілесне ушкодження, а саме: тяжку черепно-мозкову травму у вигляді багатоуламкового перелому склепіння черепа з розповсюдженням лінії перелому на основу ліворуч з вогнищами забоїв в лобній частці праворуч, лобної і тім`яної часток ліворуч, субдуральною гематомою в потилично-тім`яній ділянці, субарахноїдальним крововиливом праворуч; підапоневротичні гематоми тім`яних ділянок з обох сторін; гематома голови зліва, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпеки для життя.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ст.128 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразилися у необережному тяжкому тілесному ушкодженні.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника; прокурора, який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ст. 128 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Переглядаючи вирок суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до вимог ст.12 КК України є нетяжким необережним злочином, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра, офіційно працевлаштований, має родину та постійне місце проживання.

Крім того, суд взяв до уваги той факт, що обвинувачений попросив вибачення у потерпілого та вказав, що зробив для себе належні висновки. Одразу після подій намагався надати допомогу потерпілому та викликав швидку медичну допомогу, під час судового розгляду частково відшкодував заподіяну шкоду потерпілому.

Обставин, що пом`якшують покарання, обвинуваченому ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнано вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З врахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті обвинувачення.

Перевіряючи доводи захисника щодо безпідставного невизнання судом обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, таких як щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, колегія суддів доходить таких висновків.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 02 липня 2025 року у справі №759/20101/23, провадження № 51-1577км25, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризується ставленням винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Тож можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Як убачається з оскаржуваного вироку, обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом фактично були враховані та стали підставою для висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Таким чином, доводи захисника з приводу неврахування судом вищевказаних обставин, не є слушними.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України.

Призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим так і іншими особами, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Окрім того, згідно з матеріалами кримінального провадження, внаслідок вчинення ОСОБА_6 вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, було заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого ОСОБА_9 у виді тяжких тілесних ушкоджень.

У зв`язку з цим, потерпілим ОСОБА_9 заявлено цивільний позов, в якому він просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 суму майнової шкоди, завданої внаслідок злочинних дій останнього, у розмірі 53 258 грн 71 коп. та моральної шкоди - у розмірі 550 000 грн.

В ході судового розгляду провадження в суді першої інстанції на підтвердження розміру витрат, понесених на лікування, потерпілим були надані квитанції щодо сплати за лікування у розмірі 53 258 грн 71 коп.

Отже, з урахуванням цього, суд дійшов висновку, що саме у такому розмірі витрати, понесені потерпілим на лікування, підлягають стягненню із обвинуваченого, з урахуванням частини добровільно відшкодованої суми витрат на лікування у розмірі 5000 грн, що підтверджується копією платіжної квитанції від 02 жовтня 2025 року, тобто у загальному розмірі 48 258, 71 грн.

Вимоги потерпілого ОСОБА_9 щодо відшкодування моральної шкоди, суд частково визнав обґрунтованими та такими, що відповідають глибині його фізичних та душевних страждань та змін у його звичному укладі життя, вважав за необхідне зменшити заявлену суму моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого у наслідок відшкодування моральної шкоди 300 000 (триста тисяч) грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, суд першої інстанції в повній мірі врахував фактичні обставини кримінального провадження, характер та обсяг заподіяних потерпілому моральних, душевних та фізичних страждань, яких він зазнав внаслідок вищевказаного кримінального правопорушення, їх тривалості, негативні наслідки отриманих травм для здоров`я потерпілого.

Підстав для зменшення розміру моральної шкоди, як про це просить захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів не убачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 03 жовтня 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4