Справа 127/7528/26
Провадження 1-кс/127/3042/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження № 0000888 внесеного до ЄРДР 18.09.2025, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вила, Томашпільського району, Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що слідчим проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000888 внесеного до ЄРДР 18.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, в ході розслідування якого виникла необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_4 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В ході розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що на адресу слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області надійшли матеріали оперативного підрозділу відповідно до яких встановлено, що посадова особа одного з органів місцевого самоврядування Вінниччини, уповноважена на виконання функцій держави, вимагає одержання неправомірної вигоди, за вплив на прийняття рішення іншими уповноваженими на виконання функцій держави особами щодо передачі земельних ділянок в оренду.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до розпорядження Тульчинського міського голови Тульчинського району Вінницької області № 07-03-206 від 29 травня 2023 року на ОСОБА_4 , головного спеціаліста відділу земельних відносин Тульчинської міської ради, з 29 травня 2023 року покладено тимчасове виконання обов`язків начальника відділу земельних відносин Тульчинської міської ради.

Розпорядженням Тульчинського міського голови № 08-03-220 від 26 квітня 2022 року ОСОБА_4 присвоєно черговий 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування у межах сьомої категорії посад.

Посадовою інструкцією начальника відділу земельних відносин Тульчинської міської ради, затвердженою 2022 року Тульчинським міським головою Тульчинського району Вінницької області (Далі Посадова інструкція), окрім іншого, визначено:

- начальник відділу земельних відносин Тульчинської міської ради є посадовою особою виконавчих органів міської ради;

- на період відсутності начальника відділу його обов`язки виконує головний спеціаліст відділу, призначений у встановленому порядку, або інша особа відділу визначена розпорядженням міського голови;

- у своїй діяльності начальник відділу керується Конституцією України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про запобігання корупції», «Про оренду землі» та іншими законодавчими й нормативними документами;

Главою 2 «Завдання та обов`язки», окрім іншого, начальник відділу:

- планує роботу відділу земельних відносин;

- здійснює загальне керівництво діяльністю відділу та несе персональну відповідальність за виконання покладених на відділ завдань, розподіляє обов`язки між посадовими особами відділу, організовує, координує та контролює їх роботу, аналізує стан виконавської дисципліни у відділі;

- забезпечує виконання покладених на відділ завдань, спрямованих на реалізацію земельної реформи на території ради, охорони та раціонального використання земель;

- здійснює контроль за дотриманням посадовими особами відділу антикорупційного законодавства;

Главою 4 «Відповідальність», окрім іншого, начальник відділу несе персональну відповідальність за:

- порушення Попередження про встановлені законом України «Про запобігання корупції» обмеження, пов`язані з проходженням служби в орані місцевого самоврядування.

Згідно примітки до ст. 364 КК України службовими особами у статтях 364, 368, 368-5, 369 цього Кодексу службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом..

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи тимчасово виконуючим обов`язки начальника відділу земельних відносин Тульчинської міської ради, обіймав посаду, пов`язану із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тобто, відповідно до ч. 3 до ст. 18 КК України, був службовою особою.

Частиною 1 статті 22 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що службовим особам, окрім іншого, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у порушення зазначених вище норм законодавства України ОСОБА_4 вчинив злочин за наступних обставин.

Так, в кінці січня 2026 року, власник фермерського господарства «Максім-А» (, юридична адреса: Вінницька область, Тульчинський район, село Маяки, вулиця Центральна, 58) (Далі і ФГ або господарство) ОСОБА_7 , під час зустрічі з ОСОБА_4 , як виконувачем обов`язків начальника відділу земельних відносин Тульчинської міської ради, поцікавився у останнього щодо можливості отримання в оренду для господарства земельну ділянку на території Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.

Після чого, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій місцевого самоврядування, за результатом чого останній запропонував ОСОБА_7 підшукати осіб-учасників бойових дій, які повинні подати визначений законом перелік документів щодо передачі в оренду земельних ділянок без проведення аукціону, кожна площею по 0.6 га, що в свою чергу забезпечило б подальше використання даних земельних ділянок останнім, після чого висловив вимогу до ОСОБА_7 у наданні неправомірної вигоди, за вплив на членів постійної комісії із земельних відносин та депутатів Тульчинської міської ради з метою прийняття позитивного рішення щодо передачі в оренду зазначених земельних ділянок.

Після цього ОСОБА_7 підшукав десять осіб-учасників бойових дій, з якими домовився про те, що вони звернуться із заявами про отримання земельних ділянок на території Журавлівської сільської ради та у разі надання їх в оренду, він зможе ними користуватись.

Надалі, 16.02.2026 в першій половині дня, ОСОБА_7 , діючи під контролем працівників правоохоронного органу, перебуваючи по вулиці Леонтовича в місті Тульчин, Тульчинського району, Вінницької області, зустрівся з ОСОБА_4 , який повідомив йому, що для отримання в оренду земельних ділянок, необхідно надати заяви на дозвіл щодо виготовлення проектів землеустрою та відведення земельних ділянок в оренду з викопіюванням земельних ділянок до Центру надання адміністративних послуг Тульчинської міської ради.

Також ОСОБА_4 повідомив, що після надходження таких документів він зможе забезпечити прийняття позитивного рішення членами постійної комісії із земельних питань Тульчинської міської ради, у разі надання йому неправомірної вигоди в сумі 20 000 (двадцяти тисяч) гривень.

Надалі, ОСОБА_4 цього ж дня під час телефонної розмови висунув вимогу ОСОБА_7 , що йому необхідно надати при зустрічі ще додатково 10 000 (десять тисяч) гривень, тобто загальна сума неправомірної вигоди, якої складає 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Після чого, 17.02.2026 близько 12 години, ОСОБА_4 , перебуваючи в автомобілі ОСОБА_7 , який діяв під контролем працівників правоохоронного органу, перевірив документи, підготовлені останнім та отримав від нього неправомірну вигоду за вплив на прийняття позитивного рішення членами Постійної комісії із земельних відносин, в сумі 20 000 (двадцяти тисяч) гривень. Зазначені документи 18.02.2026 були подані до Центру надання адміністративних послуг Тульчинської міської ради.

Надалі, 24.02.2026 ОСОБА_7 , діючи під контролем працівників правоохоронного органу, близько 12 години на вимогу ОСОБА_4 , передав йому другу частину неправомірної вигоди в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень, від раніше обумовленої, після чого ОСОБА_4 запевнив його, що членами Постійної комісії із земельних відносин Тульчинської міської ради, на підставі поданих заяв, буде прийнято рішення про надання дозволу на розробку проектів із землеустрою, яке буде затверджено депутатами Тульчинської міської ради на найближчій сесії.

В результаті чого, 25.02.2026 членами постійної комісії Тульчинської міської ради з питань земельних відносин, після доповіді та переконань ОСОБА_4 , погоджено запропонований останнім та підготовлений спеціалістом відділу земельних відносин проект рішення про надання десяти особам-учасникам бойових дій дозволу на розробку проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для городництва на умовах оренди за межами населеного пункту села Журавлівка.

Надалі, 05.03.2026 членами Погоджувальної ради щодо розгляду порядку денного 101 сесії Тульчинської міської ради 8 скликання включено зазначений вище проект рішення до порядку денного.

Цього ж дня, 05.03.2026, близько 10 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , зустрівся з ОСОБА_7 , діючим під контролем працівників правоохоронного органу, та висунув йому вимогу про надання додаткової неправомірної вигоди в сумі 10 000 (десяти тисяч) гривень за вплив на депутатів Тульчинської міської ради за прийняття рішення, щодо надання дозволу на розробку проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для городництва на умовах оренди за межами населеного пункту села Журавлівка.

Після цього, 06.03.2026, близько 10 години, ОСОБА_7 , перебуваючи у власному автомобілі «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Миколи Леонтовича в місті Тульчин, Вінницької області, на вимогу ОСОБА_4 , передав йому неправомірну вигоду у розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень, з яких 9 000 (дев`ять тисяч) гривень є імітаційними засобами, після чого ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України, вилучено предмет неправомірної вигоди та припинено його кримінально-протиправну діяльність.

07.03.2026 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Вила, Томашпільського району, Вінницької області, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , громадянину України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України тобто у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, поєднаному з вимаганням такої вигоди.

Вина ОСОБА_4 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, зокрема:

- Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення;

- Протоколами допиту свідків;

- Протоколами про результат проведення контролю за вчиненням злочину;

- Протоколами проведення негласних слідчих розшукових дій;

- Розпорядженням про призначення ОСОБА_4 на займану посаду;

- Посадовою інструкцією, якою керувався ОСОБА_4 ,;

- Протоколом № 3 засідання постійної комісії Тульчинської міської ради з питань земельних відносин від 25.02.2026;

- Протоколом № 101 засідання Погоджувальної ради щодо розгляду порядку денного 101 сесії Тульчинської міської ради 8 скликання;

- Протоколом проведення обшуку за місцем роботи ОСОБА_4 ;

- Протоколом затримання ОСОБА_4 в порядку статті 208 КПК України;

- Повідомленням про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення;

- Іншими матеріали кримінального провадження та речовими доказами.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненим кримінальним правопорушенням, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань, кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 3) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 4) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

1) переховування підозрюваного від органу досудового розслідування (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого корупційного злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна, а тому, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, з метою уникнення відповідальності за його вчинення останній може переховуватися від органу досудового розслідування та, у подальшому, від суду;

2) незаконного впливу підозрюваного на свідків у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки, згідно статті 23 Кримінального процесуального кодексу України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а тому, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може здійснювати вплив на свідків у кримінальному провадженні з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності, так як останній особисто з ними знайомий;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки ОСОБА_4 не має стійких соціальних зв`язків та підозрюється у тяжкому корупційному злочині, а тому, з метою незаконного збагачення, може вчиняти нові кримінальні правопорушення;

Звертаючись із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, що стало підставою для повідомлення останньому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368-2 КК України, особу підозрюваного, зокрема його вік і стан здоров`я, матеріальний стан, відсутність стійких соціальних зв`язків, характер та ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, а також тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Метою застосування вказаного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування, суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Всі вищевказані обставини, у своїй сукупності та взаємозв`язку, свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам та не забезпечать належного виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України відносно ОСОБА_4 може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки він являється особою, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

Згідно ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, враховуючи особу підозрюваного, обставини кримінального правопорушення, наявні ризики та практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

У відповідності до ч. 5 ст. 182 розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як відомо на Південному заході Вінниччини, по річці Дністер, проходить державний кордон з Республікою Молдова, довжиною 191 км. Крім того, з вказаної довжини кордону, 42 кілометри Вінницька область межує з непризнаною Придністровська-Молдавською республікою, яка перебуває під зовнішнім управлінням російської федерації та уникнувши кримінальної відповідальності та справедливого покарання підозрюваний, перебуваючи на вказаній території, жодним чином не буде виданий Україні шляхом виконання міжнародного співробітництва. А це дає неспростовні ризики, реальної можливості підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, з урахуванням особи підозрюваного, конкретних обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, його суспільної небезпечності та тяжкості, міри покарання, яка може бути застосована до підозрюваного в разі доведеності його вини позбавлення волі на строк до 8 років, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, сторона обвинувачення вважає доцільним застосувати до ОСОБА_4 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, які еквівалентні станом на 2026 рік сумі в 266 240 гривень, що відповідає меті застосування запобіжного заходу та забезпечить виконання підозрюваним покладених обов`язків.

На підставі вищевикладеного слідчий просив слідчого суддю клопотання задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, слідчому судді пояснив, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, разом з тим по кримінальному провадженні існує ризик, зокрема те, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що унеможливлює обрання йому менш суворого запобіжного заходу.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 зперечив проти задоволення клопотання, слідчому судді пояснив, що дійсно взяв вказані грошові кошти, у чому щиро розкаюється, при цьому спочатку він мав намір взяти гроші кошти у борг та ОСОБА_7 йому повідомив, що у разі успішних операцій із земельними ділянками він йому віддячить.

Під час судового розгляду адвокат ОСОБА_5 слідчому судді пояснив, що ОСОБА_4 розуміє вчинене і його наслідки, при цьому наміру впливати на учасників кримінального провадження підозрюваний не має, а тому просив слідчого суддю застосувати відносно ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді застави у розмірі, який зазначений у клопотанні.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та проаналізувавши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Стаття 177 КПК України, передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 183 КПК України, передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Відповідно до вимог ст. 184 КПК України під час досудового розслідування слідством встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

При цьому, слід звернути увагу, що згідно положень чинного КПК України, на стадії досудового розслідування оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті їх оцінки з точки зору достатності й допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи.

На цій стадії слідчий суддя, враховуючи правову позицію ЄСПЛ, оцінює оголошену підозру лише з точки зору її обґрунтованості.

Так, згідно позиції, що висловлена у рішеннях ЄСПЛ і яку використовують слідчі судді, зокрема «Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» № 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Тобто, обґрунтованою є підозра яка побудована на фактах, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність і стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Щодо рівня імовірності, за якого підозра вважається обґрунтованою, то цей стандарт доказування не передбачає, що уповноважені особи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, які необхідні на наступних етапах кримінального провадження.

За наявності обґрунтованих даних, які спростовують усі чи деякі обставини вчинення кримінального правопорушення, прокурор має право змінити раніше повідомлену підозру чи, за наявності для цього підстав, прийняти рішення про закриття провадження.

В даному випадку, з`ясовані під час розгляду клопотання обставини свідчать про те, що повідомлення про підозру було здійснено за наявності фактичних даних, які давали прокурору можливість дійти висновку, що ОСОБА_4 може бути причетним до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, а додані до клопотання документи містять фактичні дані, які дають підстави слідчому судді на даній стадії процесу вважати, що причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінують органи досудового розслідування, є імовірною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Отже, у даному випадку оголошена ОСОБА_4 підозра з огляду на практику ЄСПЛ відповідає критеріям обґрунтованості.

Разом з тим, метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто, до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і встановлених в судовому засіданні, а також, відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (пп. «а» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Вирішуючи питання про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останнього та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Зокрема слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_4 , має постійне місце проживання, не одружений, утриманців не має, офіційно працевлаштований, раніше не судимий, підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Разом із тим, органом досудового розслідування обґрунтовано наявність низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин, особу підозрюваного, відсутність у нього соціально стримуючих факторів, тому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При цьому слід зазначити, що чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме такі дії, однак має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Разом з тим, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_4 слідчий суддя не вбачає.

За приписами ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та не можливим і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним в клопотанні ризикам, а тому дане клопотання слідчий суддя вважає обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає до задоволення.

Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, тому слідчий суддя вважає, що, з метою надання права на альтернативний вид запобіжного заходу, з урахуванням обставин кримінального правопорушення та клопотання слідчого, підозрюваному ОСОБА_4 необхідно визначити заставу.

Згідно з частиною четвертою статті 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

З огляду на наведене, врахувавши обставини вчиненого кримінального правопорушення та розмір завданої шкоди, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність, на даному етапі, визначення підозрюваному застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави буде співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 184, 186, 193, 196, 197, 309, 369, 370, 372, 400 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесяти) днів з моменту затримання ОСОБА_4 , тобто до 15 години 46 хвилин 05 травня 2026 року (відповідно до протоколу затримання) в межах строку досудового розслідування.

Строк дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 05 травня 2026 року.

Одночасно визначити ОСОБА_4 , заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240,00 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю;

- здати на зберігання закордонний паспорт та інші документи, які дають право на виїзд за кордон.

Якщо ОСОБА_4 не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

У разі внесення застави та покладення обов`язків на підозрюваного ОСОБА_4 визначити термін їх дії відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, тобто в межах строку досудового розслідування на час покладення обов`язків.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя