Справа № 742/1816/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/216/26
Категорія - ч.1 ст.286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові кримінальне провадження № 0001132 за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 в його інтересах на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 листопада 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, зі слів працюючого неофіційно, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 4 роки;

.- за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 4 роки.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту фактичного затримання, після приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку у законну силу, не обирався.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави в рахунок відшкодування витрат, понесених на проведення експертиз по даному кримінальному провадженню - 16315 грн 95 коп.

Задоволено цивільний позов ОСОБА_9 та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 70 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої безпосередньо ОСОБА_10 ушкодженням її здоров`я.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 10000 грн у рахунок відшкодування завданої особисто їй моральної шкоди.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_8 16.11.2024, близько 19 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки ВАЗ модель 2108 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Загребельна, с. Малківка, Прилуцького району, Чернігівської області у напрямку центру с. Малківка, поруч з буд. 20, діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно - небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, не правильно оцінив дорожню обстановку та не переконався у безпеці своїх дій.

Так, ОСОБА_11 , змінив напрямок руху, не впорався з керуванням, з`їхав з лівого краю проїзної частини відносно свого напрямку руху де на узбіччі здійснив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась у попутному напрямку з автомобілем по лівому узбіччю.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому основи проксимальної фаланги І пальця лівої ступні, забійної рани правої ступні, садна голови, спини, верхніх та нижніх кінцівок, комплекс у сукупності яких згідно з висновком судово-медичної експертизи N 336 від 02.01.2025 відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такий, що спричинив тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.

Своїми протиправними діями ОСОБА_11 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001, а саме: п. 2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі); п. 2.9 а (водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху) та положення п. 1.10, які наводять значення термінів «проїзна частина», «узбіччя» щодо призначення вказаних елементів дороги.

Недотримання та порушення вказаних вище пунктів Правил дорожнього руху України ОСОБА_8 стало причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди та перебуває у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.

Крім того, 16.11.2024, близько 19 год. 00 хв., у ОСОБА_12 , перебуваючого у стані алкогольного сп`яніння, одразу після скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди на автомобілі марки ВАЗ модель 2108 реєстраційний номер НОМЕР_1 , поблизу буд. 20 по вул. Загребельна, с. Малківка, Прилуцького району, Чернігівської області, виник раптовий злочинний умисел на завідоме залишення без допомоги неповнолітньої ОСОБА_10 , яку він своїми діями поставив у небезпечний для життя стан та яка позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, тобто у результаті отриманих тілесних ушкоджень самостійно, без сторонньої допомоги, була позбавлена реальної можливості вжити заходів до самозбереження. Діючи умисно та нехтуючи моральними і правовими нормами, не з`ясувавши, чи потребує потерпіла надання їй медичної допомоги, маючи при цьому змогу надати таку допомогу, ОСОБА_8 зник з місця вчиненого злочину з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Так, у зазначені день та час, у порушення вимог п. 2.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001, згідно з якими: «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; г) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди, ОСОБА_13 , достовірно знаючи, що своїми діями поставив особу у небезпечний для життя стан, навмисно не залишився на місці події, заходів для надання медичної допомоги неповнолітній потерпілій ОСОБА_14 не вжив, швидку медичну допомогу для надання первинної допомоги потерпілій не викликав, в органи поліції про дорожньо-транспортну пригоду не повідомив, прізвища й адреси очевидців події не записав, заходів до забезпечення схоронності слідів події не вжив, а зник з місця пригоди, чим залишив без допомоги неповнолітню потерпілу ОСОБА_14 , яку він своїми діями поставив у небезпечний для життя стан та яка була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, хоча ОСОБА_11 повинен та мав змогу надати таку допомогу.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги, в яких, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просять: обвинувачений: змінити вирок суду та надати можливість йому проходити службу в лавах ЗСУ; захисник: змінити вирок суду в частині позбавлення права керування транспортними засобами на більш м`який.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений просить врахувати його щире каяття, те, що він стояв на захисті Чернігова від окупантів, за що має подяки, бажає проходити службу, для чого проходить необхідні огляди, а також врахувати те, що перебуває у цивільному шлюбі та має неповнолітню дитину.

Захисник в обґрунтування апеляційних вимог посилається на необґрунтованість рішення суду в частині додаткового покарання, оскільки судом не наведено належного мотивування саме такого строку позбавлення права керування, яке за санкцією статті не є обов`язковим та застосовано судом автоматично без належного мотивування, що суперечить практиці Верховного Суду. Вважає, що судом не враховано вплив додаткового покарання на особу обвинуваченого та суспільний інтерес, оскільки таке покарання позбавить його можливості проходити службу в ЗСУ та є непропорційним та надмірним.

Не погодившись із поданими апеляційними скаргами, прокурором подано заперечення, в якому він просить відмовити у їх задоволенні.

Обвинувачений до суду не з`явився, зазначаючи в апеляційній скарзі прохання про розгляд його апеляційної скарги у його відсутінсть.

Заслухавши доповідь судді, захисника, яка підтримала подану апеляційні скарги, просила їх задовольнити із наведених підстав, думку прокурора, яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, установлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними у матеріалах провадження доказами, які ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав у ході розгляду провадження у суді першої інстанції.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України, а такі його дії як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, особою, яка сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан, правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 135 КК України.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та оцінки обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із класифікації злочинів, критерії якої передбачені ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є нетяжкими злочинами, особу винного та його позицію до вчиненого, визнання вини, посередню характеристику за місцем проживання, сімейний стан, те, що у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, відсутність судимості у відповідності до ст. 89 КК України, враховано судом і позицію потерпілої сторони та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у межах санкції частин статей та остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим з додатковим покаранням у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 4 роки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони обґрунтовані та належним чином умотивовані, тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог як щодо пом`якшення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, так і зміни покарання для проходження військової служби, як про те просить обвинувачений.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Призначене судом покарання відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень і не може вважатись явно несправедливим внаслідок суворості.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, зокрема додаткового, з погляду суду тієї чи іншої інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При визначенні справедливості покарання обвинуваченого, колегія суддів вважає, що за наведених обставин цього провадження, даних про особу обвинуваченого, а саме: грубі порушення ПДР (зокрема і перебування його в стані алкогольного сп`яніння під час дорожньо-транспортної пригоди), залишення потерпілої у небезпеці та тяжкість суспільно небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, спричинених неповнолітній потерпілій, колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав для пом`якшення ОСОБА_8 призначеного покарання, зокрема додаткового у виді позбавлення права керування транспортними засобами, про що викладено прохання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого.

Так само вимога апеляційної скарги обвинуваченого щодо скасування або зміни вироку в частині покарання та заміни його на проходження військової служби, неспроможне, оскільки виходить за межі повноважень суду та положень процесуального закону на стадії апеляційного перегляду рішення суду. Таке клопотання може стати предметом розгляду суду під час виконання вироку, який набрав чинності, у порядку п. 2-1 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Таким чином, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які були б підставою для безумовного скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 в його інтересах залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 листопада 2025 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4