Справа № 127/8710/14-к
Провадження №11-кп/801/381/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника заявника адвоката

в режимі відеоконференції ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2026 року про відмову у задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту з автомобіля, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання представника заявника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту з автомобіля.

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходилась кримінальна справа №24-295 (кримінальне провадження №0000036). Обвинувальний акт за вказаним кримінальним провадженням був скерований до Вінницького міського суду Вінницької області ще 28.04.2014. В рамках розслідування даної кримінальної справи (№24-295) головним слідчим управлінням МВС України було накладено арешт на автомобіль «Toyota Land Cruiser Рrado», 2006 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що належав на той час ОСОБА_9 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 12.10.2012. Однак судом досі не було вирішено питання про скасування арешту з автомобіля. Після смерті ОСОБА_9 , вказаний автомобіль успадкувала ОСОБА_8 , про те вона не може перереєструвати його на себе через накладений на нього арешт.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2026 відмовлено у задоволенні вищевказаного клопотання.

Мотивуючи прийняте рішення суд вказав, що заявником не надано документів, які підтверджують накладення арешту на автомобіль, як і не надано доказів причетності вказаного транспортного засобу до кримінального провадження, розгляд якого завершено. Зазначені обставини унеможливлюють суд перевірити законність підстав для вирішення питання про скасування арешту, а тому клопотання заявника задоволення не підлягає.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі представника заявника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2026 року. Просить винести рішення, яким клопотання представника заявника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту автомобіля задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі обставини справи, не взяв до уваги обставини, які могли істотно вплинути на його висновки, що призвело до неправильного рішення по справі, оскільки представником заявника були зроблені усі можливі адвокатські запити та надані суду докази, що зазначений автомобіль перебуває під арештом накладеним ГСУ МВС України, на даний час документи, які підтверджують накладення арешту на даний автомобіль не збереглись, в зв`язку з чим надати їх суду не представляється можливим.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги представника заявника, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній, просила її задовольнити.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга представника заявника не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, судом дотримано зазначені положення закону та висновки відповідають установленим фактичним обставинам провадження.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Як убачається з матеріалів судового провадження, звертаючись із клопотанням про скасування арешту майна, представник заявника посилалася на те, що арешт автомобіля «Toyota Land Cruiser Рrado», 2006 року випуску, було накладено в межах кримінальної справи № 24-295.

Водночас жодного процесуального рішення слідчого судді чи суду ухвали або постанови, прийнятої відповідно до вимог КПК України, яким би безпосередньо підтверджувався факт накладення арешту саме у межах зазначеного кримінального провадження, до матеріалів справи надано не було.

Надані стороною відповіді на адвокатські запити не підтверджують факту накладення арешту на майно саме в межах кримінальної справи № 24-295.

Так, із відповіді Головного слідчого управління Національної поліції України вбачається, що наведені у ній відомості стосуються кримінального провадження № 0000036 (кримінальна справа № 24-295), обвинувальний акт у якому було скеровано до Вінницького міського суду ще 28 квітня 2014 року. При цьому у вказаній відповіді відсутні будь-які посилання на кримінальну справу № 127/2140/13-к, а також відомості про накладення арешту в її межах.

Водночас у матеріалах справи міститься кінцеве судове рішення ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2016, якою завершено розгляд відповідного кримінального провадження. Однак у зазначеній ухвалі фігурує інший номер кримінального провадження № 0000024, що не поєднується ані з номером кримінальної справи № 127/2140/13-к, ані з номером провадження № 0000036, на який посилається орган досудового розслідування у відповіді на адвокатський запит.

Таким чином, наявні у матеріалах справи документи свідчать про невідповідність номерів кримінальних проваджень, а також про відсутність належного та допустимого підтвердження того, що арешт майна було накладено саме в межах кримінальної справи № 127/2140/13-к. За таких обставин посилання сторони на існування арешту у зазначеній справі ґрунтуються на припущеннях і не підтверджуються жодним процесуальним рішенням, ухваленим у відповідному кримінальному провадженні.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували накладення арешту на спірний транспортний засіб саме у межах того кримінального провадження, в якому вирішується питання про його скасування, а отже, відсутні правові підстави для застосування положень ст. 174 КПК України.

Посилання сторони на неможливість отримання відповідних процесуальних документів у зв`язку із закінченням строків їх зберігання не можуть бути підставою для задоволення клопотання, оскільки суд не вправі замінювати відсутні докази припущеннями або встановлювати юридично значущі обставини без їх належного підтвердження.

Суд також зазначає, що відповідно до статті 174 КПК України клопотання про скасування арешту майна може бути задоволене лише за умови доведення заявником того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або що арешт було накладено необґрунтовано.

Отже, вирішуючи питання про скасування арешту, суд зобов`язаний насамперед встановити факт існування арешту як заходу забезпечення кримінального провадження, а також перевірити, у межах якого саме кримінального провадження та на підставі якого процесуального рішення він був накладений.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання є обґрунтованим, оскільки заявником не доведено жодної з підстав, передбачених ч. 1 ст. 174 КПК України, для скасування арешту майна.

Із огляду на викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність доказів накладення арешту саме в межах даного кримінального провадження та правомірно відмовив у задоволенні клопотання, у зв`язку з чим підстав для скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

Керуючись ст. 170, 174, 405, 407, 419 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2026 року про відмову у задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту з автомобіля залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: