Справа № 145/782/26
Провадження №1-кс/145/204/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2026 р. с-ще Тиврів

Слідчий суддя Тиврівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

слідчої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартоювідносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка Тиврівського району Вінницької області, громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000107 від 12.05.2026 року

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартоювідносно підозрюваного ОСОБА_6 в межах кримінального провадження №0000107 від 12.05.2026, яке погоджене з прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що Досудовим розслідуванням встановлено, що солдата ОСОБА_6 було 21.05.2024 призвано на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначено на посаду стрілець 3 відділення 2 штурмового спе6ціалізованого взводу 2 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому.

Згідно до ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, окрім іншого, передбачено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю.

Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Так, 24.02.2022 Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №65/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової й мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено проведення загальної мобілізації на території України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні уведено воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який триває по теперішній час.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 , вчинив умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 11.05.2026 близько 19:30 год. солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де розпивав алкогольні напої спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В подальшому, між солдатом ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виник конфлікт, у ході якого солдат ОСОБА_6 завдав декілька ударів кулаками обох рук в область голови останнього, внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та впав на землю, де солдат ОСОБА_6 продовжив наносити удари по обличчю та тулубу потерпілого, та під час цього у ОСОБА_6 виник єдиний прямий злочинний умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_8 .

Надалі, ОСОБА_6 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, не приховуючи наміру протиправного заволодіння майном потерпілог., дістав з лівої кишені куртки ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 5 000 гривень та помістив собі до кишені.

З викраденим, ОСОБА_6 з місця злочину зник та у подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 5000 гривень.

12.05.2026 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка, Тиврівського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

В судовому засіданні слідча ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 підтримали подане клопотання і просили його задоволити.

Захисник ОСОБА_5 просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на відсутність заявлених стороною обвинувачення ризиків.

Підозрюваний ОСОБА_6 підтримав свого захисника.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, відповідно до ст. 178 КПК України.

Під час вирішення питання про наявність підстав для задоволення клопотання, суд приймає до уваги, що згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя звертає увагу, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Слідчий суддя при вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання враховує у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, наявність ризиків на які вказує прокурор.

Так, перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з того, що «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»).

У ході розгляду клопотання, яке відповідає вимогам ст. 184 КПК України, встановлено, що ОСОБА_6 , 12.05.2026 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до протоколу затримання від 12.05.2026 ОСОБА_6 було затримано о 04:46 год 12.05.2026. 12.05.2026 йому особисто вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, в межах кримінального провадження № 0000107 від 12.05.2026.

Обґрунтованість підозри підтверджується долученими до клопотання про обрання запобіжного заходу доказами: протоколом огляду місця події від 12.05.2026; протоколами впізнання особи за фотознімками з потерпілим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_11 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 , який вказує, що саме ОСОБА_6 наносив йому тілесні ушкодження та відкрито заволодів його грошовими коштами; протоколами допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Перевіряючи наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, слідчий суддя зазначає, що з процесуальної точки зору «ризик» розглядається як оціночне кримінальне процесуальне поняття. Виходячи з аналізу ст. 177 КПК «ризик» - це перш за все ймовірність небажаної поведінки.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, кримінальне процесуальне законодавство не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає підтвердження того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Слідчий суддя вважає наявними та доведеними ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані ризики підтверджуються такими фактичними обставинами.

Так, ОСОБА_6 , може мати необхідні та достатні знання, що стосуються проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, тактикою проведення слідчих дій, може перешкоджати встановленню істини у провадженні, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які є свідками та з якими він особисто знайомий, надавати цим особам поради з врахуванням відомих йому обставин кримінального провадження, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі алібі щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню. Тому наявність ризиків, пердбачених п.п. 3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України є обгрунтованими.

Усвідомивши невідворотність покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, при цьому, будучи без запобіжного заходу, підозрюваний ОСОБА_6 при застосуванні менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може зникнути та переховуватись від слідчого, прокурора та суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення, слідчий суддя виходить з того, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186, який відносяться докатегорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання на строк до десяти років позбавлення волі. Слідчий суддя вважає, що суворість покарання може бути мотивом та підставою для підозрюваного ОСОБА_6 переховуватися від слідства, суду у співставленні до особи підозрюваного та інших обставин справи. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

При оцінці ризику вчинити інше кримінальне правопорушення слідчий суддя враховує, що ОСОБА_6 раніше притягався до кримінальної відповідальності та будучи умовно-достроково звільненим від відбування покарання вчинив новий тяжкий умисний корисливий злочин, а тому слідчий суддя вважає обґрунтованим наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вищевказане свідчить про наявність ризиків, яким неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного не гарантуватиме виконання покладених на нього обов`язків та не забезпечить дотримання розумних строків досудового розслідування.

При вирішенні даного клопотання відповідно до приписів ст. 178 КПК України, слідчий суддя установив, що ОСОБА_6 на даний час не має офіційного та стабільного джерела доходів, у нього відсутні утриманці та фактори стримуючого характеру, які на нього могли б впливати. Також слідчий суддя враховує ту обставину, що стан здоров`я та вік підозрюваного ОСОБА_6 дозволяють утримувати його під вартою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що слідчим та прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним, і саме тримання під вартою підозрюваного може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, а тому дане клопотання слідчий суддя вважає обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КУП України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_6 , який в період воєнного стану вчинив тяжкий умисний корисливий злочин із застосуванням насильства до потерпілого, з урахуванням встановлених в судовому засіданні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за доцільне не визначати розмір застави.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 176-178, 182-184, 186, 187, 193-194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартоювідносно ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка, Тиврівського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави, який рахувати з моменту фактичного затримання підозрюваного, тобто з 04:46 год. 12 травня 2026 року до 04:46 год. 10 липня 2026 року включно.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє до 10 липня 2026 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду впродовж 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, з моменту вручення копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1