справа №220/31/22
провадження №1-кп/176/111/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовті Води Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000318 від 15.12.2021 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старомлинівка Великоновосілківського району Донецької області, громадянина України, маюча середню спеціальну освіту, розлучений, на утриманні має неповнолітню доньку 2016 року народження, не працює,зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз 16.04.2021 Великоновосілківським районним судом за ч.3 ст.185 КК України, на підставі ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, по обвинуваченню за ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження № 0000318 від 15.12.2021 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, тобто, у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненному повторно, поєднаному з проникненням у житло, за наступних обставин.

Так, обвинувачений, ОСОБА_4 , 15 грудня 2021, приблизно о 11 год. 00 хв., прийшов до свого товариша ОСОБА_6 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . Через деякий час туди ж прийшов гр. ОСОБА_7 . В цей момент у ОСОБА_4 виник умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна з будинку АДРЕСА_4 . З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 попросив ОСОБА_7 , який не був обізнаний про злочинні наміри останнього, йому допомогти перевезти металеві вироби, повідомивши ОСОБА_7 , що будинок, в якому необхідно забрати вказані металеві вироби, належить його товарищу та той наддав йому відповідний дозвіл. Після чого, ОСОБА_4 взяв дитячу коляску червонного кольору, яка належить ОСОБА_8 , та разом із ОСОБА_7 направилися у напрямку АДРЕСА_1 .

Так, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою збагачення за рахунок чужого майна, не маючи ні дійсного, ні передбачуваного права на дане майно, всупереч волі його власника, шляхом вільного доступу, через незачинені ворота проник на територію подвір`я, розташованого за адресою АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_4 шляхом вільного доступу, через незачинені на запираючий пристрій вхідні двері, проник до будинку, а сааме до приміщення кухні, звідки за допомогою фізичної сили рук зняв чавуну плиту з печі опалення та металеві колосники у кількості 7 штук, незаконно заволодівши таким чином вищевказаним майном, вартість якого відповідно до вартості брухту чорних металів згідно товарознавчої експертизи №5058 від 20.12.2021 складає 259,98 грн.

Вищевказане майно ОСОБА_4 виніс з території будинку та погрузив його на дитячу коляску червонного кольору, яку він заздалегідь взяв із собою, а повернувшись до приміщення будинку за вищезазначеною адресою ОСОБА_4 побачив у спальній кімнаті односпальне ліжко з якого він за допомогою фізичної сили рук зняв металеву сітку, вартість якої згідно висновку експерта №5058 від 2012.2021 складає 333,33 грн, та виніс з території будинку та погрузив на дитячу коляску.

Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_4 завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 593,31 грн.

Такі дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, тобто, у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненному повторно, поєднаному з проникненням у житло.

В судовому засіданні Прокурор заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 у зв`язку з втратою чинності закону яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння, оскільки сума крадіжки вартістю менше 3028 грн.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав клопотання прокурора, та просив кримінальне провадження закрити.

Потерпілий в судові засідання не з`являвся.

Суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт та додані до них матеріали, дійшов висновку про задоволення заявленого клопотання. При цьому суд виходить з наступного.

На час, до якого відносяться інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_4 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону № 1875-IХ від 16.11.2021, згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

До 09.08.2024 року діяв закон в редакції №1449-VІ від 04.06.2009 року. Викрадення чужого майна вважалось дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищував 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

З 01.01.2024 набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2024 в сумі 3028 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2024 році складала 1514 грн. (3028 грн. х 50%).

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1875-VI від 16.11.2021 у 2021 році на час, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 227 грн. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 227 грн., то наставала кримінальна відповідальність.

Отже, таємне викрадення чужого майна вартістю до 227 грн на час, до 09.08.2024 року, кваліфікувалися за ч. 1ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а таємне викрадення чужого майна вартістю понад 227 грн - за ч. 1 ст. 185 КК України (крадіжка), а за наявності кваліфікуючих ознак (наприклад вчинення повторно,) - за відповідною частиною статті 185 КК України, а саме за ч. 3 ст. 185 КК України.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024.

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції.

Згідно з ч. 1ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст. 3 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Отже, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3028 грн (1514 х 2), а відтак суд доходить висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчинених ОСОБА_4 діянь, оскільки вартість майна, у здійсненні крадіжки якого він обвинувачується, згідно обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000318 від 15.123.2021 року становить 593,31 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3028 грн).

Оскільки згідно вказаного обвинувального акту сума викраденого ОСОБА_4 майна становить 593,31 грн., то вказані дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за відповідними частинами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до пункту 1-2 частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Частиною сьомою статті 284 КПК України передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1ст. 479-2 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 висловив згоду на закриття вказаного кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1ст.284 КПК України.

Згідно ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 КК. Так ч.1 ст.5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Положення п.4-1 ч.1ст. 284 КПК України регламентують, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Суд вважає, що оскільки Законом №3886-ІХ підвищилась межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, то вказані обставини є у даному випадку підставою для закриття кримінального провадження за вказаним вище обвинувальним актом за п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч.3 ст.479-2 КПК України та позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , який надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1ст.284 КПК України, кримінальне провадження за №0000318 від 15.12.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Витрати на залучення експерта для проведення експертиз відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження за №0000318 від 15.12.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України закрити на підставі п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1