Провадження №: 1-кп/752/1574/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в м. Києві судовий розгляд кримінального провадження за № 0001055 від 19.11.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, смт. Завалля Гайворонського району Кіровоградської області українця, громадянина України, працюючого неофіційно, вдівця, який має на утриманні та виховує самостійно неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 03.10.2025 Голосіївський районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В :

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 , будучи засудженим вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 03.10.2025 (справа №752/24080/25) за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки, маючи не зняту та не погашену у встановленому Законом України судимість, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив нове умисне кримінальне правопорушення у сфері обігу психотропних речовин на території Голосіївського району міста Києва за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановлені досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, але не пізніше 19.11.2025 виник кримінально-протиправний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини, без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, ОСОБА_3 , 19.11.2025, перебуваючи по вулиці Блакитного, у місті Києві, помістив у ліву кишеню куртки, в яку на той час був одягнений, прозорий полімерний пакет з пазовим замком в середині з кристалічною речовиною, тим самим, незаконно придбав та почав зберігати при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, для власного вживання, без мети збуту.

У подальшому, ОСОБА_3 , 19.11.2025 приблизно о 13 год. 12 хв., за адресою: місто Київ, вул. Блакитного, 13, був зупинений працівником поліції, де в ході обшуку затриманої особи, у останнього, з лівої кишені куртки, в яку на той час був одягнений, було вилучено полімерний пакет з пазовим замком в середині з кристалічною речовиною, а саме особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, яку ОСОБА_3 , за викладених обставин, незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання, без мети збуту.

Згідно з висновком експерта у наданій на дослідження речовині виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,324 г.

PVP, згідно зі Списком № 2 «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» Таблиці І «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Відповідно до Таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01 серпня 2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», до 0,15 г PVP вважається невеликим розміром, від 1,5 г до 15,0 г - великим розміром, а від 15,0 г і більше - особливо великим розміром.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечної психотропної речовини, без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

2. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, підтвердив обставини, вказані в обвинувальному акті, та пояснив суду, що 19.11.2025 замовив через інтернет психотропну речовину, оплатив, йому вислали картинку з координатами, поїхав за даними координатами та забрав психотропну речовину, а в подальшому його зупинили працівники поліції. Зазначив, що зробив для себе висновки та щиро розкаюється у вчиненому.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутній сумнів щодо добровільності їхньої позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

У зв`язку з викладеним суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечної психотропної речовини, без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за цією статтею, та кваліфікує такі його дії за ч. 2 ст. 309 КК України.

3. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд бере до уваги і визнає обставинами, які пом`якшують покарання - його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжує покарання, судом не встановлено.

4. Мотиви призначення покарання.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, працює неофіційно, вдівець, має на утриманні та виховує самостійно неповнолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

Суд зауважує, що згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи.

На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.

Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Згідно з ч. 2 ст. 309 КК України, незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, вчинене за попередньою змовою групою осіб чи протягом року після засудження за цією статтею або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах, - караються штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років, і відповідно до положень ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд виходить із характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу вчинення кримінального правопорушення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення і обставин, що безпосередньо пов`язані із його вчиненням, та характеризують поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, а також враховує дані про особу обвинуваченого, а тому, на переконання суду, необхідним для виправлення та запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у межах санкції, у виді штрафу в мінімальному розмірі.

Таке покарання, на переконання суду, має бути справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , попереджати вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідати його меті, гуманності, справедливості і не потягнути за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 КК України з урахуванням майнового стану обвинуваченого та того факту, що він є вдівцем й самостійно виховує неповнолітню дитину, суд вважає за можливе розстрочити сплату штрафу в розмірі 34000,00 грн на дванадцять місяців шляхом сплати щомісячно рівними частинами, що буде відповідати меті покарання в розумінні ст. 50 КК України.

Крім того суд ураховує, що відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Аналіз конструкції цієї норми закону дозволяє дійти висновку, що для застосування закріплених у ній правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначив і відповідні спеціальні умови, що мають бути встановлені судом в їх нерозривній єдності:

перша з яких стосується моменту вчинення кримінального правопорушення засудженим - «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком;

друга - наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент, визначений у ч. 1 ст. 71 КК України, - момент призначення судом покарання за новим вироком.

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

При цьому, на необхідність точного визначення виду та розміру невідбутої частини основного та/або додаткового покарання за попереднім вироком при призначенні засудженому покарання за правилами ст. 71 КК України указують і вимоги частини 4 цієї статті, згідно з якою остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю кримінальних правопорушень і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах про те, що положення ч. 3 ст. 72 КК прямо вказують на необхідність застосування вимог статей 70, 71 КК щодо призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та за сукупністю вироків, оскільки передбачають не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань під час призначення їх за сукупністю кримінальних правопорушень або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення покарання, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком і покарання за новим вироком та ухвалює рішення про їх самостійне виконання.

Указане повністю узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 лютого 2025 року у справі 369/18964/23.

Таким чином на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання слід приєднати покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва суду від 03.10.2025 за ч. 1 ст. 309 КК України і остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 2 років пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, визначених ч. 2 ст. 59-1 КК України, та штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок, яке, згідно з ч. 3 ст. 72 КК України, - виконувати самостійно.

Суд зазначає, що згідно зі ст. 492 КВК України строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації, що слід зазначити в резолютивній частині судового рішення (вироку), яким завершується розгляд.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Питання про долю речових доказів підлягають вирішенню у порядку статті 100 КПК України.

Документально підтверджені процесуальні витрати по справі на залучення експерта (висновок експерта №СЕ-19/111-25/71423-НЗПРАП, вартість якої складає 3565,60 гривень) необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

На підставі ч. 4 ст. 53 КК України розстрочити сплату штрафу на дванадцять місяців рівними частинами по 2833 грн. 33 коп. щомісяця.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднати покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва суду від 03.10.2025 за ч. 1 ст. 309 КК України, і остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді двох років пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, визначених ч. 2 ст. 59-1 КК України, та штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок, який згідно з ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки визначені ч. 2 ст. 59-1 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КВК України, строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки ОСОБА_3 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази:

- PVP, масою 0,324 г, опечатану у спец. пакет № 6054222, здану на зберігання в камеру зберігання речових доказів Голосіївського УП ГУНП у м. Києві (квитанція №004560) - знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати в сумі 3565 грн 60 коп. на залучення експерта (висновок експерта №СЕ-19/111-25/71423-НЗПРАП від 25.11.2025).

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Строк апеляційного оскарження для осіб, які не були під час оголошення вироку обчислюється з дня отримання ними його копії.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України, а особам, які не були присутніми під час його проголошення - направити не пізніше наступного дня.

Суддя ОСОБА_1