Справа № 734/211/26 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/290/26
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів ОСОБА_5 ,, ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 січня 2026 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України, продовжено йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме, до 23 березня 2026 року включно.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України, які відносяться до категорії тяжких злочинів та є військовими кримінальними правопорушеннями, а також з урахуванням доведеності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані судом, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень, та визнав за можливе продовжити обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, оскільки судове провадження неможливо завершити до його спливу.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього обов`язку носіння електронного засобу контролю. На думку захисту, ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю та не підтвердженням наведених ризиків по справі, необґрунтованістю повідомлення про підозру, а також відсутністю необхідності застосувати до ОСОБА_8 будь-якого запобіжного заходу. Звертає увагу, що ОСОБА_8 раніше не судимий та до адміністративної відповідальності не притягався, позитивно характеризується, має постійне місце роботи та проживання, через християнську релігію і свої релігійні переконання не може служити в армії, користуватися зброєю та застосовувати фізичне насильство. Також на утриманні має хвору матір, яка потребує стороннього догляду. Вказує, що ОСОБА_8 не вчиняв насильницьких злочинів, тому судом має бути визначено розмір застави. Зазначає, згідно із витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005338 від 27.10.2025, розслідування вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення офіційно розпочалося за день до самої події злочину, тобто до 27 жовтня, що, на думку апелянта, викриває провокаційний та протиправний характер кримінального провадження.

До початку розгляду справи від прокурора Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 надійшло клопотання про розгляд апеляційного провадження без його участі, оскільки він бере участь у іншому суді, та з проханням залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , а ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, позицію обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої вимоги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч. 1 ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 12.01.2026, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402 , ч. 4 ст. 409 КК України.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2025 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, який закінчується 28 січня 2026 року.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Отже, беручи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний стан, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги захисту щодо невиправданості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апелянтом у скарзі не наведено.

Посилання у апеляційній скарзі захисника на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду.

Щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, на існування яких посилається захисник, то вони були предметом розгляду місцевого суду, та це є лише однією з обставин, які підлягають врахуванню при обранні запобіжного заходу, проте, наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків не може спростувати існування ризиків, передбачених ст. 177 КК України, що стало підставою для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 .

Стосовно доводів захисника про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, то такі не є слушними, адже беручи до уваги наявність ризиків переховуватися від суду та уникнути призначеного покарання, впливати на свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог захисника щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу. При цьому, захисник не наводить доказів, які б вказували, що ці ризики зникли або зменшились з плином часу.

Відповідно до ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Пункт 5 частини 1 статті 176 КПК України передбачає запобіжний захід - тримання під вартою.

Суд першої інстанції, застосовуючи запобіжний захід врахував наведені норми процесуального права та прийняв законне та обґрунтоване судове рішення.

Що стосується релігійних переконань ОСОБА_8 , то колегія суддів не вважає такі безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки на даному етапі провадження суд не вирішує питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченого усіх ознак складу кримінального правопорушення, з огляду на те, що обставини вчинення ним конкретних дій, їх кваліфікація та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час судового розгляду.

Отже, наведені прокурором у клопотанні та підтверджені у судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченому на цей час не змінилися.

Крім цього, будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційний суд на теперішній час не установив.

З врахуванням наведеного та особи обвинуваченого ОСОБА_8 , тяжкості інкримінованого йому діяння, апеляційний суд відхиляє доводи про зміну йому запобіжного заходу, оскільки визнає таке недостатньо обґрунтованим, виходячи з існуючих на цей час ризиків, вважає, що запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, запобігти можливості настання таких ризиків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 січня 2026 року, якою продовжено обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23 березня 2026 року включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4