Номер провадження: 11-сс/813/470/26
Справа № 518/24/26 1-кс/518/12/2026
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Ширяївського районного суду Одеської області від 08 січня 2026 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні №0000159, внесеному до ЄРДР 09.03.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 382 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого відділення №2 СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене заступником керівника Березівської окружної прокуратури, та застосовано до ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 28.02.2026 року включно, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за викликом до слідчого відділення №2 СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування зі свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з наступних підстав:

-слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_8 потребує постійної медичної допомоги та знаходиться на диспансерному обліку в КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» з діагнозом В20.0;

-ОСОБА_8 має велике домашнє господарство, яке потребує постійного догляду, з утримання якого він забезпечує свою родину;

-слідчим суддею не прийнято до уваги, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей;

-стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, на які слідчий посилається у клопотанні. Одних лише припущень без підтвердження фактів реальної можливості вчиняти дії, визначені ч. 1 ст. 177 КПП України, недостатньо для застосування запобіжного заходу.

На підставі викладеного захисник просить ухвалу частково скасувати та постановити нову, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту з 23:00 год. до 05:00 год.

Крім того, захисник ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що повний текст оскарженої ухвали був отриманий нею на 14.01.2026 року на її електронну пошту, після чого 15.01.2026 року було подано апеляційну скаргу, яка ухвалою Одеського апеляційного суду була повернута, оскільки в ній не ставилось питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Крім того, у зв`язку з нестабільною та надзвичайно складною ситуацією з електроенергією, вона не мала можливості направити апеляційну скаргу у встановлений законом строк.

Позиції учасників апеляційного провадження

Захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги і просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту і просив залишити оскаржену ухвалу без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали за клопотанням слідчого та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги і доводи апеляційної скарги та правову позицію, висловлену в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, апеляційний суд повинен перевірити доводи апеляційної скарги (1) щодо наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, та за наявності підстав для його поновлення - (2) щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 8) ч.2 ст.129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Положеннями ч. 1 ст. 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому цим кодексом.

За змістом статті 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені, зокрема законом, проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк, повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Так, відповідно до вимог ст. 395 КПК апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи,яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відповідно до п. 4) ч.1 статті 309 КПК України, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

За змістом статті 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені, зокрема законом, проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Однак поняття поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним. Зокрема, з системного аналізу ст. ст. 117, 138, п. 1 ч. 1 ст. 232, п. 1 ч. 1 ст. 336, ч. 3 ст. 400 КПК слідує, що під поважними причинами пропуску звернення до суду слід розуміти лише ті обставини, які не залежали від волі особи і об`єктивно перешкоджали чи унеможливлювали своєчасне її звернення до суду у встановлений КПК строк. Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 13.07.2017 по справі № 5-117кс(15)17.

Тож можливість поновити строк на апеляційне оскарження кримінальний процесуальний закон пов`язує з тим, чи обставини, унаслідок яких скаргу подано несвоєчасно, залежали від волі ініціатора перегляду і чи пов`язані вони з дійсно істотними перешкодами/труднощами, що унеможливили або ускладнили своєчасне звернення в суд.

Зі змісту матеріалів кримінального провадження убачається, що оскаржена ухвала постановлена слідчим суддею у судовому засіданні 08 січня 2026 року за участі сторін кримінального провадження, тобто для захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , строк для апеляційного оскарження почав обчислюватись відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України (з дня оголошення вказаної ухвали).

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, копія ухвали була направлена адвокату ОСОБА_7 на її електронну адресу лише 14 січня 2026 року (а.с. 203).

Апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції 16 січня 2026 року, тобто поза межами п`ятиденного строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.01.2026 року апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Ширяївського районного суду Одеської області від 08 січня 2026 року була повернута апелянту у зв`язку з тим, що вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.

29.01.2026 року захисник ОСОБА_7 повторно звернулась до Одеського апеляційного суду із апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Ширяївського районного суду Одеської області від 08 січня 2026 року, в якій ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Водночас колегія суддів погоджується з доводами захисника ОСОБА_7 , наведеними на обґрунтування клопотання про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді, щодо наявності поважних причин, у зв`язку з якими апеляційну скаргу подано з пропуском строку. Адже, виходячи з тієї обставини, що захисник оскаржує рішення слідчого судді в частині мотивів задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, на думку колегії суддів, остання до проголошення та отримання повного тексту ухвали не могла знати про мотиви, що об`єктивно унеможливило своєчасне звернення з апеляційною скаргою. Тому, наведені причини є поважними.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з висновоком, сформульованим у постанові об`єднаної палати ККС ВС від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18 (провадження № 51-6470кмо18).

З цих підстав, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновлення захиснику ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ширяївського районного суду Одеської області від 08 січня 2026 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні №0000159, внесеному до ЄРДР 09.03.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 382 КК України.

Щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 181 КПК.

Відповідно до ст. 181 КПК, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Статтею 194КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_8 слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, на даній стадії досудового розслідування, вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень та наявність певних ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме ризиків можливого переховування від органу досудового розслідування, незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Слідчий суддя також врахував обставини, передбачені ст.178 КПК, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим та дані про особу підозрюваного.

Так, апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_8 підозрюється у, зокрема, вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Разом з цим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованим посилання в клопотанні про застосування запобіжного заходу на існування ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливого незаконного впливу на свідків, з метою схилити їх до надання неправдивих показань та уникнення кримінальної відповідальності.

Слідчим суддею було враховано, що свідки у вказаному кримінальному провадженні проживають в одному населеному пункті разом з підозрюваним ОСОБА_8 , вони спілкуються між собою, таким чином суд дійшов до вірного висновку про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та поклав на ОСОБА_8 обов`язок утриматися від спілкування зі свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження в ході розгляду клопотання слідчим суддею.

Апеляційний суд погоджується із тим, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, є особою із погашеною судимістю.

Колегія суддів звертає увагу на положення ч.1 ст. 88 КПК, а саме докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, в даному випадку судом першої інстанції обставини, щодо наявності відносно ОСОБА_8 інших кримінальних проваджень не є обставиною, що застосовується в даному кримінальному провадженні як доказ на доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих злочиів за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 382 КК України, а лише характеризують його, як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень.

Таким чином, на думку колегії суддів, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як такого, що забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК.

Щодо посилання сторони захисту на недоведеність існування ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

В цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, у рішенні від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції», що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар.

Відтак, запобіжний захід має бути обрано (продовжено) із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненому.

Посилання захисника ОСОБА_7 на потребу постійної медичної допомоги через незадовільний стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 не знайшло свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Так, стороною захисту було долучено до матеріалів справи виписку із медичної карти амбулаторного хворого №51283, виданої КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб», відповідно до якої ОСОБА_8 отримував лікування з приводу туберкульозу з 13.12.2023 по 29.06.2024 року в стаціонарі та амбулаторно, лікування завершив з позитивним ефектом, отримував лікування з приводу опортуністичних інфекцій.

На теперішній час, згідно вказаної виписки, ОСОБА_8 підлягає диспансерному нагляду, пожиттєвому прийому АРТ та медикаментозному лікуванню, обстеженню крові за планом моніторингу кожні 6 місяців та проходженню флюорографії 1 раз на рік, в той час як захисником не надано будь-якої медичної документації щодо критичного стану здоров`я підозрюваного.

Апеляційний суд критично оцінює посилання сторони захисту на те, що на утриманні ОСОБА_8 перебуває троє неповнолітніх дітей.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор пояснив, що ОСОБА_8 проживає спільно із жінкою та троє неповнолітніх дітей є її дітьми, батьком яких підозрюваний не являється, в той час як відносно останнього відкрито виконавчі провадження на підставі несплати аліментів відносно дітей, біологічним батьком яких він являється. Таким чином, колегія суддів вважає відсутніми підстави стверджувати, що вказані особи знаходять на утриманні ОСОБА_8 .

Захисником до матеріалів справи долучено довідку старости Новоандріївського старостинського округу ОСОБА_12 від 17.01.2025 року №7 ( т. 1 а.с. 212), відповідно до якої ОСОБА_8 тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та утримує домогосподарство.

Однак, також матеріали справи містять довідку старости Новоандріївського старостинського округу ОСОБА_12 від 03.06.2025 року №129/02 ( т. 1 а.с. 38), згідно з якою ОСОБА_8 протягом трьох років користується будинком, який належить ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_2 , на території якого тримає підсобне домогосподарство та періодично проживає.

Крім того, захисником надано довідку старости Скосарівського старостинського округу ОСОБА_14 від 09.01.2026 року №4, з якої убачається, що ОСОБА_8 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де тримає підсобне господарство в кількості 6 голів корів, 2 голови телят, 5 голів свиней, 60 шт. птиці (т.1 а.с. 211).

Таким чином, доводи захисника, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, позбавляє останнього можливості належним чином заробляти на життя, оскільки він має велике домашнє господарство, яке потребує постійного догляду, з утримання якого він забезпечує свою родину, колегія суддів визнає безпідставними, та звертає увагу, що домашній арешт підозрюваному обраний за місцем його фактичного проживання. Більш того, за оскарженою ухвалою запобіжний захід у виді домашнього арешту обраний строком до 28.02.2026 року. Тобто через нетривалий проміжок часу постане питання щодо наявності чи відсутності підстав для продовження застосування запобіжного заходу.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів захисника щодо відсутності підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Будь-яких порушень положень КПК під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскарженої ухвали, не встановлено.

Відповідно до приписів ч.3 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене відповідно до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ширяївського районного суду Одеської області від 08 січня 2026 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні №0000159, внесеному до ЄРДР 09.03.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 382 КК України.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ширяївського районного суду Одеської області від 08 січня 2026 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні №0000159, внесеному до ЄРДР 09.03.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 382 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4