Справа № 456/3524/25
Провадження № 1-і/456/1/26
УХВАЛА

про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

05 березня 2026 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000045 від 31.03.2025 року, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрий Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, -

встановив:

До Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшло клопотання прокурора Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000045 від 31.03.2025 року.

В обґрунтування клопотання прокурор покликається на те, що в діях ОСОБА_4 наявні всі підстави для обґрунтованого обвинувачення в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненої за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. 05.04.2025 слідчим суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_6 обрано запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» строком на 60 діб - до 02 червня 2025 року включно. Одночасно, для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України, ОСОБА_4 визначено запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 557 152 гривень. В подальшому запобіжний захід неодноразово продовжувався, востаннє суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_7 - до 08.03.2026 включно. Вказує, що ризики, які мали місце під час здійснення досудового розслідування на даний час не змінилися та продовжують мати місце. Беручи до уваги те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та у разі визнання його винним, останньому загрожує показання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, без альтернативи призначення іншого покарання, що дає підстави стверджувати про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Про наявність ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 зможе переховуватися від суду, свідчить те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з конфіскацією майна, а тому усвідомлюючи можливість застосування до нього покарання за вчинення злочину у вигляді позбавлення волі, може переховуватися в подальшому від суду. Зокрема, використовуючи свої соціальні зв`язки, матеріальний стан та можливість вільного перетину державного кордону України як інвалід II групи, останній зможе вільно покинути територію України. Вилучені в даному кримінальному провадженні особисті документи ОСОБА_4 , які дають право вільного перетину державного кордону України, 22.05.2025 повернуто останньому під розписку. Наявність ризику, передбаченого п.5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, свідчить про те, що в ході допиту як підозрюваного ОСОБА_4 повідомив, що він систематично, у співучасті із невстановленою органом досудового розслідування особою, отримував грошові кошти за здійснення ним перетину кордону, проте з якою метою він систематично перетинав кордон пояснити не міг. Враховуючи вказане, останній з метою власного незаконного збагачення, зможе здійснювати вказану діяльність, в тому числі забезпечувати перетин кордону України військовозобов`язаними особами за винагороду, яка до кінця органом досудового розслідування не припинена, у зв`язку із не встановленням повного кола осіб причетних до вчинення зазначеного правопорушення та на даний час досудове розслідування за вищевказаним фактом ще триває. Застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів вважає неможливим, оскільки обставини вчинення злочину свідчать про неможливість застосування до нього запобіжних заходів, передбачених ст.ст. 179 і 181 КПК України, тобто особистого зобов`язання і домашнього арешту, оскільки у разі застосування вказаних запобіжних заходів, такі з високою ймовірністю можуть бути порушені. У зв`язку із наведеним, просить продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, визначити розмір застави - 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 499 200,00 гривень та у разі внесення застави покласти на обвинуваченого строком на 2 місяці обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала подане нею клопотання, просить його задовольнити.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Зазначає, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки відсутні докази, які підтверджують їх існування. Також захисник стверджує, що прокурором не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, що є обов`язковою передумовою для застосування запобіжного заходу. У зв`язку з наведеним захисник заперечив проти клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою та просив суд відмовити у його задоволенні, а також обрати щодо обвинуваченого інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме - у вигляді домашнього арешту, який, на переконання сторони захисту, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним покладених процесуальних обов`язків. Крім того, захисник зазначив, що у випадку, якщо суд, все ж таки дійде висновку про необхідність застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він просить суд визначити заставу - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Так, в силу ст. 177 КПК України метою та підставами застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, встановленим в ході досудового слідства.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні клопотання щодо продовження строку запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і ст.12 КПК України, відповідно до яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду від 05.04.2025, щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави терміном 60 днів, який в подальшому було продовжено, останній раз ухвалою від 08.01.2026 строком на 60 днів, тобто до 08.03.2026 включно.

Підставою для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування були наявні та достатні підстави вважати, що він може ухилятися від органів досудового розслідування та суду, продовжувати злочинну діяльність, вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідка. Зазначені ризики відповідали вимогам статей 177, 178 КПК України та були належним чином підтверджені матеріалами кримінального провадження.

Судом встановлено, що з моменту застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і до часу розгляду клопотання про продовження строку його дії обставини, які стали підставою для обрання такого запобіжного заходу, істотно не змінилися та не відпали. Даних, які б свідчили про зменшення або усунення визначених законом ризиків, стороною захисту суду не надано.

Доводи прокурора, викладені у клопотанні та підтримані під час судового засідання, є послідовними, логічними та належним чином обґрунтованими. Наведені ризики на даний час продовжують існувати, з огляду на характер і ступінь суспільної небезпечності інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також незавершеність судового розгляду кримінального провадження.

За таких обставин суд доходить висновку, що на даному етапі кримінального провадження застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та досягнення мети запобіжного заходу, у зв`язку з чим продовження строку тримання під вартою є обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Спосіб вчинення злочину, інкримінованого обвинуваченому, враховуючи обставини воєнного стану, становища в державі, характеризує його як особу, що не має достатніх моральних цінностей, соціально-стримуючих факторів, схильну для досягнення своїх злочинних цілей, свідоме нехтування обвинуваченим не лише вимогами законодавства, але і загальноприйнятими морально-етичними цінностями.

Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосуванням інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом на даному етапі не встановлено.

Разом з тим судом взято до уваги доводи, наведені обвинуваченим та його захисником на обґрунтування можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Суд не відхиляє зазначені аргументи формально та визнає їх такими, що підлягають оцінці у світлі принципів змагальності та рівності сторін у кримінальному провадженні.

Однак за результатами всебічного та об`єктивного аналізу наданих доводів суд доходить висновку, що у сукупності вони не є достатніми для усунення або істотного зменшення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Наведені стороною захисту обставини не гарантують належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не забезпечують ефективного запобігання встановленим судом ризикам.

Суд також враховує необхідність дотримання балансу між правом особи на свободу та особисту недоторканність і суспільним інтересом у забезпеченні належного здійснення правосуддя. У даному кримінальному провадженні такий суспільний інтерес полягає у забезпеченні повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого судового розгляду в розумні строки, визначені кримінальним процесуальним законом, у гарантуванні виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також у запобіганні можливим спробам перешкоджання кримінальному провадженню.

Доводи обвинуваченого та його захисника щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, з урахуванням установлених обставин справи, характеру інкримінованого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, не спростовують висновків суду про наявність і актуальність процесуальних ризиків та не змінюють їх правової оцінки. За таких умов суд доходить висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу на даному етапі кримінального провадження є недостатнім для досягнення мети запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, судом враховуються положення ст.178 КПК України, згідно з якими суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, визначенні даною статтею, зокрема вік обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, рід занять, тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, а саме ризику переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, відповідає особі ОСОБА_4 , та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, санкція якого, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження.

Як підкреслює Європейський суд з прав людини, у кожному випадку, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (п.35 рішення ЄСПЛ N?12369/86 від 26.06.1991 року «Летельє проти Франції»).

Обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», вказаним у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.10.2014 у справі «Чанєв проти України», оскільки в матеріалах справи існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а підстав для застосування більш м?яких запобіжних заходів у відношенні до обвинуваченого не встановлено.

Додатково суд ураховує характер та ступінь суспільної небезпечності інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, яке в умовах дії на території України правового режиму воєнного стану, зумовленого збройною агресією держави-агресора та триваючими активними бойовими діями, набуває особливої суспільної значущості. Вчинення такого роду діянь у зазначених умовах має підвищений суспільний резонанс, негативно впливає на суспільні відносини та розцінюється як критично небезпечне для інтересів держави і суспільства, що підлягає врахуванню судом при вирішенні питання щодо доцільності застосування запобіжного заходу більш суворого характеру.

При цьому встановлено, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_4 інвалідності ІІ групи сама по собі не позбавляє його фактичної спроможності залишити територію України у встановленому законом порядку. Зазначена обставина, з урахуванням наявних процесуальних ризиків, зокрема ризику ухилення від суду, додатково підтверджує необхідність застосування ефективного запобіжного заходу з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги обставини, які вказують на доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , суд доходить висновків про необхідність продовження відносно обвинуваченого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищенаведеним ризикам.

При цьому, вирішуючи питання щодо визначення розміру застави, суд керується положеннями частини третьої статті 183 та частини п`ятої статті 182 КПК України, відповідно до яких розмір застави має бути достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та водночас відповідати принципу розумності й пропорційності.

Судом враховано дані про особу обвинуваченого, обставини, визначені статтею 178 КПК України, зокрема характер та ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, наявні процесуальні ризики, поведінку обвинуваченого, його матеріальний стан та стан здоров`я, який є незадовільним

На підставі ч.3 ст.183, ч. 5 ст. 182 КПК України, з врахуванням особи обвинуваченого, обставин визначених ст. 178 КПК України, матеріального становища обвинуваченого, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_4 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним своїх процесуальних обов`язків, у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 499 200 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч двісті) гривень. На переконання суду, саме такий розмір застави є співмірним із фінансовими можливостями обвинуваченого, відповідає вимогам кримінального процесуального закону та водночас є достатнім для досягнення мети застосування запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182-183, 331 КПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку дії раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Стрий Львівської області, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят діб з 05 березня 2026 року до 03 травня 2026 року включно.

На підставі ч.3 ст.183 КПК України, визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обов`язків ОСОБА_4 у сумі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 499 200 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч двісті) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для зарахування коштів, внесених у вигляді застави (частки майна, попередньо визначеної суми судових витрат тощо), код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26306742, банк отримувача ДКСУ, м.Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0000757.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожним викликом, вимогою та визначеною ним періодичністю;

- не відлучатися з міста Стрий Львівської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- продовжувати зберігання у відповідному органі державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити протягом шістдесяти днів, до 03 травня 2026 року.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі ДУ «Львівська установа виконання покарань (№ 19)».

Після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа ДУ «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 , суддю Стрийського міськрайонного суду Львівської області.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та скерувати в державну установу «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» для виконання.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 14:00 год. 06 березня 2026 року в приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області.

Копію ухвали після виготовлення повного тексту надіслати для відома учасникам кримінального провадження.

Головуючий суддя ОСОБА_1