УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року

м. Київ

справа № 542/476/24

провадження № 51-4839 ск 25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 травня 2025 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 2 жовтня 2025 року,

встановила:

Як убачається зі змісту касаційної скарги та копій судових рішень, за вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 травня 2025 року, залишеним без змін 2 жовтня 2025 року Полтавським апеляційним судом,ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 152 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

За правилами ст. 72 КК зараховано засудженому в строк покарання попереднє ув`язнення.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи за обставин, детально викладених у вказаному рішенні.

Як установив суд, у нічний час доби приблизно 13-15 серпня 2022 року, на початку грудня 2022 року та в ніч із 14 на 15 лютого 2023 року, за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 ОСОБА_5 усупереч волі неповнолітньої падчерки ОСОБА_6 (2007 року народження) учинив стосовно потерпілої дії сексуального характеру, пов`язані з проникненням у її тіло.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), скасувати вирок та ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Аргументи скаржника зводяться до констатації недоведеності поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого за ч. 3 ст. 152 КК злочину, істотного порушення вимог статей 17, 94 КПК, необґрунтованого відхилення версії сторони захисту, неправильного застосування закону України про кримінальність і формального здійснення апеляційного провадження. За змістом скарги, її автор також уважає, що потерпіла ОСОБА_6 обмовила засудженого.

Перевіривши, наведені в касаційній скарзі доводи та копії судових рішень, колегія суддів дійшла такого висновку.

За правилами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає вирок та ухвалу в межах касаційної скарги; не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; ревізуючи правильність застосування норм права та правової оцінки обставин, виходить із фактів, установлених судами попередніх інстанцій.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Цих законодавчих приписів місцевий суд істотно не порушив.

Як убачається з копії вироку, висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, що належать до предмета доказування, котрі підтверджено фактичними даними, які досліджено й перевірено у змагальній процедурі під час розгляду провадження та оцінено судом відповідно до ст. 94 КПК.

Переконання про доведеність вини ОСОБА_5 в інкримінованих суспільно небезпечних діяннях місцевий суд дійшов, проаналізувавши показання допитаних у судовому засіданні як обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також безпосередньо досліджені фактичні дані, що містяться в протоколах: огляду інформації ПрАТ «Київстар» від 8 лютого 2024 року, огляду предметів від 22 лютого 2024 року, у матеріалах Єдиного обліку за № 3900, 3999, у висновках експертів від 15 лютого 2024 року № 042-2161-2023, від 26 січня 2024 року № 99, у консультативному висновку від 6 жовтня 2023 року та в інших документах, зміст яких відображено у вироку.

Виконуючи законодавчі приписи, суд також з`ясував позицію ОСОБА_5 , котрий не визнав провини й наполягав на тому, що потерпіла обмовила його.

Висунуту ОСОБА_5 на свій захист версію суд ретельно перевірив і спростував перевіреними в судовому засіданні доказами.

Зокрема, суд слушно послався на показання потерпілої ОСОБА_6 , яка докладно розповіла обставини вчинення щодо неї ОСОБА_5 насильницьких дій сексуального характеру та в чому саме вони полягали. Відповідно до її свідчень,засуджений неодноразово чіплявся до неї, маніпулюючи матеріальною залежністю, схиляв до статевих актів, які відбулися в тому числі із застосуванням фізичного насильства, а пручатися було важко через хворобу; про такі протиправні дії вона розповіла своїй подрузі та згодом психологу в лікарні «Охматдит»; повідомляла і матері, однак остання на це не реагувала.

Наведені показання потерпілої підтвердили суду свідки ОСОБА_7 , а також ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - лікарі НДСЛ «Охматдит», де ОСОБА_6 , котра з дитинства страждала хворобою кишківника, перебувала на тривалому лікуванні. Дізнавшись про сексуальне насильство над неповнолітньою з боку вітчима, ОСОБА_8 повідомила ювенальну поліцію за місцем проживання дитини та викликала поліцейських.

Крім того, показання ОСОБА_6 узгоджуються з даними, зафіксованими в протоколі огляду її мобільного телефону, згідно з якими її матір ОСОБА_10 ігнорувала повідомлення дочки про вчинення щодо неї посягань засудженим та необхідність допомоги.

На підставі консультативного висновку від 6 жовтня 2023 року за наслідками обстеження лікарями-гінекологами НДСЛ «Охматдит» ОСОБА_6 було встановлено, що потерпіла стала жертвою насильства, у неї виявлені ознаки виснаження, наляканість та не виключено ознак дефлорації. За результатами експертного дослідження № 042-2161-2023 у ОСОБА_6 встановлено факт порушення цілісності дівочої пліви.

Зважив суд і на висновок судово-психіатричної експертизи № 99, згідно з яким ОСОБА_6 на час подій не виявляла ознак психічного розладу, за психічним станом могла розуміти характер і значення учинених стосовно неї злочинних дій; на тлі психотравмуючої ситуації перенесла емоційний розлад, що перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з кримінальним правопорушенням.

Спираючись на дані, відображені в показаннях потерпілої, свідків, у процесуальних документах, суд умотивовано вирішив, що вони в сукупності та взаємозв`язку доводять хибність аргументів сторони захисту про обмову ОСОБА_6 засудженого.

Перевіривши й оцінивши всі представлені докази за визначеними у гл. 4 розд. I КПК критеріями, суд визнав їх сукупність достатньою для ухвалення обвинувального вироку.

За встановлених фактичних обставин кримінального провадження вчинене засудженим діяння правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 152 КК.

Аргументів про несправедливість застосованого заходу примусу автор скарги не наводить.

Разом із цим, як убачається зі змісту копії ухвали, доводи про недоведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції. Цей суд переглянув вирок у змагальній процедурі й з посиланням на докази в справі, зазначивши відповідні мотиви та підстави, якими керувався, ухвалюючи рішення, залишив без задоволення апеляційну скаргу сторони захисту.

Зміст ухвали апеляційного суду відповідає положенням ст. 419 КПК.

Обґрунтованих доводів, які би ставили під сумнів законність оспорюваних судових рішень і зумовлювали обов`язкове їх скасування, у касаційній скарзі не міститься.

Оскільки з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, немає потреби в перевірці матеріалів кримінального провадження.

Тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 .

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 травня 2025 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 2 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3