Справа № 308/7051/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/76/26 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2026.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора й продовжено строк тримання під вартою, до 26.03.2026 з раніше визначеним розміром застави, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Нетішин Хмельницької області, мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, що має на утриманні малолітню дитину, несудимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону від 28.04.2023), ч. 1 ст. 309 КК України.

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження відомості про кримінальне правопорушення у якому 14.06.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001204, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону від 28.04.2023), ч. 1 ст. 309 КК України.

27.01.2026 прокурор подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання прокурор вказував на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону від 28.04.2023), ч. 1 ст. 309 КК України, одне з яких, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені судом при обранні та неодноразовому продовженні відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, не змінились та не зменшились, а саме, з метою ухилення від кримінальної відповідальності обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливу на свідків, експерта, потерпілих, спеціаліста у кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити речі і документи, що мають істотне значення для встановлення всіх обставин вчинених кримінальних правопорушень; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

-2-

Ухвала мотивована тим, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому діянь. Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: існує ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено; суду не надано достатньо доказів на підтвердження тих обставин, які би свідчили про наявність необґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочинів та наявність підстав уважати, що вищенаведені ризики не існують. Крім того, судом враховано і те, що злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , пов`язаний із заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому в особливо великих розмірах. При цьому суд бере до уваги спосіб вчинення даного злочину, розмір спричиненої цим злочином майнової шкоди, а також особу потерпілої ОСОБА_9 , яка є матір`ю загиблого військовослужбовця, що загинув виконуючи бойове завдання пов`язане із захистом територіальної цілісності України під час дії воєнного стану. З огляду на наведене, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, достатнього для забезпечення виконання ним покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала суду від 27.01.2026 є необґрунтованою, незаконною, просить її скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, а у разі неможливості, зменшити йому розмір застави. Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на існування яких прокурор вказує у клопотанні, не існують, наявність таких стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами. ОСОБА_7 перебуває під вартою понад 30 місяців. Просить врахувати те, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину. Також суд безпідставно та всупереч доводів сторони захисту визначив заставу у розмірі, що є непомірним для обвинуваченого ОСОБА_7 .

Апеляційна скарга розглядається у відсутності обвинуваченого, неявка якого з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що обвинувачений належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, а також те, що від нього не надходило клопотань про розгляд апеляційної скарги у його присутності. Крім того, захисник-адвокат не заперечував проти розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з таких підстав.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги такі приписи кримінального процесуального законодавства.

-3-

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

За приписами до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати, продовжити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану, продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

-4-

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені у судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим (позбавлення волі), дані про особу обвинуваченого (сімейний стан, наявність на утриманні малолітньої дитини, відсутність судимості), а також відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту свідків, які ще не допитані, та дослідження доказів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про існування вказаних стороною обвинувачення наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення вини, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу чи свідків з метою зміни ними показань, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на потерпілу чи свідків, не вчинятиме інших кримінальних правопорушень, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги захисника про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на наявність яких прокурор вказує у клопотанні, не існують, наявність таких стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами, колегія суддів уважає необґрунтованими і такими, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно враховано те, що застосований щодо ОСОБА_7 запобіжний захід з врахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про його особу, у силу характеру інкримінованих ОСОБА_7 діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, з чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієвості кримінального провадження.

-5-

З цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Апеляційний суд приймає до уваги те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України й ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного й національного законодавства.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що наведені у клопотанні прокурора ризики ґрунтуються виключно на припущеннях, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження з таких підстав.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 є обґрунтованими та правильними. Саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Перевіривши доводи апеляційної скарги та обставини, на які посилається сторона захисту, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такі не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу не дає підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Тому, доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє як такі, що не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах контрольного провадження відсутні відомості про те, що існують обставини, які унеможливлюють застосовування відносно ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на потерпілих чи свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

-6-

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою з урахуванням положень ч. 1 ст. 197 КПК України, до 26.03.2026 включно.

На інші доводи, які б слугували підставою для скасування ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою захисник-адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не посилається.

Окрім того, всупереч доводів апеляційної скарги, визначений слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_7 розмір застави є таким, що співвідноситься з даними про особу підозрюваного, обставинами кримінального правопорушення, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним у ч. 4, 5 ст. 182 КПК України.

Враховуючи характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , розмір заподіяної потерпілій шкоди, а також його високий ступінь суспільної небезпеки, колегія суддів погоджується із висновками суду про визначення підозрюваному ОСОБА_7 застави саме у розмірі 4950 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 13285800 (тринадцять мільйонів двісті вісімдесят п`ять тисяч вісімсот) грн, як альтернативи застосованому йому запобіжному заходу у виді тримання під вартою.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного та підстав уважати його завідомо непомірним для обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

При цьому колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 , доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а тому ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без змін.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не вказує як в апеляційній скарзі, так і не посилалася під час її розгляду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2026, щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді