Справа № 333/448/25
Провадження №1-кп/333/328/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши в режимі спеціального судового провадження в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000238 від 14.02.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець смт. Якимівка, Мелітопольського району, Запорізької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 років Перемоги ПТУ-51 гуртожиток, який не є особою, щодо якої здійснюється особливий порядок кримінального провадження, передбачений ст. 480 КПК України, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст.111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Громадянин України ОСОБА_5 будучи проросійськи налаштованою особою, маючи критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, наприкінці вересня 2022 року (більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена), перебуваючи у місті Мелітополь, Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області, яке з 25.02.2022 і на час повідомлення про підозру є тимчасово окупованою територію представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації (далі зф держави-агресора рф), діючи умисно із власних корисливих та ідеологічних мотивів, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої представникам зф держави-агресора рф, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування осіб з числа представників окупаційної влади держави-агресора рф та добровільно зайняв посаду мовою оригіналу «боец - стрелок 2-й мотострелковой роты», у незаконному воєнізованому формуванні мовою оригіналу - «Государственное унитарное предприятие «Добровольческий батальон имени П.А. Судоплатова» (далі за текстом «ГУП Добровольческий батальон имени П.А. Судоплатова» ВГА Запорожской области) створеному на тимчасово окупованій території Запорізької області, статут якого відповідно до злочинного наказу № 430-у від 23.09.2022 було затверджено представником окупаційної влади мовою оригіналу - «главой Военно-гражданской администрации Запорожской области Евгением Балицким».

Перебуваючи посаді «боец - стрелок 2-й мотострелковой роты» у незаконному воєнізованому формуванні, мовою оригіналу - «ГУП «Добровольческий батальйон имени П.А. Судоплатова» ВГА Запорожской области», ОСОБА_5 , діючи умисно, у невстановлений час, але не пізніше 14.10.2022 року прийняв присягу на вірність російській федерації в якій зазначив, мовою оригіналу - «клянусь достойно исполнять воинский долг, мужественно защищать свободу, независимость и конституционный строй россии, народ и отечество», а також безпосередньо брав участь у бойових діях на лінії зіткнення на Запорізькому напрямку з метою здійснення військової протидії підрозділам Сил оборони України.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_5 , за викладених вище обставин, вчинив злочин, передбачений ч. 7 ст. 111-1 КК України добровільна участь громадянина України в незаконному воєнізованому формуванні, створеному на тимчасово окупованій території.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 (in absentia), який показань суду не давав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду не надходило.

При цьому суд враховує, що на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 19.12.2024 року у межах даного кримінального провадження проводилось спеціальне досудове розслідування.

Під час досудового розслідування повістки про виклик на імя ОСОБА_5 , та повідомлення про підозру публікувалися в засобах масової інформації газеті "Урядовий кур`єр" (№ 37 від 20.02.2024) та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, копії процесуальних документів, що підлягали врученню ОСОБА_5 , на виконання вимог ч.2 ст.297-5 КПК України, направлялись та вручались захиснику адвокату ОСОБА_4 , що був забезпечений державою з Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

З огляду на зазначене, орган досудового розслідування вживав всіх можливих передбачених КПК України заходів для виклику та розшуку ОСОБА_5 , щоб забезпечити йому можливість безпосередньо та через захисника реалізовувати усі права підозрюваного на стадії досудового розслідування.

На підставі ухвали Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05.06.2025 року відносно ОСОБА_5 здійснювалось спеціальне судове провадження. У судовому засіданні приймав участь захисник ОСОБА_4 , який був захисником на стадії досудового розслідування і обізнаний з матеріалами кримінального провадження.

Судом також вживалися заходи про виклик обвинуваченого для забезпечення права на захист та доступ до правосуддя, у зв`язку із чим в судові засідання він викликався у порядку ст. 323 КПК України. Повістки про його виклик були опубліковані у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" та шляхом здійснення публікації про виклик на офіційному веб-сайті суду.

Суд вважає, що наявні у справі чисельні документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , належним чином повідомленого про розпочате щодо нього кримінальне провадження, від реалізації права предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, так само свідчать про його намір ухилитися від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого від правосуддя суд розцінює як реалізацію ним невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п."g" п.3 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст.63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник обвинувачуваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим та з`ясувати у нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення.

Водночас, захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні, реалізуючи право обвинуваченого на захист, висловив свою позицію з приводу пред`явленого обвинувачення. На думку захисника, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не доведена допустимими та належними доказами. Стороною обвинувачення не надано належних, допустимих та переконливих доказів добровільності участі ОСОБА_5 y незаконному воєнізованому формуванні, створеному на тимчасово окупованій території. Докази здобуті в Інтернеті можуть бути спотворені, що викликає сумнів в їх достовірності і допустимості. Свідки сторони обвинувачення особисто жодного разу не бачили ОСОБА_5 . Захисник вважає, що розгляд даного кримінального провадження за відсутності обвинуваченого є порушенням принципу змагальності, обвинувачений фактично був позбавлений можливості безпосередньо дослідити докази та права на перехресний допит. У зв`язку з викладеним просив закрити кримінальне провадження, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості його підзахисного за ч.7 ст.111-1 КК України в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Відповідно до ч.2 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України) суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, сприяє забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Разом з тим, суд враховує, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку РФ частини території України є загальновідомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також "нормативними актами" самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, у зв`язку з чим ці факти не потребують окремого доказування в межах даного кримінального провадження.

Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", м. Мелітополь, Запорізької області, визнане тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України з 25.02.2022.

Також загальновідомим є факт створення на окупованих територіях України окупаційних адміністрацій, правоохоронних та інших воєнізованих чи владних органів.

Встановлені судом обставини підтверджуються показами свідків, отриманих під час його допиту, а також дослідженими документами.

Допитаний в судовому засіданні свідок пояснив, що до моменту тамчасовою окупації м. Мелітополь працював у Мелітопольському управлінні поліціі. З ОСОБА_5 особистих стосунків не підтримувава, був просто знайомим знав, що він колишній військовослужбовець проживав у селищі Якимівка Мелітопольського району. Знає про нього з різних публікацій в Інтернеті, зокрема в Телеграм-каналах на відеоролику про прийняття присяги ОСОБА_5 при вступі у добровольчий батальйон імені Судоплатова,куди набирали людей низької соціальної відповідальності . Сам свідок виїхав з Мелітополя у квітні 2022 року.

Також в судовому засіданні було допитано свідка, який пояснив, що до моменту тамчасовою окупації м. Мелітополь працював у Мелітопольському управлінні поліціі, є родичем ОСОБА_5 з ним не має неприязних стосунків. Зі слів мешканців с. Якимівка дізнася, що ОСОБА_5 добровільно вступив до батальйону ОСОБА_6 , який був створений ОСОБА_7 . Відомо, що ОСОБА_5 проходив військову службу в Афганістані більше ніде не працював, вважає що він зайняв посаду добровільно без примусу та погроз.

Під час судового розгляду були досліджені наступні документи:

- група документів, що засвідчують відповідність окремих проведених слідчих (розшукових) та процесуальних дій вимогам закону та належними особами, початок і рух кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, наявність інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, такі як: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; повідомлення про вчинення кримінального правопорушення; рапорт слідчого про виявлення кримінального правопорушення; повідомлення про початок досудового розлідування; постанови про створення групи слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні; постанови про зміну групи слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні; постанови про призначення (та зміну) групи прокурорів у кримінальному провадженні; доручення проведення досудового розслідування; постанови прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме кримінальне провадження

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 24.12.2024 року згідно якої до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави;

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 19.12.2024 року, згідно якої надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 ;

- протокол огляду від 18.09.2023 року за участю спеціаліста ОСОБА_8 , згідно якого слідчим оглянуто інформацію розміщену у всесвітній мережі Інтернет, а саме "Официальный сайт Правительства Запорожской области". Під час огляду з вказаного сайту завантажені файли: "Указ главы военно-гражданской администрации Запорожской области "Об утверждении Устава Государственного унитарного предприятия "добровольческий батальйон имени П.А. Судоплатова" Военно-гражданской администрации Запорожской области" від 23.09.2022 року № 430-у; зазначений "Устав"; "Указ главы военно-гражданской администрации Запорожской области "Об утверждении положения о Благотворительном фонде "Фонд поддержки добровольческого батальйона имени ОСОБА_9 " від 23.09.2022 року № 428-у; та зазначене "Положення". Вказані файли записані на оптичний диск DVD-R, який долучено до даного протоколу

- протокол огляду від 07.11.2023 року за участю спеціаліста ОСОБА_8 , згідно якого слідчим оглянуто інформацію розміщену у всесвітній мережі Інтернет, на інформаційному каналі "VK відео", "Лента новостей Запорожья | Z", створеному у соціальній мережі "VK". Під час огляду з вказаного сайту завантажені фото-відеофайли відносно особи чоловічої статі, яка добровільно зайняла посаду в незаконному воєнізованому формуванні, що утворено на тимчасово окупованій частині території Запорізької області, в добровольчому батальйоні ім. П.А. Судоплатова.

- протокол огляду від17.12.2024 року, згідно з яким свідок впізнав ОСОБА_5 , які знаходяться на оптичному диску DVD-R, що є додатком до протоколу огляду від 07.11.2023 року;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.02.2024 року, згідно з яким свідок серед пред`явлених фотознімків впізнав ОСОБА_5 під № 3, про якого давав покази на допиті.

Надаючи правову оцінку дослідженим доказам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Статтею 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, що передбачено ст. 85 КПК України.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (ст. 86 КПК України).

Достовірність доказів це їхня здатність правильно та об`єктивно відображати інформацію про певні факти.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).

Оцінюючи надані сторонами кримінального провадження документи з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд приходить до висновку про те, що всі вони за своїм змістом несуть інформацію, яка має доказове значення, зокрема підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, тобто є належними доказами в розумінні ст. 85 КПК України.

При цьому, суд відхиляє доводи захисника обвинуваченого про відсутність належних та достатніх доказів добровільної участі ОСОБА_5 в незаконному воєнізованому формуванні.

Такого висновку суд дійшов виходячи з наступного.

Суд вважає, що обвинувачений усвідомлював факт окупації та агресії з боку Російської Федерації, створення окупаційною владою незаконних воєнізованих формувань, зайняття посади у незаконному воєнізованому формуванні, створеному на тимчасово окупованій території здійснював свідомо, умисно, добровільно за власним волевиявленням. Про вказані обставини свідчать покази свідків і досліджені документи, зокрема матеріали НСРД, які в сукупності з іншими доказами є допустимими і достовірними. Фото-відеоматеріали, що були отриманні при проведенні негласної слідчої (розшукової) дії та здобуті під час огляду інформації розміщеної у всесвітній мережі Інтернет, достатньо свідчать про те, що ОСОБА_5 добровільно обійняв вказану посаду командира роти та здійснював відповідні повноваження на цій посаді.

У матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 діяв не добровільно, виконував обов`язки під психічним впливом чи фізичним примусом, такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала йому чи іншим особам, або інтересам держави.

Також суд враховує і те, що обвинувачений ОСОБА_5 не вживав заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території України.

Вказані обставини у сукупності вказують на необґрунтованість доводів захисника ОСОБА_4 , який заперечував достатність доказів добровільності участі обвинуваченого ОСОБА_5 у незаконному воєнізованому формуванні створеному на тимчасово окупованій території.

Слід зазначити, що чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , мало місце, це діяння містить склад злочину, передбачений ч.7 ст.111-1 КК України, обвинувачений винний у його вчиненні, тому вважає за необхідне ухвалити обвинувальний вирок і призначити покарання обвинуваченому.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нового кримінального правопорушення (ст.65 КК України).

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд враховує обставини, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним злочину, який віднесений до категорії особливо тяжких злочинів, об`єктом якого стали суспільні відносини, пов`язані зі збройною агресією росії та національною безпекою України, мотиви вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність прямого умислу, наслідки вчиненого ним діяння, його ставлення до вчиненого, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, позицію сторони обвинувачення та захисту з приводу покарання, також суд враховує характеристику особи обвинуваченого, яка полягає в тому, що він є особою працездатного віку, не одружений, немає на утриманні неповнолітніх дітей, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, переховується на тимчасово окупованій території України.

З урахуванням усіх обставин, загальних засад призначення покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 7 ст. 111-1 КК України у вигляді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією майна та з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень Закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Відповідно до ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України передбачена можливість застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Таке додаткове покарання щодо ОСОБА_5 є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, оскільки забезпечить у сукупності з іншими складовими покарання найбільший виховний ефект покарання.

При цьому, визначаючи розмір призначеного покарання, суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 як громадянин України, вчинив злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинив цей злочин умисно з прямим умислом, а тому суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без реального відбування покарання.

Також з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання обвинуваченому, не вбачає підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним ("Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року).

Оскільки суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_5 основного покарання у вигляді позбавлення волі, то строк відбування ним покарання слід рахувати з часу його фактичного затримання.

Строк додаткового покарання слід обчислювати відповідно до ч. 3 ст. 55 КК України.

Враховуючи те, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 24.12.2024 року в порядку, визначеному ч. 6 ст. 193 КПК України, обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вказаний запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити незмінним.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.297-1, 323, 368, 370-371, 373, 374 376, 395, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування, а також організаціях, що надають публічні послуги строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

Строк відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі обчислювати ОСОБА_5 з моменту його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Вирок суду може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд міста Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інформацію про ухвалення вироку розмістити у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1