ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року

м. Київ

справа № 591/8182/21

провадження № 51-4833км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Сумського апеляційного року від 30 вересня 2025 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Шостки Сумської області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (надалі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Зарічного районного суду м. Суми від 11 квітня 2023 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК та виправдано його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (надалі - КПК).

Сумський апеляційний суд вироком від 30 вересня 2025 року скасував вирок суду першої інстанції й ухвалив свій, за яким визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК і призначив йому покарання за цим законом у виді громадських робіт на строк 200 год.

Водночас апеляційний суд звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК, у зв`язку із закінченням строків давності.

За детально наведених у вироку апеляційного суду фактичних обставин, 17 вересня 2021 року близько 08:30 ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних стосунків, умисно, шляхом затискання руки ОСОБА_8 між дверною рамою та дверима вбиральні, заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді синця по задній поверхні правого передпліччя в середній третині, які відносяться до легких.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник засудженого у касаційній скарзі, покликаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді.

Обґрунтовуючи доводи, викладені в касаційній скарзі, захисник зазначає про неправильне встановлення апеляційним судом фактичних обставин кримінального правопорушення і не погоджується з оцінкою доказів, яку здійснив цей суд.

На переконання адвоката, матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів, які би прямо вказували на вчинення підзахисним інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Понад те, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги суперечливість показань потерпілої, не дослідив звукозапису судового засідання суду першої інстанції від 12 жовтня 2022 року, під час якого потерпіла не змогла пояснити в який саме момент вона отримала тілесне ушкодження.

Також стверджує про відсутність оцінки відеозапису від 18 вересня 2021 року, наданого стороною захисту, зробленого наступного дня після події, згідно з яким у потерпілої не було жодних тілесних ушкоджень і вона нічого з цього приводу не повідомляла.

Узагальнюючи доводи вказує на те, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 420 КПК, а винуватість ОСОБА_6 не доводиться «поза розумним сумнівом».

Позиції інших учасників судового провадження

Із касаційної скарги убачається, що сторона захисту, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 427 КПК, не бажає брати участь у касаційному розгляді.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заперечила щодо задоволення скарги сторони захисту.

Мотиви Суду

За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Він є судом права, а не факту і під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Згідно зі статтями 370, 420 КПК вирок апеляційного суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Під час вирішення питання про скасування або зміну вироку місцевого суду, суд апеляційної інстанції має керуватися положеннями статей 408, 420 КПК.

Зокрема, положеннями ч. 2 ст. 420 КПК передбачено, що вирок суду апеляційної інстанції має відповідати загальним вимогам до вироків, визначеним ст. 374 цього Кодексу.

Апеляційний суд дотримався указаних вимог кримінального процесуального закону.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Оспорювання захисником установлених за результатами апеляційного розгляду фактів із викладенням власної версії події, що зводиться до тверджень про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту апеляційного розгляду, з огляду на вимоги ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Понад те, захисник у касаційній скарзі не оспорює допустимість зібраних у справі доказів, а висловлює незгоду з оцінкою, яка їм надана судом апеляційної інстанції, та достовірністю цих доказів.

У ході розгляду апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд повторно допитав потерпілу ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , експерта ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_6 , дослідив наявні в матеріалах справи письмові докази та відеозапис, наданий стороною захисту і дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення й правильність кваліфікації його дій органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 125 КК.

Як убачається зі змісту вироку апеляційного суду, цей висновок зроблений на підставі оцінки сукупності доказів у відповідності до вимог ст. 94 КПК.

Так, колегія суддів апеляційного суду встановила, що показання потерпілої узгоджуються з показаннями допитаних під час апеляційного розгляду свідків, поясненнями експерта, яка вказувала, що характер та локалізація тілесного ушкодження у ОСОБА_12 може відповідати механізму його виникнення, продемонстрованому як останньою, так і свідком ОСОБА_9 в ході слідчих експериментів.

Щодо відеозапису апеляційний суд зауважив, що його даними не спростовується спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілій, оскільки на ньому зафіксовано лише сам факт, що обвинувачений ганяється по квартирі за потерпілою, яка намагається від нього втекти та зачиняється у вбиральні, ручку дверей якої, згідно звуку, смикав останній, а відео цього моменту взагалі відсутнє, як відсутнє відео того, коли і після чого ОСОБА_6 залишає квартиру.

Крім того, суд апеляційної інстанції наголосив, що у своїх поясненнях обвинувачений вказував на те, що знімав потерпілу та її матір постійно через те, що відчував від них загрозу щодо безпідставного звинувачення і у такий спосіб збирав докази, однак, вказаним відео підтверджується те, що саме він бігає за потерпілою по всій квартирі та намагається її наздогнати незрозуміло з якої причини, а вона від нього лише тікає та намагається заховатись у безпечному місці.

Також колегія суддів апеляційного суду не знайшла суперечностей в інформації, яка повідомлялась потерпілою під час виклику поліцейських 17 вересня 2021 року о 08:50 стосовно того, що обвинувачений вдарив її матір, між заявою, яка була складена нею пізніше, з огляду на пояснення свідка ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_13 , в яких вони вказували на те, що працівники поліції порадили з`їздити до травмпункту та зафіксувати отримані останньою тілесні ушкодження, що ними і було зроблено, після чого у відділку поліції, маючи консультативний висновок лікаря, потерпіла і склала заяву, через незначний час, а саме, об 11:16, в якій повідомила про нанесення їй колишнім чоловіком тілесних ушкоджень.

Отже зі змісту вироку суду апеляційної інстанції убачається, що суд мотивував своє рішення, спростував версію сторони захисту внаслідок дослідження сукупності доказів.

На переконання колегії суддів, сама по собі незгода з указаними мотивами і оцінкою доказів не є підставою для скасування вироку апеляційного суду судом касаційної інстанції.

Доводи захисника про те, що суд апеляційної інстанції допустив істотні порушення вимог КПК, оскільки не повністю дослідив відеозапис наданий стороною захисту, спростовується змістом вироку цього суду, з якого видно, що події які відбувались 18 вересня 2021 року були враховані під час ухвалення вироку.

Твердження про те, що апеляційний суд не дослідив звукозапис судового засідання суду першої інстанції від 12 жовтня 2022 року не впливає на законність оскаржуваного вироку, оскільки потерпіла була безпосередньо допитана під час апеляційного розгляду і її показанням дана оцінка в сукупності з іншими дослідженими доказами.

Покликання захисника на відсутність жодних доказів, які б підтверджували винуватість підзахисного, на думку Суду, є його суб`єктивним сприйняттям.

Більше того, на переконання колегії суддів, твердження захисника про відсутність достатніх підстав уважати, що ОСОБА_6 скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наведеною в оскаржуваному судовому рішенні.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд, керуючись статтями 404, 405, 407, 412-414, 420 КПК, переглянув вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за скаргою прокурора, ретельно перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх та дав на них переконливі відповіді.

Суд вважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до правил кримінального процесуального закону, ухвалений вирок не суперечить приписам статей 370, 419, 420 КПК, а тому твердження касатора про істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.

Беручи до уваги викладене вище, Верховний Суд уважає, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Сумського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3