У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючої судді - ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

заявника - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_4 від розгляду скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у місті Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим від 23.01.2026 у кримінальному провадженні № 0000340, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 22.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляді слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_4 перебувають матеріали скарги на постанову старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у місті Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим від 23.01.2026 у кримінальному провадженні № 0000340 від 22.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України.

23 лютого 2026 року під час судового засідання з розгляду поданої скарги скаржник ОСОБА_3 заявив слідчому судді ОСОБА_4 відвід.

Заява про відвід обґрунтована наявністю у скаржника ОСОБА_3 сумнівів у неупередженості слідчого судді ОСОБА_4 , так як, станом на момент подання заяви про відвід, йому не вручено письмове повідомлення про відкриття провадження за його скаргою та не повідомлено номер судової справи, при тому, що про розгляд скарги йому стало відомо з телефонного повідомлення керівника апарату суду. Крім того, ОСОБА_3 вказує на те, слідчий суддя ОСОБА_4 неодноразово розглядала подані ним клопотання та скарги в межах даного кримінального провадження, зокрема, клопотання про допит потерпілого в порядку ст. 225 КПК України та скаргу на бездіяльність слідчого ТУ ДБР у м. Львові від 18.11.2025, у задоволенні яких йому було відмовлено. Так, ухвалою слідчого судді ОСОБА_4 від 25.11.2025 було відмовлено заявнику у задоволенні поданої ним скарги від 18.11.2025, однак, Закарпатський апеляційний суд дану ухвалу скасував та направив її на новий розгляд іншим слідчим суддею, який скаргу ОСОБА_3 задоволив. Таким чином, рішення слідчого судді ОСОБА_4 від 25.11.2025 було визнано неправомірним. Заявник вважає, що слідчий суддя ОСОБА_4 вже висловила свою правову позицію у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим її участь у розгляді поданої скарги створює сумнів в її безсторонності, що, на думку заявника, є достатньою підставою для її відводу.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав заявлену ним заяву про відвід з наведених вище підстав, просив її задовольнити та відвести слідчого суддю ОСОБА_4 від розгляду поданої ним скарги.

Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи у межах заявленого відводу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується принципом верховенства права (ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Перелік підстав, за наявності яких може бути заявлено відвід судді, передбачений ст. 75, 76 КПК України.

Так, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого ч. 3 ст. 35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи (ч. 1 ст. 75 КПК України).

Згідно з ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 5 ст. 80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Визначений КПК України перелік підстав для відводу судді є вичерпним.

Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, незалежність судових органів є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді. Суддя має відстоювати та втілювати в життя принцип незалежності судових органів в його індивідуальному та колективному аспектах.

Суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою (п. 1.1 Бангалорських принципів поведінки суддів).

Наявність безсторонності для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини від 24 травня 1989 року у справі «Справа Гаусшильдта»).

Згідно з об`єктивним критерієм, необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

У рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Мікаллеф проти Мальти» Європейський суд з прав людини вказав, що будь-який суддя, щодо якого наявна достатня підстава побоювання відсутності неупередженості повинен усунутись. У рішенні від 15 липня 2005 року в справі «Межнаріч проти Хорватії» Європейський суд з прав людини звертає увагу на те, що слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною.

Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

На переконання заявника процесуальні дії та рішення слідчого судді щодо розгляду клопотань і скарг у кримінальному провадженні № 0000340 від 22.03.2025 порушують його права, а саме, право на справедливий суд та свідчать про упередженість слідчого судді.

Однак, суб`єктивна оцінка учасником справи дій та рішень слідчого судді в частині їх законності, обґрунтованості та правомірності, не є вирішальною при оцінці факту існування об`єктивних сумнівів у неупередженості.

Оцінка таких дій та рішень може бути здійснена у межах апеляційного провадження, якщо таке буде ініційована його учасниками. У протилежному випадку це становило би порушення загальноправового принципу остаточності судового рішення «res judicata», а також релевантної цьому принципу засади обов`язковості судових рішень, передбаченого ч. 2 ст. 21 КПК України.

У будь-якому разі, інститут відводу у кримінальному процесі є механізмом, який забезпечує реалізацію права особи на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону (ч. 1 ст. 21 КПК України). Цей інститут не є інструментом перегляду судових рішень (процесуальних дій) чи додаткового роз`яснення мотивів їх ухвалення (здійснення). Крім того, зазначений інститут не може використовуватися стороною кримінального провадження, як інструмент вибору судді, адже це буде суперечити засаді доступу до правосуддя.

Незгода учасника кримінального провадження із судовим рішенням чи процесуальною дією, не є самостійною підставою для відводу судді в розумінні ст. 75 КПК України, а відтак не свідчить про наявність упередженості.

Виходячи з наведеного, суд вважає доводи заявника безпідставними та такими, що не підтверджені жодними доказами, на підставі яких можна встановити чи поставити під сумнів безсторонність слідчого судді.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу та відмову в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 81, 372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви про відвід слідчого судді відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1