Номер справи 175/2603/26
Номер провадження 1-кс/175/389/26
УХВАЛА

іменем України

25 лютого 2026 року селище Слобожанське

Слідчий суддя Дніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваної ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 16.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1. Зміст клопотання та короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено у ОСОБА_4 в ході особистого обшуку під час затримання в порядку ст.208 КПК України.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що це кримінальне провадження розслідується за тими обставинами, що у сімейної медсестри Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико- санітарної допомоги» Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (надалі - КНП «ЦПМСД» ПМР Дніпровського району Дніпропетровської області) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановлені органом досудового розслідування дату та час, але не пізніше 16.01.2026, виник умисел за розробленим нею планом створити очолюване нею стійке об`єднання із лікарів та з їх числа службових осіб, які наділені організаційно-розпорядчими функціями та уповноважені вирішувати питання про встановлення груп інвалідності у складі відповідних комісій, для одержання неправомірної вигоди від військовозобов`язаних осіб, які звертаються до медичних закладів Дніпропетровської області для встановлення стану свого здоров`я та можливості отримання груп інвалідності з метою подальшого зняття з військового обліку.

Для реалізації такого умислу та розробленого плану злочинної діяльності ОСОБА_4 у невстановлені органом досудового розслідування дату та час, але не пізніше 16.01.2026, залучила інших медичних працівників: завідувача хірургічного відділення Комунального підприємства «Слобожанська центральна лікарня» Слобожанської селищної ради (надалі - КП «СЦЛ» ССР) - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; лікаря-хірурга, члена експертної комісії КП «СЦЛ» ССР - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; лікаря-ортопеда-травматолога Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради (надалі - КНП «МКЛ № 6» ДМР) - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; члена експертної команди, сестру медичного кабінету ультразвукової діагностики, КП «СЦЛ» ССР - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запропонувавши їм взяти участь у запланованому нею одержанні неправомірної вигоди від військовозобов`язаних осіб, які звертаються до медичних закладів Дніпропетровської області за підтвердження відповідних діагнозів та подальшу можливість отримання груп інвалідності з метою зняття з військового обліку, довівши останнім свій злочинний план та механізм його досягнення та отримавши від останніх добровільну згоду.

Допитаний як свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , повідомив, що у зв`язку із захворюванням (тромбоз глибоких вен) звернувся за медичною допомогою до ОСОБА_4 , яка працює в КНП «ЦПМСД» ПМР Дніпровського району Дніпропетровської області, яка допомагає людям з оформленням інвалідності. В ході зустрічі ОСОБА_4 повідомила, що для того, щоб отримати інвалідність потрібні будуть кошти, так як безкоштовно зараз інвалідність отримати важко, тим паче чоловікам призовного віку. Вартість послуг за підготовку медичних документів на експертну комісію ОСОБА_4 оцінила у приблизно 25000 гривень за стаціонарне лікування та аналізи, а також 4000 доларів США за прийняття позитивного рішення щодо встановлення групи інвалідності експертною командою.

У подальшому, І7.02.2026 приблизно о 11:57 ОСОБА_4 , діючи умисно за попередньою змовою з невстановленими в ході проведення досудового розслідування членами експертної команди з повсякденного функціонування особи КП «СЦЛ», реалізовуючи злочинний умисел, перебуваючи в приміщенні КП «СЦЛ» за адресою: м. Дніпро, вул. Холодильна, буд. 60 отримала від ОСОБА_10 половину обумовленої неправомірної вигоду у вигляді 2000 доларів США для передачі невстановленим в ході проведення досудового розслідування членам експертної команди з повсякденного функціонування особи КП «СЦЛ» та розподіленні її між ними.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, 17.02.2026 приблизно о 12:35 ОСОБА_4 , діючи умисно за попередньою змовою з невстановленими в ході проведення досудового розслідування членами експертної команди КП «СЦЛ», перебуваючи поблизу КП «СЦЛ» за адресою: м. Дніпро, вул. Холодильна, 60 в автомобілі Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_1 отримала від ОСОБА_10 другу половину неправомірної вигоди у розмірі 2000 доларів США, таким чином виконала всі дії, які вважала за необхідні для доведення своїх злочинних дій до кінця.

17.02.2026 ОСОБА_4 було затримано о 13:36 за адресою: Дніпропетровський район, Дніпровський район, м. Дніпро, вул. Холодильна, 60, в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України

Під час затримання ОСОБА_4 було здійснено її особистий обшук, виявлено та вилучено: мобільний телефон марки Samsung Galaxy M35 5G SМ-М356В/D3» ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з сім-картою НОМЕР_4 у чохлі прозорого кольору; блокнот, документи з чорновими записами щодо медичної діяльності; банківські картки «ПриватБанк»; № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , «А-Банк»: № НОМЕР_7 ; чорнові записи на 5 аркушах; 4 купюри номіналом по 1000 гривень: АН6955930, АП 3500409, АА5550278, ЛЖ 2664486; купюру номіналом 500 гривень ЛА0030885.

Вказані речі і предмети постановою слідчого від 17.02.2026 визнано речовими доказами, оскільки самостійно чи в сукупності з іншими доказами вони мають суттєве значення для з`ясування обставин кримінального правопорушення.

В клопотанні прокурор просить накласти арешт на вилучені в ході затримання та особистого обшуку ОСОБА_4 грошові купюри, мобільний телефон, банківськві картки, документи, блокнот та чорнові записи.

2. Позиції учасників

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив накласти арешт на майно підозрюваної, оскільки воно має ознаки речових доказів і є потреба забезпечити їх збереження. Крім того, є підстави для арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти заявленого прокурором клопотання, заявляв про необґрунтованість підозри, недоведеність ризиків знищення майна. Захисник вказував на безпідставність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ст.368 КК України, а перекваліфікація на інші статті унеможливить застосування конфіскації, як виду покарання. Захисник вважав, що логічно незахищений телефон ОСОБА_4 вилучено незаконно, оскільки норми КПК забороняють це.

Підозрювана ОСОБА_4 до судового засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про розгляд, її неявка не перешкоджає розгляду.

3. Встановлені слідчим суддею обставини та прийняті процесуальні рішення

17.02.2026 о 13:36 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, про що складено протокол. В ході затримання проведено особистий обшук, під час якого у ОСОБА_4 вилучено мобільний телефон, блокнот, документи з чорновими записами, банківські картки, гривневі грошові купюри. Вилучене майно зазначено в протоколі, зауважень щодо його змісту від присутніх не надійшло.

17.02.2026 слідчий постановою визнав вилучене майно речовими доказами у розслідуваному кримінальному провадженні.

18.02.2026 о 12:10 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

18.02.2026 прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено у ОСОБА_4 в ході особистого обшуку під час затримання в порядку ст.208 КПК України. Клопотання засобами поштового зв`язку прокурор направив на адресу суду 18.02.2026, що відповідає положенню ч.5 ст.171 КПК України.

4.Обґрунтованість підозри та посилання на докази

Захист заявляв про необґрунтованість підозри.

Слідчий суддя встановив, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 за ч.3 ст.368 КК України здійснено 18.02.2026.

Суддею взято до уваги вагомість наявних в матеріалах справи доказів, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а саме: протоколи допитів свідка ОСОБА_10 , протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_10 , протокол затримання, протокол огляду речей та документів, а також інші матеріали в їх сукупності.

Вищевказані докази свідчать про те, що підозрювана могла вчинити інкриміноване кримінальне правопорушення, тобто підозра стосовно ОСОБА_4 є обґрунтованою.

Прокурором дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваної із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні.

При цьому, обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

За змістом ст.279 КПК України, у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор мають повноваження знову здійснити письмове повідомлення про підозру, дотримуючись вимог ст.278. При цьому Кодекс не обмежує кількість таких дій, а лише зобов`язує вчиняти дії у розумні строки, забезпечуючи їх дотримання через механізм встановлення граничних строків досудового слідства після повідомлення особі про підозру.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Згідно ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Отже, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно такої особи запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та долученими доказами, обґрунтованість підозри щодо вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є підтвердженою.

5. Правова підстава арешту та мотиви застосування заходу забезпечення

За змістом ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Щодо стверджуваної захистом безпідставності вилучення телефону слід відмітити, що згідно абзацу третього частини другої статті 168 забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вилучені у ОСОБА_4 мобільний телефон, блокнот, документи з чорновими записами щодо медичної діяльності; банківські картки можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, що розслідується за ст.368 КПК України, оскільки можуть мати ознаки засобів чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення. Вилучені грошові кошти можуть мати ознаки предмету кримінального правопорушення, що має бути розслідувано у цьому кримінальному провадженні. На ці обставини у своїх показаннях вказує свідок ОСОБА_10 .

Також згідно п.2 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

У такому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Вилучені речі, про арешт яких ставить питання прокурор, безпосередньо стосуються події, яка розслідується, як злочин, передбачений ч.3 ст.368 КК України, за обставин, наведених у клопотанні, та може відповідати ознакам, передбаченим у ст.96-2 КК України.

Крім того, відповідно до п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ч.5 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, санкція якої передбачає обов`язкове застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Відтак, також наявні підстави для накладення арешту на майно підозрюваної (мобільний телефон, грошові кошти) з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Прокурор довів підстави арешту майна, оскільки незастосування заборони на його використання, а також заборони розпоряджатись може призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження майна, що може зашкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя вважає, що арешт майна відповідатиме вимогам розумності і співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження та не завдасть невиправних наслідків для підозрюваного чи третіх осіб.

А відтак, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання слід задовольнити.

Керуючись п.1, п.2, п.3 ч.2 ст.170, ст.ст.170-174 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 17.02.2026 в ході особистого обшуку під час затримання в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_4 , а саме:

- мобільний телефон марки Samsung Galaxy M35 5G SМ-М356В/D3» ІМЕІ1 : НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 з сім-картою НОМЕР_4 у чохлі прозорого кольору;

- блокнот, документи з чорновими записами щодо медичної діяльності;

- банківські картки «ПриватБанк»; № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , «А-Банк»: № НОМЕР_7 ;

- чорнові записи на 5 аркушах;

- 4 купюри номіналом по 1000 гривень: АН6955930, АП 3500409, АА5550278, ЛЖ 2664486;

- купюра номіналом 500 гривень: ЛА0030885.

Тимчасово, до скасування у встановленому КПК України порядку, заборонити відчужувати, користуватися та розпоряджатися цим майном.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити прокурору, слідчому та особі, щодо майна якої вирішувалось питання про арешт.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1