Номер провадження: 11-сс/813/941/26
Справа № 947/2912/26 1-кс/947/4363/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2026 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петропавлівка Саратського району, Одеської області, громадянин України, із середньої освітою, не одруженого, без дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000741 від 12.05.2025 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст.332 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2026 року частково задоволено клопотання органу досудового розслідування, а також клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 та відносно ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26.05.2026 року з визначенням розміру застави 220 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 732 160 (сімсот тридцять дві тисячі сто шістдесят) гривень.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), які обґрунтовують повідомлену підозру та є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

-ризики заявлені слідчим у клопотанні не підтверджені, а слідчим суддею в ухвалі не доведені;

- до клопотання слідчого не додано жодного суттєвого доказу, який би доводив доцільність та необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_8 співпрацює зі слідством, надав повні та послідовні покази щодо викладених в підозрі обставин, визнав свою вину, до кримінальної відповідальності притягається вперше, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, стійкі родинні зв`язки, мати інваліда, яка потребує стороннього догляду і за якою він доглядав до арешту;

-ні прокурором у судовому засіданні, ні слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі, не наведено переконливих і достатніх аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти вказаним слідчим у клопотанні ризикам;

Апеляційний розгляд проведено без участі підозрюваного ОСОБА_8 , однак за участю його захисника ОСОБА_7 , який не наполягав на участі підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно із приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків передбачених ч. 5 ст. 177 цього Кодексу.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що в провадженні СВ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0000741 від 12.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

04.02.2026 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше квітня 2024 року у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виник злочинний умисел направлений на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, усуненням перешкод, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, яке полягає в отриманні незаконного прибутку від осіб-іноземців за сприяння укладенню ними фіктивних шлюбів із громадянками України, з метою подальшого забезпечення та отримання такими іноземцями посвідок на тимчасове проживання на території України, які надають право безперешкодного перетину державного кордону України.

При цьому, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , використовуючи свої зв`язки з невстановленими органом досудового розслідування посадовими особами Приморського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану міста Одеси, розробили злочинний план, який полягав в укладенні іноземцем фіктивного шлюбу з громадянкою України, для гарантованого отримання посвідки на тимчасове проживання на території України в короткий строк іноземець повинен укласти шлюб з громадянкою України.

У подальшому, на підставі свідоцтва про шлюб, орган Державної міграційної служби видає іноземцю посвідку на тимчасове проживання на території України, на підставі якої останній зможе безперешкодно перетинати кордон України в будь-якому напрямку.

Так, ОСОБА_8 , діючи умисно, розуміючи встановлений порядок перетину державного кордону України іноземними громадянами, а також порядок та термін їх перебування на території України, в порушення законів України «Про державний кордон України», «Про прикордонний контроль», «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», «Про імміграцію», у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, але не пізніше липня 2025, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та іншими невстановленим особами, з метою особистого незаконного збагачення, діючи з корисливих мотивів, підшукав громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як особу, яка бажає отримати посвідку на тимчасове проживання на території України за грошову винагороду, шляхом укладення фіктивного шлюбу, тобто такого шлюбу, який не має на меті утворення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

У свою чергу, ОСОБА_10 , переслідуючи корисливий мотив та діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_8 , підшукала для громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_11 громадянку України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як особу, яка погодилася укласти з останнім фіктивний шлюб за грошову винагороду.

Надалі 24.07.2025 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не маючи наміру створювати сім`ю та набувати взаємних прав і обов`язків подружжя, діючи за вказівками та за сприяння ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_9 , подали до Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі документи, необхідні для державної реєстрації шлюбу, за результатами чого між ними було укладено шлюб, який засвідчено актовим записом № 774 та у подальшому видано відповідне свідоцтво про шлюб.

У подальшому громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_11 , на підставі актового запису про шлюб № 774 від 24.07.2025, складеного працівниками Приморського ВДРАЦС у м. Одесі внаслідок укладення фіктивного шлюбу з ОСОБА_12 , за сприяння ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , отримав посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 08.08.2025, оформлену Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області, розташованим за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 44.

Вказана посвідка була видана відповідно до наказу МВС України від 15.03.2013 № 681 «Про затвердження Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання» та надавала ОСОБА_11 право на законне перебування на території України, у тому числі право безперешкодного перетину державного кордону України.

Внаслідок зазначених незаконних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було створено умови для незаконного перебування на території України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Окрім того, ОСОБА_8 , діючи умисно, розуміючи встановлений порядок перетину державного кордону України іноземними громадянами, а також порядок та термін їх перебування на території України, в порушення законів України «Про державний кордон України», «Про прикордонний контроль», «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», «Про імміграцію», у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, але не пізніше червня 2025, за попередньою змовою групою осіб, з метою особистого незаконного збагачення, спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та іншими невстановленим особами, діючи з корисливих мотивів, підшукав громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , як особу, яка бажає отримати посвідку на тимчасове проживання на території України за грошову винагороду, шляхом укладення фіктивного шлюбу, тобто такого шлюбу, який не має на меті утворення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

В свою чергу, ОСОБА_10 , переслідуючи корисливий мотив, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 ОСОБА_8 та ОСОБА_8 підшукала для громадянина ОСОБА_13 громадянку України ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_8 , як особу, яка згодна укласти з останнім фіктивний шлюб за грошову винагороду.

Надалі 27.06.2025 ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , не маючи наміру створювати сім`ю та набувати взаємних прав і обов`язків подружжя, діючи за вказівками та за сприяння ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , подали до Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі документи, необхідні для державної реєстрації шлюбу, за результатами чого між ними було укладено шлюб, який засвідчено актовим записом № 669 та у подальшому видано відповідне свідоцтво про шлюб.

У подальшому громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_13 , на підставі актового запису про шлюб № 669 від 27.06.2025, складеного працівниками Приморського ВДРАЦС у м. Одесі внаслідок укладення фіктивного шлюбу з ОСОБА_14 , за сприяння ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , отримав посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 від 01.09.2025, оформлену Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області, розташованим за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 44.

Вказана посвідка була видана відповідно до наказу МВС України від 15.03.2013 № 681 «Про затвердження Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання» та надавала ОСОБА_13 право на законне перебування на території України, у тому числі право безперешкодного перетину державного кордону України.

Внаслідок зазначених незаконних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було створено умови для незаконного перебування на території України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Окрім того, ОСОБА_8 , діючи умисно, розуміючи встановлений порядок перетину державного кордону України іноземними громадянами, а також порядок та термін їх перебування на території України, в порушення законів України «Про державний кордон України», «Про прикордонний контроль», «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», «Про імміграцію», у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, але не пізніше червня 2025, за попередньою змовою групою осіб, з метою особистого незаконного збагачення, спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та іншими невстановленим особами, діючи з корисливих мотивів, підшукав громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , як особу, яка бажає отримати посвідку на тимчасове проживання на території України за грошову винагороду, шляхом укладення фіктивного шлюбу, тобто такого шлюбу, який не має на меті утворення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

В свою чергу, ОСОБА_10 , переслідуючи корисливий мотив, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 ОСОБА_8 та ОСОБА_8 підшукала для громадянина ОСОБА_15 громадянку України ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , як особу, яка згодна укласти з останнім фіктивний шлюб за грошову винагороду.

Надалі 27.06.2025 ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , не маючи наміру створювати сім`ю та набувати взаємних прав і обов`язків подружжя, діючи за вказівками та за сприяння ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , подали до Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі документи, необхідні для державної реєстрації шлюбу, за результатами чого між ними було укладено шлюб, який засвідчено актовим записом № 670 та у подальшому видано відповідне свідоцтво про шлюб.

У подальшому громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_15 , на підставі актового запису про шлюб № 670 від 27.06.2025, складеного працівниками Приморського ВДРАЦС у м. Одесі внаслідок укладення фіктивного шлюбу з ОСОБА_16 , за сприяння ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , отримав посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_3 від 28.07.2025, оформлену Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області, розташованим за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 44.

Вказана посвідка була видана відповідно до наказу МВС України від 15.03.2013 № 681 «Про затвердження Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання» та надавала ОСОБА_15 право на законне перебування на території України, у тому числі право безперешкодного перетину державного кордону України.

Внаслідок зазначених незаконних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було створено умови для незаконного перебування на території України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Окрім того, ОСОБА_8 , діючи умисно, розуміючи встановлений порядок перетину державного кордону України іноземними громадянами, а також порядок та термін їх перебування на території України, в порушення законів України «Про державний кордон України», «Про прикордонний контроль», «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», «Про імміграцію», у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, але не пізніше листопада 2025, за попередньою змовою групою осіб, з метою особистого незаконного збагачення, спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та іншими невстановленим особами, діючи з корисливих мотивів, підшукав громадянина Республіки Молдова ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (особа яка діє під контролем правоохоронних органів), як особу, яка бажає отримати посвідку на тимчасове проживання на території України за грошову винагороду в розмірі 1800 доларів США, шляхом укладення фіктивного шлюбу, тобто такого шлюбу, який не має на меті утворення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

В свою чергу, ОСОБА_8 , переслідуючи корисливий мотив, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 підшукав для громадянина ОСОБА_18 громадянку України ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , як особу, яка згодна укласти з останнім такий шлюб за грошову винагороду.

Надалі, 28.11.2025 ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , не маючи наміру створювати сім`ю та набувати взаємних прав і обов`язків подружжя, діючи за вказівками та за сприяння ОСОБА_8 , та ОСОБА_8 подали до Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі документи, необхідні для державної реєстрації шлюбу, за результатами чого між ними було укладено шлюб, який засвідчено актовим записом № 1346 та у подальшому видано відповідне свідоцтво про шлюб.

У подальшому громадянин Республіки Молдова ОСОБА_21 , на підставі актового запису про шлюб № 1346 від 28.11.2025, складеного працівниками Приморського ВДРАЦС у м. Одесі внаслідок укладення фіктивного шлюбу з ОСОБА_19 , за сприяння ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , отримав посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_4 від 16.01.2026, оформлену Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області, розташованим за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 44.

Вказана посвідка була видана відповідно до наказу МВС України від 15.03.2013 № 681 «Про затвердження Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання» та надавала ОСОБА_22 право на законне перебування на території України, у тому числі право безперешкодного перетину державного кордону України.

За версією досудового розслідування, внаслідок зазначених незаконних дій ОСОБА_8 , та ОСОБА_8 було створено умови для незаконного перебування на території України громадянина Республіки Молдова ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2026 року підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01.04.2026 рокуз визначенням розміру застави.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою та стороною захисту в апеляційному порядку не оскаржується.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточну кваліфікацію дій ОСОБА_8 , дослідження документів на обґрунтування клопотання у сукупності формують у суду внутрішнє переконання щодо того, що мали місце обставини, про які зазначається у клопотанні та що до їх вчинення може бути причетний ОСОБА_8 , тому апеляційний суд дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Апеляційним судом враховується те, що підозрюваний ОСОБА_8 є громадянином України, із середньою освітою, не працює, неодружений, має постійне місце проживання, однак ці дані не спростовують висновків слідчого судді щодо необхідності продовження до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим, а також надані слідчим матеріали, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про неможливість запобігання ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При вказаних обставинах, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором доведені обставини, викладені в п.п.1, 2 і 3 ч.1 ст.194 КК України, і вказаний запобіжний захід є відповідним, згідно ст.178 КК України, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному, а також тяжкості кримінального правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_8 .

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що вона має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави апеляційному суду вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують та не зменшились ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- відповідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, шляхом залишення території України, оскільки підозрюваному інкримінується вчинення злочину, санкція за вчинення якого ч. 3 ст. 332 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років та він, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, не маючи стримуючих факторів у вигляді міцних соціальних зв`язків та маючи матеріальні ресурси для тривалого перебування за кордоном, чому буде надано оцінку далі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності;

- згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підозрюваний ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки станом на теперішній час у кримінальному провадженні не встановлено та не допитано всіх свідків, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а також вони не допитані в судовому засіданні. Таким чином, ОСОБА_8 перебуваючи не під вартою, може здійснювати вплив на вказаних осіб з метою зміни їх показів чи відмову від них;

Апеляційний суд приймає до уваги доводи захисника про те, що підозрюваний ОСОБА_8 співпрацює зі слідством, надав повні та послідовні покази щодо викладених в підозрі обставин, визнав свою вину, до кримінальної відповідальності притягається вперше, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, стійкі родинні зв`язки, мати інваліда, яка потребує стороннього догляду і за якою він доглядав до арешту, проте наголошує на тому, що зазначені обставини не виключають та не зменшують існування зазначених вище доведених органом досудового розслідування ризиків.

Твердження захисника про те, що слідчий суддя, порушивши вимоги діючого КПК України, не надав оцінки всім обставинам справи та не розглянув можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд не враховує, адже, продовживши строк тримання під вартою підозрюваного, слідчий суддя не знайшов підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченому кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігатиме існуючим ризикам.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що, з урахуванням особи підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, в силу характеру пред`явленої ОСОБА_8 підозри, тяжкості покарання, яке загрожує у разі визнання особи винною, та одночасної потреби у проведенні слідчих дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, зважаючи на специфіку та особливу суспільну небезпеку інкримінованого протиправного діяння, а також на ту обставину, що на території України продовжує діяти оголошений воєнний стан, з наявності встановлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя прийшов обґрунтованого висновку, що для забезпечення належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Водночас, у зв`язку з наявністю ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та незаконного впливу на свідків, апеляційний вважає застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виправданим, а доводи сторони захисту в цій частині необґрунтованими, оскільки підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_8 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

Щодо доводів апеляційної скарги про непомірність визначеного слідчим суддею розміру застави, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 року, в якому судом зазначено, що при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність обвинуваченого, слід враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, а також його професійне становище. Розмір застави, встановлений виключно з урахуванням майнового стану підозрюваного, не є достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Так, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді щодо виключності зазначеного випадку, оскільки на це вказує характер інкримінованого підозрюваному злочину, тяжкість можливого призначеного покарання, характеристика сімейного та майнового стану останнього, а також його особисту роль у вчиненні інкримінованого злочину, тому розмір застави у межах, зазначених в п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не буде здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та вірно встановив виключність випадку та вирішив визначити підозрюваному як альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 220 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 732160 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

При цьому, колегія суддів враховує, що при продовженні запобіжного заходу, розмір застави був зменшений та саме такий розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

До того ж, обставини, передбачені ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлені.

Доводи захисника про необхідність зменшення розміру застави, непомірність його для підозрюваного, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки менший розмір застави, з великою вірогідністю може виявитися недостатнім для гарантування запобігання встановленим ризикам.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та продовження їх існування, у зв`язку з чим неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

При цьому, апеляційний суд вважає, що у клопотанні слідчий навів обґрунтовані обставини, на підставі яких завершити досудове розслідування до закінчення дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 неможливо, оскільки для завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати певний обсяг обов`язкових слідчих та процесуальних дій, а також скласти обвинувальний акт, на що потрібен час.

Натомість, апеляційний суд наголошує на тому, що обсяг дій, необхідних для завершення досудового розслідування визначається слідчим та прокурором, та не може бути предметом апеляційного розгляду під час розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про те, що на теперішній час, тільки тримання під вартою, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе забезпечити запобігання вказаним ризикам, та на час постановлення ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказані ризики не зменшились, тому апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 24, 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2026 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000741 від 12.05.2025 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4