Справа № 642/7263/25
Провадження № 1-кс/642/775/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року м. Харків

Слідчий суддя Холодногірського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна ,-

ВСТАНОВИВ:

19.05.26 року до Холодногірського районного суду м. Харкова звернувся представник заявника ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Холодногірського районного суду міста Харкова у справі № 642/7263/25 від 09.01.2026 р. В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0001097 від 21.08.2025р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України. 09.01.26 року ухвалою слідчого судді Холодногірського районного суду м. Харкова було накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 26.12.2025р. на підставі ухвали слідчого судді Холодногірського районного суду м. Харків, справа № 642/7263/25 в ході обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 де мешкає ОСОБА_4 , грошові кошти, а саме купюри номіналом 100 доларів США в кількості 270 купюр на загальну суму 27.000 (двадцять сім тисяч) доларів США які поміщено до спеціального пакету МВС України з номером WAR 1311285.

Заявник посилається на те, що арештоване майно ОСОБА_4 не має жодного відношення до кримінального провадження за ч. 5 ст. 185 КК України, протягом тривалого часу жодних слідчих дій з ОСОБА_4 не проводиться, збереження арешту перешкоджає ОСОБА_4 у здійсненні права власності на належне йому майно.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та представник заявника адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримали посилаючись на викладені в ньому обставини. Зазначили що жодній особі наразі не повідомлено про підозру і необхідність в збереженні арешту - відсутня.

Прокурор в судовому засіданні висловила заперечення проти клопотання у яких зазначила що досудове слідство триває, зокрема аналізується здобута інформація, арештоване майно визнано речовими доказами, санкція статті ч. 5 ст. 185 КК України передбачає як вид покарання конфіскацію майна.

Дослідивши клопотання, заслухавши учасників судового процесу, суд встановив наступне.

Ухвалою слідчого судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 09.01.2026р. задоволено клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 про арешт майна. Накладено арешт на тимчасово вилучене майно шляхом заборони його відчуження, розпорядження та/або користування, яке було виявлено 26.12.2025р. в період часу з 06 год 14 хв по 08 год 51 хв на підставі ухвали слідчого судді Холодногірського районного суду м. Харкова, справа № 642/7263/25 провадження №1-кс/642/1842/25, під час проведення санкціонованого обшуку в квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . Місцем зберігання арештованого майна відповідно до порядку, визначеного Постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технології переробки, знищення, здійснення витрат пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», а саме, документацію яка відкопійована - збережено в матеріалах кримінального провадження, зберігання банківських карток визначено за камерою схову речових доказів ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Зброярська, 1, грошові кошти - збережено відповідно до вищенаведеного порядку.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, 06.01.2026р. до Холодногірського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 про арешт майна. В обґрунтування клопотання вказано, що в СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування №0001097 від 21.08.2025р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Задовольняючи клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, слідчий суддя послався на те, що без вилучення майна, воно може бути знищене чи передане іншим особам, що унеможливило б у подальшому проведення досудового розслідування та доказування складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18.03.2026р. апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 залишено без задоволення. Ухвалу слідчого судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 09.01.2026р. щодо накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0001097 залишено без змін. Роз`яснено власнику майна ОСОБА_7 право на звернення у порядку, передбаченим чинним процесуальним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, накладаючи арешт на майно, слідчий суддя дійшов висновку про те, що такий захід забезпечення кримінального провадження необхідний з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження , оскільки наявні обґрунтовані підстави вважати, що дане майно має значення для встановлення обставин під час досудового розслідування та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

При накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на положення частин 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Під час судового розгляду та при дослідженні матеріалів клопотання про скасування арешту, слідчим суддею не встановлено обґрунтованості заявлених вимог, оскільки не доведено, що викладені обставини в клопотанні базуються на об`єктивних фактах і правових підставах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП]). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994р., та «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007р.). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982р.). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986р.).

Суд приходить до висновку, що зазначені в клопотанні доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому відпала потреба в застосуванні арешту, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави, на які посилається заявник, що, на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, продовжують бути предметом перевірки органу досудового розслідування в межах кримінального провадження № 0001097 .

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами встановлено, що втручання у право власності обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та у відповідності до принципу верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час дотримано «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства й вимогами захисту основоположних прав власника майна та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, за наслідками судового розгляду слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено того, що на даний час відпала потреба в продовженні дії такого заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Холодногірського районного суду м. Харкова у справі № 642/7263/25 від 09.01.2026р.

Керуючись статтями 7, 9, 170-174, 309, 376, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна залишити без задоволення як передчасне.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8