Справа № 752/5214/25
Провадження №: 1-кп/752/1402/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2026 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Києві обвинувальний акт від 21.08.2025 та угоду про визнання винуватості від 21.08.2025 у кримінальному провадженні № 0000031, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , українця, громадянин України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Каланчак Херсонської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса за довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , освіта вища юридична, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, має статус пільговика за законодавством для багатодітних сімей, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_3 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2025 за № 0000031, реєстр матеріалів досудового розслідування, а також угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним від 21.08.2025, за участі захисника ОСОБА_5 .

У підготовчому судовому засіданні сторони клопотали перед судом про затвердження угоди про визнання винуватості, яка була укладена 21.08.2025 та, відповідно, про призначення узгодженої сторонами міри покарання.

При цьому прокурор виклала короткий зміст обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, доповівши про наявність обов`язкових умов, які вимагає чинне процесуальне законодавство, визначила, які обов`язки прийняв на себе обвинувачений за угодою про визнання винуватості та які вже ним виконані (співпраця зі слідством і прокурором, надання правдивих показань в іншому кримінальному провадженні беззастережне визнання своєї винуватості та ін.), пояснила, що ОСОБА_4 добровільно визнає свою винуватість, щиро розкаявся у вчиненому, вказала на наявність суспільного інтересу для укладення угоди про визнання винуватості, про узгоджену міру покарання, про відсутність процесуальних витрат і речових доказів, заходів забезпечення у цьому кримінальному провадженні.

Обвинувачений підтвердив добровільність свого волевиявлення на укладання угоди, беззастережне визнання винуватості, добровільність свого волевиявлення щодо понесення узгодженого покарання, обізнаність з наслідками укладення і затвердження угоди, наслідками її невиконання.

Захисник підтвердила добровільність волевиявлення підзахисного на укладення угоди, просила про її затвердження судом.

Щодо угоди про визнання винуватості суд зазначає, що її було укладено 21.08.2025 між уповноваженим прокурором Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участі його захисника - адвоката ОСОБА_5 , згідно з якою повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, в тому числі в інших кримінальних провадженнях, майнова шкода не заподіяна.

Заслухавши сторін, з урахуванням наявних матеріалів суд встановив, що в угоді про визнання винуватості сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для цього кримінального провадження обставин та правової кваліфікації діяння обвинуваченого за ч. 3 ст. 332 КК України, визнаючи, шляхом укладення цієї угоди доведеним, що ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб, організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України з корисливих мотивів щодо кількох осіб.

Так, органом досудового розслідування установлено, а обвинуваченим беззастережно визнаються наступні обставини та факти.

Діючи за обставин тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя державою-агресором - Російською Федерацією, достовірно знаючи, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації вчинено тимчасову окупацію території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а з 24.02.2022 - повномасштабне збройне вторгнення на територію суверенної держави України, фігурант-1, діючи за попередньою змовою з фігурант-2, досудове розслідування за підозрою яких у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України здійснюється у кримінальному провадженні № 0000085, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2024, та ОСОБА_4 , а також іншими, невстановленими на теперішній час досудовим розслідуванням особами, організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України, щодо кількох осіб, здійснив керівництво такими діями, з корисливих мотивів за наступних обставин.

Так, фігурант-1, не пізніше березня 2022 року, здійснюючи діяльність у сфері надання транспортних послуг та перевезення пасажирів, яка, в порушення Господарського Кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", не була офіційно зареєстрована, без чинної ліцензії на право перевезення пасажирів, в порушення Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" та постанови Кабінету Міністрів України від 02.12.2015

№ 1001 "Про затвердження ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом", а також в порушення вимог ст. 9 Закону України "Про державний кордон України", ст. 3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", розпорядження Кабінету Міністрів України № 424-р від 30.04.2014 "Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю", розпорядження Кабінету Міністрів України № 106-р від 18.02.2015 "Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю", розпорядження Кабінету Міністрів України № 188-р від 26.02.2022 "Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю", діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно з фігурант-2, ОСОБА_4 та іншими, невстановленими в ході досудового розслідування особами, організували незаконне переправлення осіб через державний кордон України.

З цією метою фігурант-1, у невстановлений досудовим розслідуванням точну дату та час, але не пізніше березня 2023 року залучив до своєї протиправної діяльності фігуранта-2, як диспетчера незареєстрованої у встановленому законом порядку компанії "Інфомація-1" та інших, невстановлених на теперішній час досудовим розслідуванням, осіб.

Після цього, фігурант-1, діючи за попередньою змовою з

фігурант-2 та іншими невстановленими особами, використовували канали в месенджерах "Telegram" та соціальній мережі "Facebook", на яких розміщували оголошення про здійснення пасажирських перевезень із м. Києва до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, яка із 2014 року є тимчасово окупованою територією України та у зворотному напрямку з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим на іншу територію України.

У ході досудового розслідування встановлено, що, починаючи з березня

2022 року, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, транспортними засобами, які використовує фігурант-1 організовано регулярний рух по маршруту Київ-Автономна Республіка Крим із відправкою автобусів від станції метро "Теремки" Київського метрополітену (м. Київ, вул. Академіка Глушкова, 16) та Автостанції "Дачна" (м. Київ, просп. Перемоги, 12-А) у м. Києві та у зворотному напрямку.

При цьому, фігурант-1, розробив та організував декілька маршрутів руху автобусів транзитним сполученням через Республіку Польща, Республіку Білорусь та Російську Федерацію, звідки через незаконно споруджений державою-агресором Російською Федерацією так званий "кримський міст", здійснював переправлення осіб до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим через державний кордон України.

Водночас, перевезення пасажирів, що виїхали з підконтрольної

Уряду України території до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим через територію Російської Федерації здійснювалось автобусами, що належать фігуранту-1 та іншим, залученим до протиправної діяльності, особам, під його керівництвом.

Оплата за надання послуг із переправлення громадян України на

тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим здійснювалась пасажирами під час посадки до автобусів у м. Києві на станції метро "Теремки" Київського метрополітену та у м. Сімферополі у готівковій формі за вказівкою фігуранта-1 водію автобуса, а в період часу не раніше жовтня 2023 року та по 17 жовтня 2024 року ОСОБА_4 , або у вигляді безготівкових зарахувань на карткові рахунки, що належать фігуранту-1, фігуранту-2 та іншим, невстановленим досудовим розслідуванням особам.

Таким самим маршрутом й у аналогічний спосіб організовано незаконне перевезення пасажирів у зворотному напрямку з відправленням автобусів, що використовуються фігурантом-1, з м. Сімферополь на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, через так званий незаконно збудований "кримській міст", Російську Федерацію, Республіку Польща з кінцевим місцем призначення у м. Києві.

При цьому, фігурант-2, яка виконувала роль диспетчера не зареєстрованої у встановленому законом порядку компанії фігуранта-1 "Інформація-1", здійснювала логістичне супроводження автобусних рейсів, а також особисто підшукувала пасажирів з метою здійснення їх подальшого переправлення на тимчасово окуповані території України та у зворотному напрямку, приймала оплату за надані нею та фігурантом-1 транспортні послуги на свій картковий рахунок, здійснювала консультації та займалась обліком громадян України, що бажають потрапити на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим.

Також встановлено, що фігурант-1, не раніше жовтня 2023 року, у точно невстановлений досудовим розслідуванням день та місце, залучив до здійснення своєї протиправної діяльності з організації незаконного переправлення осіб через державний кордон ОСОБА_4 , який, усвідомлюючи, що фігурант-1 здійснює діяльність у сфері надання транспортних послуг та перевезення пасажирів, яка, в порушення приписів Господарського Кодексу України, Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", не зареєстрована в установленому законодавством порядку, не маючи чинної ліцензії на право перевезення пасажирів, без дотримання положень Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", вимог постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом" від 02.12.2015 № 1001, а також в порушення вимог ст. 9 Закону України "Про державний кордон України", ст. 3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", розпорядження Кабінету Міністрів України № 424-р від 30.04.2014 "Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю", розпорядження Кабінету Міністрів України № 106-р від 18.02.2015 "Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю", розпорядження Кабінету Міністрів України № 188-р від 26.02.2022 "Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю", добровільно погодився на вказану пропозицію.

Так, ОСОБА_4 , за попередньою змовою з фігурантом-1 та фігурантом-2, діючи за вказівкою фігуранта-1 та, заздалегідь отримуючи від фігуранта-2 інформацію про кількість пасажирів та суму коштів, які необхідно зібрати, не раніше жовтня 2023 року почав супроводжувати відправлення автомобілів з пасажирами, які попередньо забронювали свій виїзд з м. Києва на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим, прибуваючи на станції метро "Теремки" Київського метрополітену (м. Київ, вул. Академіка Глушкова, 16) та Автостанції "Дачна" (м. Київ, просп. Перемоги, 142-А) у м. Києві.

При цьому, ОСОБА_4 , перебуваючи за вищевказаними адресами, перед відправленням пасажирів з м. Києва на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим, систематично отримував від них грошові кошти в якості оплати за надання транспортних послуг та забезпечення перетину державного кордону, відповідно до розроблених та організованих фігурантом-1 маршрутів руху поза межами пунктів пропуску державного кордону України, здійснюючи збір і облік коштів на етапі посадки до транспортного засобу у місті Києві.

Після чого, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з фігурантом-1 та за його вказівкою, передавав зібрані грошові кошти за організацію незаконного переправлення осіб на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим фігуранту-1.

Крім того, ОСОБА_4 , після кожного організованого рейсу, за попередньою вказівкою фігуранта-1, надавав останньому регулярні звіти про надходження коштів та витрати водіїв, якими здійснювалось перевезення осіб по маршруту організованої фігурантом-1 ділянки переправлення осіб, а саме: м. Київ - м. Варшава (Республіка Польща) - м. Київ, а також м. Київ - м. Варшава (Республіка Польща) - м. Тереспіль (Республіка Польща) - м. Київ.

Крім того, за вказівкою фігуранта-1, ОСОБА_4 здійснювалась оплата роботи водіям транспортних засобів, залучених до протиправних пасажирських перевезень.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України, а саме: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненого щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисивих мотивів.

Вирішуючи в порядку ст. 314 КПК України питання можливості затвердження угоди про визнання винуватості у цьому кримінальному провадженні суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

За приписами ч. 2, 5 цієї ж статті угода про визнання винуватості може ініціюватися прокурором або підозрюваним чи обвинуваченим у будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Згідно з ч. 2 ст. 474 КПК України розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.

Судове провадження на підставі угоди закінчується ухваленням вироку за наявності для цього всіх процесуальних передумов.

Заслухавши позицію прокурора, пояснення обвинуваченого і думку захисниці, дослідивши обвинувальний акт, проаналізувавши угоду про визнання винуватості та перевіривши її на відповідність приписам чинного законодавства, вивчивши інші наявні матеріали, що стосуються цього кримінального провадження, суд переконався, що така угода може бути затверджена шляхом постановлення обвинувального вироку зважаючи на таке.

Кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , класифікується як тяжкий злочин, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Угоду подано до суду в установлений процесуальним законом строк.

Потерпілі у кримінальному провадженні не встановлені.

Отже, законодавчих обмежень щодо можливості укладення угоди про визнання винуватості у цьому кримінальному провадженні не вбачається.

На виконання вимог ч. 4 ст. 474 КПК України судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє своє право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують з відповідними процесуальними правами; цілком розуміє наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; цілком розуміє характер обвинувачення, в якому він визнає себе винуватим; цілком розуміє вид покарання, яке буде до нього застосоване.

З метою дотримання приписів ч. 6 ст. 474 КПК України суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом перевірено, що укладена угода відповідає за своїм змістом вимогам ст. 472 КПК України та містить:

-визначення сторін, які її уклали;

-формулювання обвинувачення і його правову кваліфікацію з зазначенням відповідної статті КК України;

-істотні для цього кримінального правопорушення обставини (ступінь та характер сприяння обвинуваченого у розслідуванні кримінального провадження щодо нього та інших осіб - ОСОБА_4 у процесуальному статусі підозрюваного зізнався у вчиненому, беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, надав правдиві викривальні показання щодо себе та інших осіб (підозрюваних у кримінальному провадженні № 0000085, зокрема щодо фігуранта-1 і фігуранта-2), показання ОСОБА_4 допомогли органу досудового розслідування встановити додаткові обставини кримінального правопорушення та висунути обвинувачення фігуранту-1 та фігуранту-2);

-визначення суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, а також у запобіганні, виявленні та припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших, більш тяжких кримінальних правопорушень;

-підтвердження беззастережного визнання ОСОБА_4 у процесуальному статусі підозрюваного своєї винуватості;

-обов`язки ОСОБА_4 за угодою (співпрацювати із прокурором шляхом надання правдивих показань та підтвердження показань, наданих ним на досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні № 0000085 від 13.03.2024 в суді під час розгляду зазначеного кримінального провадження (справа № 752/14861/25), по суті, а також у інших судових справах, з якими зазначена судова справа буде об`єднана або виділена, та іншим чином; з`являтися на виклики суду для надання показань, проведення інших процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000085 від 13.03.2024 (справа 752/14861/25) або в кримінальних провадженнях (справах), з якими буде об`єднано зазначене кримінальне провадження (судова справа), а також у кримінальних провадженнях (судових справах), які будуть виділені із зазначеного кримінального провадження (судової справи), а у разі неможливості з`явитися з поважних причин - брати участь у проведенні вказаних слідчих та процесуальних дій дистанційно у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством, в тому числі у режимі відеоконференції);

- узгоджене покарання - позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням від відбування покарання та установленням іспитового строку та покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Також угода містить згоду обвинуваченого на призначення узгодженого сторонами покарання, наслідки укладення і затвердження угоди за ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди за ст. 476 КПК України, дату укладення і підписи сторін та захисника.

Так, сторони угоди дійшли згоди про застосування як приписів ст. 69 КК України з огляду на наявність більше двох обставин, які пом`якшують відповідальність, на особу винного, факторів, що істотно зменшують тяжкість вчиненого, у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права займатися діяльністю у сфері міжнародних перевезень та без конфіскації майна.

Крім того, сторонами погоджено застосування норм ст. 75 КК України, у зв`язку з чим вони дійшли згоди про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та застосуванням судом іспитового строку та покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

У ст. 69 КК України закріплено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. На цих підставах суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

Згідно з ч. 2, 3, 4 ст. 75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У такому разі суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Обставиною, яка пом`якшує покарання за ч. 1 ст. 66 КК України є беззастережне визнання винуватості, щире каяття обвинуваченого, яке полягає у жалю з приводу вчиненого, осуді своєї поведінки, визнання всіх обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України щодо подій кримінального правопорушення, у тому числі, часу, місця, способу вчинення, повне визнання своєї винуватості, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, зокрема скрутного матеріального становища (зокрема, ОСОБА_4 та його дружина є багатодітними батьками та внутрішньо переміщеними особами, які вимушено покинули домівку у зв`язку зі збройною агресією та окупацією країною агресором місцевості, в якій вони проживали постійно з двома малолітніми дітьми, у 2024 році у них народилася третя дитина, а тому ОСОБА_4 був змушений налагоджувати життя своєї родини, вишукувати кошти для оплати навчання дітей, оплати житла, облаштовуватися в новому місці, хоча мав законний бізнес за місцем мешкання (провадив ліцензовану діяльність з надання послуг перевезення пасажирів, був зареєстрований як фізична особа-підприємець).

Крім зазначених відомостей, при призначенні покарання враховується, що ОСОБА_4 здійснює грошове забезпечення повнолітнього пасинка ОСОБА_6 , який навчається у вищому навчальному закладі на платній основі.

Обставиною, яка пом`якшує покарання за ч. 2 ст. 66 КК України визнається сплата благодійного внеску на допомогу Збройним Силам України у сумі понад 50 тис грн, що становить собою майнову участь у сприянні обороноздатності держави, прояв людяності, гуманізму, вказує на благородні внутрішні переконання.

Обставинами, які обтяжують покарання за ст. 67 КК України в обвинувальному акті не вказано, судом не встановлено.

Дійшовши таких висновків та реалізовуючи імперативні повноваження щодо призначення покарання, суд враховує той вид покарання, які узгодили сторони та зауважує, що під час розгляду було проаналізовано щирість каяття обвинуваченого та його особу, а саме: прийнято до уваги вік, стан здоров`я (задовільний), рівень освіти, наявність сталих родинних та соціальних зв`язків (одружений, має на утриманні трьох власних дітей 2010, 2014, 2024 років народження, опікується і забезпечує пасинка), осудність, неперебування на профілактичних обліках, активну громадську і суспільну позицію за час протистояння збройній агресії Російської Федерації проти України (має подяки від військових частин), відсутність притягнень до кримінальної відповідальності, відсутність непогашених, незнятих судимостей.

Враховуючи викладене, суд вважає за належне затвердити угоду про визнання винуватості від 21.08.2025, визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання, яка відповідає загальним засадам призначення покарання, закріпленим у ст. 65 КК та базується на положеннях ст. 69 КК України, остаточно у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю у сфері міжнародних перевезень без конфіскації майна.

При цьому, суд розділяє позицію сторін щодо того, що виправлення обвинуваченого можливе без фактичної ізоляції від суспільства з огляду на наявність обставин, які пом`якшують покарання, прагнення до виправлення, наведені вище дані про його особу. Строк випробування у цьому разі має становити 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_4 покладатимуться обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи (у разі офіційного працевлаштування).

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 після надходження обвинувального акта та угоди про визнання винуватості до суду не обирався і підстав для його обрання до набрання вироком законної сили не вбачається.

Процесуальні витрати та речові докази не заявлено.

Керуючись ст. 314, 368, 374, 394, 395, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1.Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 21.08.2025 між прокурором Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000031 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

2. ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням приписів ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

3.Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, тривалістю 2 (два) роки.

4.Згідно з приписами ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, місця роботи (у разі офіційного працевлаштування).

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1