Справа № 991/1673/26
Провадження № 1-кс/991/1688/26
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження за скаргою

27 лютого 2026 року місто Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , перевірив скаргу ОСОБА_2 від 23.02.2026.

24.02.2026 до слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_3 .

У ній він вказує, що Третім Головним підрозділом детективів Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000150 від 12.03.2025.

У межах цього провадження 15.01.2026 складено письмове повідомлення про підозру стосовно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Останній підозрюється у пособництві в зловживанні службовим становищем, тобто, в умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої юридичної особи, використанні службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.

Законодавець на нормативному рівні щодо процесуального порядку повідомлення про підозру вживає терміни «складання», «вручення» та «здійснення» повідомлення про підозру.

Сам факт складання письмового тексту повідомлення про підозру без його безпосереднього вручення відповідною особою не може бути розцінений як виконання нею усього комплексу дій, що охоплюють поняття «здійснити повідомлення про підозру».

Орган досудового розслідування завідомо був обізнаний про місце перебування ОСОБА_4 за кордоном. Новини про перебування ОСОБА_4 у ФРН давно були відомі, в тому числі із джерел ЗМІ. Після переїзду до Німеччини ОСОБА_4 внесений в Центральний реєстр іноземців, має посвідку на проживання, що підтверджує законний статус перебування в країні та право на працевлаштування, соціальний захист, має офіційну реєстрацію місця проживання з 16.05.2022, відкритий банківський рахунок. В реєстрі Оберіг 16.07.2024 ОСОБА_4 оновив дані про місце його перебування та вказав точну адресу проживання.

А тому, повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, повинна була бути врученою згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

Таких заходів органом досудового розслідування не проводилось - за міжнародною правовою допомогою не звертався, відповідно, доручень компетентним органам не направлено, як наслідок, підзахисний належним чином не отримав ні повісток про виклики, ні повідомлення про підозру.

Саме тому, 19.01.2026 адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до НАБУ з клопотанням.

У ньому він просив направити письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 до Німеччини за адресою: АДРЕСА_1, із застосуванням механізмів міжнародної правової допомоги.

Постановою старшого детектива НАБУ ОСОБА_5 від 03.02.2026 у задоволенні цього клопотання відмовлено з формальним мотивуванням про «недопустимість повторного вручення».

Захисник указує, що постанова про відмову в задоволенні клопотання є передчасною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, адже органом досудового не було дотримано процедури вручення повісток, повідомлення про підозру.

У скарзі захисник просить: постанову старшого детектива НАБУ ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000150 від 12.03.2025 скасувати; зобов`язати старшого детектива НАБУ ОСОБА_5 направити повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 364 КК України у межах кримінального провадження № 0000150 від 12.03.2025 ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Перевіривши подану скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя доходить висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження за нею, враховуючи таке.

Окремою формою судової діяльності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) є судовий контроль за додержанням законів органами досудового розслідування, який реалізує слідчий суддя. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини на стадії досудового розслідування.

Однією з форм такого контролю є розгляд скарг на рішення, дії та бездіяльність слідчого та прокурора у порядку ст. 303 КПК.

Слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню (ч. 4 ст. 304 КПК).

У частині першій статті 303 КПК визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Відповідно до цієї норми на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора:

1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, одним із близьких родичів або членом сім`ї, коло яких визначено цим Кодексом, та/або захисником померлого, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Зі змісту поданої скарги убачається, що ОСОБА_2 оскаржує постанову старшого детектива НАБУ ОСОБА_5 від 03.02.2026. Нею відмовлено у задоволенні клопотання захисника від 19.01.2026 про направлення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_4 до Німеччини.

Як на єдину підставу для оскарження, захисник посилається на п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК.

Цією нормою передбачене право на оскарження постанови про відмову в задоволенні клопотання про проведення виключно слідчих (розшукових) дій та/або негласних слідчих (розшукових) дій, а не будь-яких процесуальних дій, для проведення яких учасник кримінального провадження звертається з клопотанням до слідчого чи прокурора.

Водночас, направлення письмового повідомлення про підозру не є слідчою (розшуковою) дією або негласною слідчою (розшуковою) дією.

Слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети (ч. 1,2 ст. 223 КПК).

Згідно з Главою 20 КПК до слідчих (розшукових) дій відноситься - допит, впізнання, обшук, огляд, експертиза, слідчий експеримент, освідування особи тощо.

Негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 246 КПК).

Главою 21 КПК визначено перелік негласних слідчих (розшукових) дій.

Водночас, випадки повідомлення про підозру, зміст письмового повідомлення про підозру та порядок вручення такого письмового повідомлення про підозру передбачений Главою 22 КПК.

Направлення (вручення) повідомлення про підозру не є ні слідчою (розшуковою) дією, ні негласною слідчою (розшуковою) дією. Повідомлення про підозру не спрямоване на збирання доказів, не має доказової функції. Воно по суті є процесуальним актом реалізації результатів уже зібраних доказів, а не інструментом доказування.

Отож, слідчий суддя доходить висновку, що постанова старшого детектива НАБУ від 03.02.2026 про відмову в задоволенні клопотання захисника про направлення письмового повідомлення не є рішенням, яке може бути оскарженим на досудовому розслідуванні в порядку п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК.

Враховуючи це, відсутні правові підстави для розгляду скарги слідчим суддею, а тому у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_3 необхідно відмовити.

На підставі викладеного, слідчий суддя постановив:

- у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 від 23.02.2026 відмовити;

- копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала скаргу, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду впродовж п`яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі її подання ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1