Справа № 307/4287/25
Провадження №1-кп/307/320/25
УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу

у вигляді тримання під вартою

30 квітня 2026 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

та його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 березня 2025 року за № 0000189 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, який має на утриманні одну малолітню дитину, на підставі ст. 89 КК України - раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке 24 березня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000189 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 309 КК України.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2026 року продовжено ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, тобто по 02 травня 2026 року включно та визначено заставу у розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99 840? (дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп.

Під час судового розгляду прокурор Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що 24 березня 2025 року о 04 год. 15 хв., під час дії на всій території України воєнного стану, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (з подальшим продовженням) ОСОБА_4 шляхом розбиття скла на вхідних дверях - проник до приміщення магазину «Моbіlоп», власником якого є ФОП ОСОБА_6 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де діючи в умовах воєнного стану, реалізовуючи свій умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, таємно, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно, з корисливих мотивів, всупереч волі володільця, з метою наживи, шляхом проникнення, з приміщення магазину розбивши скло на вітринах, викрав планшет «Doogee», моделі «U9» сірого кольору, ІМЕІ U00088091, вартістю 2 537 грн., планшет марки «Рixus», моделі «Deon» темно-сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 5 260 грн., смартфон марки «Realme», моделі «Note 50» світло-синього кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , вартістю 3 806 грн., смартфон марки «Samsung», моделі «Galaxy А06SM-A065 (SM-А065FLBGSEK)» світло-синього кольору, ІМЕІ: НОМЕР_3 , вартістю 4 049 грн. та смартфон марки «ZТЕ», моделі «Вlade А35» чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_4 , вартістю 2 612 грн.

Заволодівши вказаним викраденим майном, вийшов з приміщення магазину та втік в невідомому напрямку, чим спричинив ФОП ОСОБА_6 матеріальну шкоду, на загальну суму 18 264 гривень.

Крім цього, ОСОБА_4 у невстановлений органом досудового розслідування точний час, але не пізніше 29.03.2025 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, усупереч вимогам Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», а також «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України No589 від 03.06.2009, зберігав за адресою свого місця проживання в кухні речовину рослинного походження - канабіс загальною масою 5,1957 г, яку 29.03.2025 в період з 07 год. 23 хв. по 08 год. 13 хв. виявлено та вилучено у ході проведення санкціонованого обшуку, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно висновку експерта Закарпатського НДЕКЦ МВС України від 29.04.2025 СЕ-19/107-25/5878-НЗПРАП - надана на експертизу подрібнена речовина, рослинного походження, зеленого кольору, яка знаходилась в 1 (одній) скляній напівпрозорій ємкості зеленого кольору із полімерною кришкою білого кольору є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабісом.

Маса канабісу (в перерахунку на суху речовину) становить 5,1957 г.

Канабіс згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», (таблиця 2, список 1), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770, віднесений до «Наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено».

В загальному маса виявленого канабісу становить 5,1957 г, що більше невеликих розмірів згідно Наказу «188 Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу».

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням у інше приміщення, вчиненій в умовах воєнного стану, та ч. 1 ст. 309 КК України, тобто у незаконному зберіганні наркотичного засобу без мети збуту.

Обґрунтованість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: показаннями свідка ОСОБА_7 , протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками, протоколом огляду місця події від 24.03.2025, показаннями потерпілої ОСОБА_6 від 25.03.2025, проведеним обшуком, висновками судових експертиз та речовими доказами, а також іншими зібраними матеріалами кримінального провадження.

Так, під час досудового розслідування 06.10.2025 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03 грудня 2025 року, який продовжено ухвалою суду по 22 січня 2026 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4) ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, на даний час встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме встановлено, що ОСОБА_4 може переховуватися суду, з метою уникнення покарання за вчинений злочин, так як йому загрожує максимальна міра покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років, та усвідомлюючи наведені обставини вінй може покинути територію України, у тому числі у незаконний спосіб. На вказану обставину вказує також те, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 ухилявся та перебував у розшуку.

Крім цього, ОСОБА_4 може впливати на свідка ОСОБА_8 у вказаному кримінальному провадженні, який надав викривальні покази стосовно обвинуваченого, так як свідок на даний час не допитаний у суді, у зв`язку з цим є ризик впливу на них з метою зміни чи уточнення показів на його користь.

У зв`язку з цим є всі обставини щодо продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у запобіжному заході у вигляді тримання під вартою

Крім цього, слід врахувати реакцію суспільства та соціальні наслідки правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , адже, враховуючи спосіб вчинення злочину, знаряддя та місце його вчинення, воно викликало особливий суспільний резонанс, висвітлення в засобах масової інформації, тому тримання під вартою обвинуваченого є виправданим.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статі, так як такі відсутні в даному випадку.

Враховуючи викладене, просив продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів із визначенням застави.

Прокурор у підтримання клопотання посилався на викладені у ньому обставини.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що ОСОБА_4 під час судового розгляду повністю визнав вину та на думку захисника, під час допиту своїх показань не змінить та не буде заперечувати проти відшкодування завданої ним потерпілій шкоди, а тому відпала необхідність у такому запобіжному заході як тримання під вартою, у зв`язку із чим просив такий змінити на домашній арешт або, у випадку, якщо суд дійде висновку про відсутність підстав про зміну запобіжного заходу зменшити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обставини вказаного клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1, 2 та 3 статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно ч. 3 ст. 199 цього Кодексу обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 080?,00 грн. 00 коп., строком на 60 днів, до 03 грудня 2025 року, а також у разі внесення застави визначено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду та повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі; встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 може переховується від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення; може незаконно впливати на свідків, з метою можливої зміни показів на його користь або відмови від дачі показів; може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як раніше підозрювався у вчиненні подібного злочину. Також слідчим суддею визначено заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Тобто під час застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо ОСОБА_4 не зможе запобігти вказаним ризикам.

Згідно ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області 04 березня 2026 року продовжено ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, тобто по 02 травня 2026 року включно та визначено заставу у розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99 840? (дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп.

Вирішуючи питання продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу, суд дійшов висновку, що на даний час суду не надано доказів того, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які були враховані слідчим суддею при обранні щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та під час продовження судом строку тримання під вартою, відсутні або зменшилися.

Також суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , а також те, що у разі доведення його вини і визнання його винним у їх вчиненні, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а також існування на даний час ризиків, які стали підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки судовий розгляд не розпочато, жодні докази не досліджені, потерпіла та свідки не допитані і наведені ризики та обставини є реальними і триваючими, об`єктивно існують, а тому його тримання під вартою буде виправданим та необхідним.

Крім цього, беручи до уваги в сукупності обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 та суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства, так і потерпілої, а тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого про зміну обраного запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Підстав для не визначення застави обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні немає.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, суд вважає за можливе визначити у даному випадку заставу у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки, зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , обставини кримінального правопорушення, розмір завданої кримінальним правопорушенням шкоди, суд дійшов висновку, що застава у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

При визначенні розміру застави у якості альтернативного запобіжного заходу суд також враховує рішення ЄСПЛ у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року, у якому зазначено, що гарантії передбачені п. 3 статті 5 Конвенції (звільнення особи обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання) покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання.

Таким чином, вказана сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активів та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, тобто, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи в суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Ураховуючи наведене, з одного боку розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу обвинуваченого, тяжкістю злочину у вчиненні якого він обвинувачується.

Таким чином, суд вважає, що розмір застави слід визначити у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560? (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп.

Такий розмір зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 , запобігти ризикам кримінального провадження та не являється завідомо непомірним для нього. Визначений розмір застави є співмірним, а також відповідним з огляду на ймовірно завдану шкоду та буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України, у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, у випадку застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, необхідно покласти на нього наступні обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до Тячівського відділу ГУ ДМС України в Закарпатскій області свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками, експертом та спеціалістом у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває ОСОБА_4 відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Керуючись ст. ст. 371, 372, 376 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Тячівської окружної прокуратури про продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, тобто по 28 червня 2026 року включно.

Визначити заставу у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560? (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) у будь-який момент протягом дії ухвали на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому КМУ: отримувач коштів: ТУ ДСА України в Закарпатській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26213408; розрахунковий рахунок - UA0018501; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Код банку (МФО): 820172, призначення платежу застава.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Закарпатській області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це суд.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до Тячівського відділу ГУ ДМС України в Закарпатскій області свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування з потерпілою, свідками, експертом та спеціалістом у даному кримінальному провадженні;

Вказані обов`язки у разі внесення застави покладаються на ОСОБА_4 на строк не більше двох місяців.

У разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст.194 КПК України.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та направити Державній установі «Закарпатська установа виконання покарань № 9».

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено 05 травня 2026 року, о 10 год.

Суддя ОСОБА_1