Справа №127/6742/26
Провадження №1-кс/127/2770/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Cтарший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000078 від 15.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено, що директор Яришівського психоневрологічного будинку-інтернату, що знаходиться за адресою с. Яришів Могилів-Подільського району Вінницької області, вул. Танащишена, буд. 1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою з іншими особами, у тому числі з працівниками зазначеної установи, використовуючи уразливий стан підопічних будинку-інтернату, викликаний їх психічними захворюваннями, примушують їх до виконання робіт за межами інтернату, отримуючи матеріальну вигоду.

Крім цього встановлено, що до вказаної злочинної діяльності причетний голова профспілки зазначеної установи - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та соціальний працівник установи - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Відповідно, до рапорту (інформації) УМП ГУНП у Вінницькій області та проведених негласних слідчих (розшукових) дій встановлено, що до даного кримінального правопорушення можуть бути причетні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (директор установи), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (працівник установи), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (голова профспілки установи).

Зокрема, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 та має в користуванні транспортний засіб автомобіль марки «ЗАЗ 110557» білого кольору, 2003 року випуску з р.н.з. НОМЕР_1 й VIN НОМЕР_2 .

Відповідно до інформаційної картки транспортний засіб автомобіль марки «ЗАЗ 110557» білого кольору, 2003 року випуску з р.н.з. НОМЕР_1 й VIN НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

28.02.2026 на підставі ухвали Вінницького міського суду від 12.02.2026 проведено обшук автомобіля марки «ЗАЗ 110557» білого кольору, 2003 року випуску з р.н.з. НОМЕР_1 із VIN НОМЕР_2 , зареєстрованого за ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким користується ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході проведення обшуку було виявлено та вилучено:

?свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль марки «ЗАЗ 110557» р.н.з. НОМЕР_1 ;

?автомобіль марки «ЗАЗ 110557» р.н.з. НОМЕР_1 .

Вище вказані предмети дають можливість встановити обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також інші обставини, що мають значення для провадження. У зв`язку з цим слідчим у кримінальному провадженні 01.03.2026 винесено постанову про визнання вказаного майна речовими доказами по кримінальному провадженні.

Арешт вказаного майна, необхідний для попередження зміни чи знищення його властивостей в результаті використання третіми особами, що може призвести до втрати ними значення речового доказу та перешкодить встановленню істини у провадженні, тому слідчий просив клопотання задовольнити.

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При цьому, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З матеріалів клопотання встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000078 від 15.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

В рамках вказаного провадженнябуло проведено обшук автомобіля марки «ЗАЗ 110557» білого кольору, 2003 року випуску з р.н.з. НОМЕР_1 із VIN НОМЕР_2 , зареєстрованого за ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким користується ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в подальшому транспортний засіб та свідоцтво постановою слідчого від 01.03.2026 визнано речовими доказами.

28.02.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

На підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З матеріалів справи встановлено, що автомобіль марки «ЗАЗ 110557» білого кольору, 2003 року випуску з р.н.з. НОМЕР_1 було вилучено у підозрюваного ОСОБА_4 та останній безпосередньо використовував вказаний транспортний засіб, в тому числі під час здійснення незаконної діяльності. Таким чином вказаний автомобіль, відповідно до ст. 98 КПК України є речовим доказом.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Крім того, суд звертає увагу на те, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники обмежуються у реалізації правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим та у разі встановлення інших фактів, їх доведеності чи спростування, у зв`язку з чим відпаде необхідність у застосуванні заходів забезпечення збереження майна, його можна буде повернути власникам в порядку ст. 174 КПК України.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні правові підстави для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, з метою його збереження, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що це майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Накладення арешту на даному етапі досудового розслідування у цьому випадку є пропорційним та співрозмірним завданням кримінального провадження і переслідує легітимну мету.

Враховуючи вищевикладене, з метою з`ясування дійсних обставин події кримінального правопорушення, а також з метою попередження втрати, пошкодження зазначеного у клопотанні майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на вищевказане майно, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке 28.02.2026 вилучено під час проведення обшуку автомобіля марки «ЗАЗ 110557» білого кольору, 2003 року випуску з р.н.з. НОМЕР_1 із VIN НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

?свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль марки «ЗАЗ 110557» р.н.з. НОМЕР_1 ;

?автомобіль марки «ЗАЗ 110557» р.н.з. НОМЕР_1 .

Виконання ухвали про арешт майна доручити старшому слідчому відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітану поліції ОСОБА_3 .

На ухвалу судді може бути подана апеляція протягом п`яти діб з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

Слідчий суддя