Номер провадження:1-кс/521/939/26
УХВАЛА

20 лютого 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП України в Одеській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000670 від 17.07.2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Городнє Болградського району Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання слідчого, відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на території України з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який цього ж дня затверджено Верховною Радою України. У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.07.2025 №478/2025, затвердженим Законом України від 15.07.2025 №4524-IX, яким строк дії воєнного стану продовжено з 05 години 30 хвилин 07.08.2025 строком на 90 діб, тобто до 05.11.2025.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України та її територіальній цілісності й передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії, а також тимчасове обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Також відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку липні 2025 року, більш точного часу, досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , з метою незаконного збагачення та отримання матеріальних благ, розробив план щодо протиправного заволодіння грошовими коштами інших громадян України та вирішив утворити стійке злочинне об`єднання організовану групу.

Для реалізації свого злочинного плану, використовуючи лідерські якості,

ОСОБА_7 , організував та очолив організовану групу для вчинення злочинів проти власності, до складу якої залучив ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з якими підтримував дружні стосунки, довів до них злочинний план, розподілив ролі та функції, визначив способи прикриття злочинної діяльності, отримання та розподілу незаконних доходів.

Стійкість організованої групи виражалася у стабільних внутрішніх зв`язках між її учасниками, наявності спільної мети систематичного отримання незаконних прибутків, а також в обізнаності кожного учасника щодо розробленого плану злочинної діяльності.

Згідно з розподілом ролей ОСОБА_7 виступив організатором, а ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 виконавцями злочинів.

Як організатор та керівник організованої групи ОСОБА_7 , підшуковував осіб, у яких у подальшому вимагалися грошові кошти; планував і керував вчиненням злочинів; доводив розроблені плани вчинення конкретних злочинів до інших учасників організованої групи; розподіляв ролі між учасниками групи; за допомогою аудіо- та відеозв`язку через месенджер Telegram і мобільний зв`язок брав участь у вимаганні грошових коштів; після вчинення злочинів здійснював розподіл незаконно отриманих коштів; підтримував у групі високий рівень узгодженості дій та дисципліни.

Як виконавці, ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 відповідно до плану ОСОБА_7 , виконували злочинні накази останнього під час вчинення злочинів.

Для координації та конспірації члени організованої групи використовували мобільні телефони.

Таким чином, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , упродовж кількох місяців зорганізувалися у стійку організовану групу та в період з липня 2025 року по 20.08.2025 вчинили низку злочинів, пов`язаних із вимаганням грошових коштів у мешканців міста Одеси.

Так, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, у складі організованої групи під керівництвом ОСОБА_7 , разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , починаючи з липня 2025 року, висували потерпілому ОСОБА_11 незаконні вимоги про передачу грошових коштів під приводом неіснуючої моральної компенсації.

Після цього, 31.07.2025 приблизно о 16 годині 57 хвилин ОСОБА_7 , під час телефонної розмови з ОСОБА_11 запропонував потерпілому прибути за адресою: м. Одеса, проспект Адміральський, 31 біля супермаркету «Точка», для обговорення фінансових питань, на що останній погодився.

Так, 31.07.2025 приблизно о 17 годині 05 хвилин ОСОБА_4 , спільно з

ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та невстановленою під час досудового розслідування особою, перебуваючи біля супермаркету «Точка», розташованого за адресою: м. Одеса, проспект Адміральський, 31, діючи у складі організованої групи, в умовах воєнного стану, реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на вимагання грошових коштів у потерпілого, використовуючи чисельну та фізичну перевагу, здійснюючи психологічний тиск та погрожуючи застосуванням фізичного насильства, висунули вимогу про передачу грошових коштів.

Незважаючи на позицію ОСОБА_11 про відсутність будь-яких боргових зобов`язань, під час висунення вимог ОСОБА_7 продемонстрував потерпілому предмет, зовні схожий на пістолет, чим посилив погрозу застосування насильства, яку потерпілий сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю.

В подальшому, ОСОБА_9 , діючи у складі організованої групи під керівництвом ОСОБА_7 висунув вимогу потерпілому ОСОБА_11 показати банківські додатки, які завантажені на його мобільний телефон, на що потерпілий, усвідомлюючи реальну перевагу вказаних осіб погодився, після чого ОСОБА_4 разом з ОСОБА_9 побачили, що на банківському рахунку «А-банку» у потерпілого знаходяться грошові кошти у сумі 10200 гривень.

Побоюючись реалізації погроз, ОСОБА_11 передав учасникам організованої групи грошові кошти у сумі 2 700 гривень, а також на вимогу ОСОБА_7 перерахував 10 200 гривень на банківську картку № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_12 , яка не була обізнана про злочинні наміри учасників групи.

Після цього ОСОБА_4 разом зі співучасниками з місця події зникли та розпорядилися отриманими коштами на власний розсуд, завдавши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 12 900 гривень.

Крім того, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, у складі організованої групи під керівництвом ОСОБА_7 , разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та особою, матеріали відносно якої виділені в інше кримінальне провадження, повторно, не пізніше липня 2025 року, розпочали вимагати у ОСОБА_13 грошові кошти під приводом вигаданого боргу у розмірі 10 000 доларів США.

Так, 14.08.2025 приблизно о 17 годині 49 хвилин ОСОБА_4 , спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , перебуваючи біля кафе «Макарона кафе» за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, 80, діючи повторно, у складі організованої групи, в умовах воєнного стану, реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_13 , з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, використовуючи чисельну та фізичну перевагу, здійснюючи психологічний тиск та погрожуючи застосуванням фізичного насильства, висунули потерпілому вимогу про передачу грошових коштів, під приводом неіснуючого боргу.

Побоюючись реалізації погроз, ОСОБА_13 повідомив про наявність у нього коштів у сумі 800 доларів США та 5000 гривень, на що ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_10 продовжуючи вимагати грошові кошти, використовуючи при цьому психологічний тиск, погрозу спричинення тілесних ушкоджень, отримали від потерпілого ОСОБА_13 800 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 14.08.2025 становило 33 тисяч 424 гривень) та 5000 гривень, які ОСОБА_7 брав особисто, чим завдав майнової шкоди на загальну суму 38 424 гривні.

Після цього ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 з місця події зникли та розпорядилися отриманими коштами на власний розсуд.

Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше липня 2025 року, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, повторно, у складі організованої групи під керівництвом ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , розпочали вимагання грошових коштів у ОСОБА_14 під приводом вигаданого боргу у розмірі 5 000 доларів США.

У період з 14.07.2025 по 20.08.2025 ОСОБА_7 неодноразово в телефонному режимі висував потерпілому вимоги щодо передачі грошових коштів, поєднані з погрозами застосування фізичного насильства.

Так, 20.08.2025 приблизно о 17 год. 17 хв., перебуваючи біля житлового комплексу «Прохоровський квартал» за адресою: м. Одеса, вул. Прохоровська, 40, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , реалізуючи спільний злочинний умисел, діючи повторно з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, висунули ОСОБА_14 вимогу про передачу 5 000 доларів США, під приводом неіснуючого боргу.

Незважаючи на позицію ОСОБА_14 про відсутність боргів, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 продовжили вимагати у потерпілого грошові кошти, при цьому ОСОБА_7 дістав предмет, зовні схожий на пістолет, та, погрожуючи застосуванням насильства, створив реальну загрозу життю та здоров`ю потерпілого.

Побоюючись реалізації погроз, ОСОБА_14 усвідомлюючи реальну перевагу вказаних осіб, повідомив про наявність у нього коштів у сумі 3000 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 20.08.2025 становило 123 тисячі 955 гривень), на що ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на свою вимогу отримали імітаційні грошові кошти у сумі 3000 доларів США з рук ОСОБА_14 , які ОСОБА_7 брав особисто, після чого ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покинули місце вчинення кримінального правопорушення, однак, під час спроби втечі, були затримані співробітниками правоохоронних органів.

20.08.2025 року ОСОБА_4 затриманий на підставі ст. 208 КПК України.

21.08.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 15.01.2026 року строк досудового розслідування у провадженні продовжено до шести місяців, тобто до 22.02.2026 року.

Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 15.01.2026 року строк тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 продовжено до 22.02.2026 року без визначення розміру застави.

20.02.2026 року ОСОБА_4 повідомлено про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри.

20.02.2026 року прокурором Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_15 надано доручення про завершення досудового розслідування, надання доступу до матеріалів досудового розслідування та про відкриття матеріалів іншій стороні.

Враховуючи те, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного відносно ОСОБА_4 закінчується 22.02.2026 року, але на даний час матеріали кримінального провадження відкриваються іншій стороні, що займе тривалий час, у зв`язку з необхідністю ознайомлення п`яти підозрюваних, п`яти захисників, сторона обвинувачення звернулася до суду з відповідним клопотанням так, як ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були вірно враховані суддею при продовженні вказаного запобіжного заходу жодним чином не зменшилися.

За переконанням слідчого, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протокол допиту потерпілого ОСОБА_14 , протокол пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_14 , протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_14 , протоколом допиту потерпілого ОСОБА_16 , протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_16 , протоколом огляду аудіозапису за участю потерпілого ОСОБА_16 , протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 , протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_11 , протоколом огляду аудіозапису за участю потерпілого ОСОБА_11 , протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 , протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_13 , протоколом огляду мобільного телефону за участю потерпілого ОСОБА_13 , протоколом огляду потерпілого та вручення грошових коштів ОСОБА_14 , протоколом про результати проведення аудіо-відео контрою особи відносно ОСОБА_14 , протоколом огляду потерпілого та вручення грошових коштів ОСОБА_13 , протоколом про результати проведення аудіо-відео контрою особи відносно ОСОБА_13 , протоколом про результати проведення візуального спостереження за особою відносно ОСОБА_13 , протоколом тимчасового доступу до речей і документів, під час якого з матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0001445 від 26.12.2022 року вилучено копію повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-2 КК України ОСОБА_17 та довідку про зміну прізвища, протоколом тимчасового доступу до речей і документів, а саме банківського рахунку відкритого у АТ КБ «Приват банк», протоколом тимчасового доступу до речей і документів, а саме банківського рахунку відкритого у АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», на який було переведено грошові кошти потерпілого ОСОБА_11 , протоколом тимчасового доступу до речей і документів, а саме банківського рахунку відкритого у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», протоколом тимчасового доступу до інформації, яка перебувала у володінні операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», ПрАТ «ВФ Україна» та ТОВ «Лайфселл», висновком експерта судової портретної експертизи від 29.01.2026 року, згідно якого на протоколі проведення негласної слідчої (розшукової) дії зображено ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , висновком експерта судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи від 30.01.2026 року, висновком експерта відео-, звукозапису від 26.01.2026 року та іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий звернулася до суду з клопотанням, яке погоджено прокурором Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , мотивуючи клопотання тим, що є об`єктивні причини вважати, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу останній матиме можливість вчинити дії, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор підтримав клопотання слідчого, оскільки вважав мету і підстави продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді задовольнити клопотання слідчого та застосувати найбільш суворий запобіжний захід.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 заперечував у задоволенні клопотання слідчого, надав суду клопотання про зміну відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують його доводи, а також вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частина 1 ст. 177 КПК України закріплює, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частина 2 ст. 177 КПК України закріплює, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою підозрюваного, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Також, суд враховує, що відповідно до практики ЄСПЛ, продовження строку тримання під вартою, як підстава для втручання в право особи на свободу, має містити його обґрунтування, доцільність, аналіз ризиків у конкретних обставинах та інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. («W проти Швейцарії», «Тейс проти Румунії» та ін.).

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Слідчий у своєму клопотанні слідчий зазначає, що згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілих у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, слідчий суддя вважає доведеними ризик переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні особливого тяжкого злочину, покарання за який передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Наведені вище обставини дають підстави стверджувати про наявність достатніх ризиків для втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду підозрюваного ОСОБА_4 .

На підтвердження наявності ризику знищення, приховування або спотворення речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України), сторона обвинувачення вказує, що злочинне угрупування, яке було створено на території міста Одеси з розподілом ролей та функцій кожного з її учасників, об`єднаних єдиною метою отримання незаконного прибутку. На теперішній час не всі члени даної організації викриті у злочинній діяльності, що можете свідчити про наявність інших місць зберігання речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Таким чином, існує ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Наведене стороною обвинувачення обґрунтування ризику, на думку слідчого судді, є недостатнім, оскільки вказане кримінальне провадження знаходиться на стадії відкриття матеріалів стороні захисту, таким чином органом досудового розслідування зібрано всі докази у даному кримінальному провадженні, та в подальшому обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 буде направлено до суду. За таких обставин, посилання сторони обвинувачення на можливість існування інших доказів, про які їй досі не відомо, виглядає непереконливим.

На наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме запобігання спробі незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, вказує те, що судом ще не допитано вказаних осіб, їх покази мають суттєве значення у кримінальному проваджені.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення), вказує той факт, що підозрюваний ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не має законного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення нових корисливих злочинів, із метою отримання коштів для забезпечення власного проживання.

За таких обставин зазначені в клопотанні слідчого ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає обґрунтованими та переконливими.

При вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, відсутність у підозрюваного постійного місця роботи, майновий стан підозрюваного , відсутність судимостей.

Доводи сторони захисту в обґрунтування заперечень проти клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд відхиляє, оскільки вони не спростовують обставин, що вказують на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, необхідних для тримання під вартою та не є такими, що гарантують виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, нічим не підтверджені та спростовані у ході розгляду клопотання.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з характеру та обставин інкримінованого злочину, беручи до уваги особу підозрюваного, можна дійти висновку про те, що у разі застосування менш суворого запобіжного заходу буде неможливо запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити виконання підозрюваним своїх обов`язків.

Таким чином, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе гарантувати належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та перешкодити ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Разом із цим, частина ч. 4 ст. 183 КПК України закріплює, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП України в Одеській області ОСОБА_6 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обчислюється з дня винесення ухвали, але в межах строку досудового розслідування, який складає до його спливу 2 (два) дні з моменту закінчення ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, у строк якого не враховувати відповідно до ч. 3 ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, але не більше 60 (шістдесят) днів з моменту винесення зазначеної ухвали.

Розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 його процесуальних обов`язків, не визначати.

Ухвала слідчого судді щодо продовження застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_18