Справа № 304/630/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , представника ТзДВ «Перечинський лісохімічний комбінат» - адвоката ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/173/26, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ТзДВ «Перечинський лісохімічний комбінат» на ухвалу слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 19.02.2026.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000174 від 03.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та накладено арешт на проби ґрунту, відібрані та вилучені під час проведеного 11.02.2026 огляду земельних ділянок з кадастровими номерами :01:003:0115; 123210100:01:004:0274, а також проби ґрунту, відібрані та вилучені під час проведення огляду 11.02.2026 неподалік с. Ворочово, із забороною відчужувати, розпоряджатись та користуватись вказаним майном до скасування арешту.

Клопотання мотивоване тим, що СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000174 від 03.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ТзДВ «Перечинський лісохімічний комбінат», основною діяльністю якого є виробництво інших основних органічних хімічних речовин, у процесі виробничого циклу утворює значні обсяги промислових стічних вод, що містять високі концентрації органічних та хімічних забруднювачів. Усвідомлюючи, що такі стоки не відповідають встановленим гранично допустимим нормам та потребують повного циклу механічної і біологічної очистки, посадові особи лісохімічного комбінату, з метою зменшення власних витрат та уникнення зупинки виробництва, ініціювали та підтримували домовленості із невстановленими особами щодо приймання зазначених стічних вод поза встановленими нормативами.

11.02.2026 проведено огляд земельних ділянок з кадастровими номерами :01:003:0115; :01:004:0274; :01:003:0353, які належать Територіальній громаді Перечинської міської ради та перебувають в оренді уповноважених осіб ТзДВ «Перечинський лісохімічний комбінат».

В ході огляду місця події, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0115 працівниками ДЕІ в Закарпатській області здійснено забір 5-ти точкових проб ґрунту, окрім того, на вказаній земельній ділянці працівниками Держпродспоживслужби в Закарпатській області, здійснено забір 5-ти точкових проб ґрунту, також працівниками Держпродспоживслужби здійснено забір ґрунту № 2 та № 3.

-2-

Окрім того, в ході огляду місця події, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0274, працівниками ДЕІ в Закарпатській області здійснено забір 5-ти точкових проб ґрунту, які упаковано до скляної тари, крім того на вказаній земельній ділянці працівниками Держпродспоживслужби в Закарпатській області здійснено забір 5-ти точкових проб ґрунту.

Також, 11.02.2026 проведено огляд місця події неподалік с. Ворочово, в ході якого, працівниками ДЕІ здійснено контрольний забір зразків ґрунту, а саме: пробу № 1 відібрано за геоданими 48.721891, 22.468269, пробу № 2 за геоданими 48.721912, 22.468353, пробу № 3 за геоданими 48.72194, 22.468378, пробу № 4 за геоданими 48.72189, 22.468295, пробу № 5 за геоданими 48.721944, 22.468389, які упаковано до скляної тари.

Постановою слідчого СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 11.02.2026 вказані вище проби ґрунту, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Клопотання мотивовано тим, що метою накладення арешту є збереження речових доказів, з метою подальшого проведення відповідних досліджень і експертиз, для виявлення шкідливих та забруднюючих речовин, встановлення збитків, завданих довкіллю. Підставою для накладення арешту є те, що вилучені речі відповідно до ст. 98 КПК України визнані речовими доказами, а тому виникла необхідність у кримінальному провадженні вжити заходи щодо збереження речових доказів у вигляді арешту вказаного майна.

Ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно мотивована тим, що зазначене у клопотанні майно визнане речовими доказами у кримінальному провадженні, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та з урахуванням можливості використання вилученого майна як доказів у кримінальному провадженні, з метою збереження речових доказів та досягнення повноти та всебічності у даному кримінальному провадження, слідчий суддя прийшла до висновку про наявність достатність підстав для накладення арешту на це майно, яке відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить ухвали слідчого судді від 19.02.2026 скасувати, оскільки така є незаконною та необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. В ухвалі відсутні будь-які правові підстави для накладення арешту на майно і слідчим суддею залишено поза увагою той факт, що в клопотанні, всупереч положенням ст. 170 КПК України, не наведено підстав та мети накладення арешту на майно. Крім того, вилучення зразків грунту було здійснено незаконно та без належних правових підстав. В ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення огляду, не було передбачено дозволу на відбір та вилучення зразків ґрунту, а також не зазначено, що огляд проводиться з такою метою, у зв`язку з чим вважає дії органу досудового розслідування такими, що виходять за межі наданого судом дозволу.

У доповненні до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_5 наголошує на тому, що ухвала слідчого судді від 19.02.2026 є незаконною та необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. Слідчим суддею не наведено мотивів, з яких вона дійшла висновку про обгрунтованість клопотання прокурора та посилання на досліджені докази, а також не встановила правової підстави для накладення арешту на майно та можливості використання того як доказу у кримінальному провадженні. Крім того, в матеріалах судового провадження відсутні докази існування обґрунтованої підозри підприємства чи його посадових осіб у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, за ознаками якого проводиться досудове розслідування. Також відсутні докази зв`язку між діяльністю підприємства та кримінальним провадженням, яке розслідується. Оглянуті земельні ділянки не мають ніякого відношення до стічних вод, які приймає КП «Комунальник».

-3-

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, неявка якого з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від нього не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин його неявки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

За приписами ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 19.02.2026 відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання, СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000174 від 03.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

З долученого витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що досудове розслідування проводиться за «фактом зловживання службовим становищем службовими особами одного із комунальних підприємств в Ужгородському районі, окремого Товариства з обмеженою відповідальністю, з метою одержання неправомірної вигоди, що у свою чергу призводить до можливих тяжких наслідків».

11.02.2026 на підставі відповідної ухвали слідчого судді проведено огляд земельних ділянок з кадастровими номерами :01:003:0115; :01:004:0274; :01:003:0353, які належать Територіальній громаді Перечинської міської ради та перебувають в оренді уповноважених осіб ТзДВ «Перечинський лісохімічний комбінат».

В ході огляду місця події, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0115 працівниками ДЕІ в Закарпатській області здійснено забір 5-ти точкових проб ґрунту, окрім того, на вказаній земельній ділянці працівниками Держпродспоживслужби в Закарпатській області, здійснено забір 5-ти точкових проб ґрунту, також працівниками Держпродспоживслужби здійснено забір ґрунту № 2 та № 3.

Окрім того, в ході огляду місця події, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0274, працівниками ДЕІ в Закарпатській області здійснено забір 5-ти точкових проб ґрунту, які упаковано до скляної тари, крім того на вказаній земельній ділянці працівниками Держпродспоживслужби в Закарпатській області здійснено забір 5-ти точкових проб ґрунту.

Також, 11.02.2026 проведено огляд місця події неподалік с. Ворочово, в ході якого, працівниками ДЕІ здійснено контрольний забір зразків ґрунту, а саме: пробу № 1 відібрано за геоданими 48.721891, 22.468269, пробу № 2 за геоданими 48.721912, 22.468353, пробу № 3 за геоданими 48.72194, 22.468378, пробу № 4 за геоданими 48.72189, 22.468295, пробу № 5 за геоданими 48.721944, 22.468389, які упаковано до скляної тари.

Постановою слідчого СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 11.02.2026 вказані вище проби ґрунту, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

12.02.2026 прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному проваджені № 0000174, відомості про яке 03.12.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

-4-

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. 170 - 173 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Матеріалами судового провадження встановлено, що під час проведення огляду земельних ділянок з кадастровими номерами :01:003:0115; :01:004:0274; :01:003:0353, які належать Територіальній громаді Перечинської міської ради та перебувають в оренді уповноважених осіб ТзДВ «Перечинський лісохімічний комбінат», у межах кримінального провадження № 0000174 від 03.12.2022, слідчим було відібрано та вилучено зразки (проби) ґрунту для проведення відповідних експертних досліджень.

-5-

Відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Вилучені проби ґрунту не є предметами, вилученими законом з обігу, однак можуть містити відомості щодо наявності забруднюючих речовин та інших обставин, що мають істотне значення для встановлення фактичних даних у кримінальному провадженні, а відтак відповідають критеріям тимчасово вилученого майна.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясувала всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірила наведені у клопотанні прокурора доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

З матеріалів клопотання вбачається, що постановою слідчого СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 11.02.2026, проби ґрунту, відібрані та вилучені під час проведеного 11.02.2026 огляду земельних ділянок з кадастровими номерами :01:003:0115; 123210100:01:004:0274, а також проби ґрунту, відібрані та вилучені під час проведення огляду 11.02.2026 неподалік с. Ворочово, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000174 від 03.12.2022.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно має доказове значення щодо встановлення обставин кримінального провадження і обґрунтовано залучено до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для прокурора звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст. 98 КПК України, тому доводи адвоката ОСОБА_5 з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими і такі відхиляються.

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклала арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 цього Кодексу.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів уважає, що на даному етапі досудового розслідування, є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні № 0000174 від 03.12.2022, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення прокурора з відповідним клопотанням в прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.

-6-

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень адвоката ОСОБА_5 , встановила належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Всупереч доводів апеляційної скарги, матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості розпорядження вищевказаним майном, в тому числі і його відчуження й користування.

Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що прокурор довів існування достатніх підстав уважати, що вилучені речі, могли бути використані як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та мають доказове значення для кримінального провадження, а відтак задля запобігання ризику знищення речових доказів, який необхідний для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, обґрунтовано наклала арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідила усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахувала правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або

-7-

володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що у клопотанні не зазначено правових підстав щодо обґрунтування накладення арешту на вказане майно не можуть вважатись обґрунтованими, з огляду на наявні дані в матеріалах клопотання.

При прийняття рішення, колегія суддів враховує і те, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України, не приймаються до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з метою збереження речових доказів, і не суперечить вимогам ч. 3 ст. 170 цього Кодексу.

Апеляційний суд не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на майно завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власників майна апеляційним судом також не встановлено.

Доводи представника власника майна щодо відсутності в ухвалі слідчої судді прямого дозволу на відбір зразків ґрунту є безпідставними, оскільки, як зазначено вище, відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України під час проведення огляду слідчий, прокурор або залучений спеціаліст мають право вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження, у зв`язку з чим вилучення зразків ґрунту, що можуть містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, здійснено в межах наданих законом повноважень та не виходить за межі судового дозволу на проведення огляду.

Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяв відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст. 170-173 КПК України та положень, закріплених у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи адвоката ОСОБА_5 про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді є непереконливими та безпідставними і такі апеляційний суд відхиляє.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

-8-

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст. 220, 317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що адвокат ОСОБА_5 не довів обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ТзДВ «Перечинський лісохімічний комбінат» - адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 19.02.2026 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000174 від 03.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,- без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді