ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року

м. Київ

справа № 761/42070/23

провадження № 13-68зво25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16

розглянула у відкритому судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_17 , який діє в інтересах ОСОБА_18 , про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом і

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини

1. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року ОСОБА_18 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України (далі - МК), та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 102 015,70 грн. На підставі ст. 541 МК стягнуто з ОСОБА_18 вартість товарів у розмірі 2 204 031,40 грн.

2. 24 квітня 2024 року захисник ОСОБА_17 , який діяв в інтересах ОСОБА_18 , подав апеляційну скаргу, у якій порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року та її скасування. На обґрунтування поданого клопотання ОСОБА_17 зазначив, що повного тексту постанови суду першої інстанції не було оприлюднено, а її копія не надсилалась ані йому, ані ОСОБА_18 . На переконання заявника, до моменту оприлюднення повного тексту постанови на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄРДСР) він був позбавлений можливості належним чином оцінити її зміст і мотиви ухвалення, що перешкоджало своєчасному поданню апеляційної скарги.

3. Київський апеляційний суд постановою від 10 липня 2024 року відмовив захиснику ОСОБА_17 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року.

4. Обґрунтовуючи відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційну скаргу захисник ОСОБА_17 подав 25 квітня 2024 року, тобто з пропуском 10-денного строку, встановленого законом. При цьому в скарзі не наведено обставин, які були б об`єктивно непереборними і свідчили про те, що ОСОБА_18 чи її захисник були позбавлені можливості своєчасно реалізувати право на апеляційне оскарження. Посилання захисника на те, що строк мав би обчислюватися з моменту отримання постанови, яку їм так і не було надіслано, через що він ознайомився з її змістом тільки 16 квітня 2024 року на сайті ЄРДСР, суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими, оскільки за змістом положень ч. 2 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) перебіг строку на апеляційне оскарження постанови судді розпочинається з дня її винесення. Крім того, апеляційний суд звернув увагу, що інформація щодо результатів судового розгляду є загальнодоступною, з нею можна ознайомитися на сайті судової влади, а зі змістом ухваленого судового рішення - на сайті ЄДРСР.

Зміст рішення Європейського суду з прав людини

5. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) 03 квітня 2025 року постановив рішення у справі «Кірєєв та Ліман проти України» (заява № 27010/24) (далі - Рішення), у якому констатував щодо ОСОБА_18 порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у зв`язку з відмовою в доступі до суду вищої інстанції.

6. ЄСПЛ у своєму Рішенні зазначив, що п. 1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення з позовом щодо своїх прав та обов`язків цивільного характеру до судів або трибуналів. Це право на доступ не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які, однак, не можуть забороняти або скорочувати доступ особи у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть цього права була підірвана. Стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні Сторони створювати суди апеляційної чи касаційної інстанцій. Проте там, де існують такі суди, мають дотримуватися гарантії статті 6 Конвенції. Наприклад, держава має гарантувати громадянам ефективне право на доступ до судів для вирішення спору щодо їхніх прав та обов`язків цивільного характеру.

7. Також ЄСПЛ констатував, що до його компетенції не належить розгляд стверджуваних помилок щодо питань факту або права, яких припустилися національні суди, якщо тільки такі помилки не порушили прав та свобод, що охороняються Конвенцією. При цьому наголосив, що ризик будь-якої помилки органу державної влади має покладатися на саму державу, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

8. Розглянувши надані матеріали у цій справі, ЄСПЛ дійшов висновку, що відповідні обмеження підірвали саму суть права заявника на доступ до суду, а тому він постановив, що мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у зв?язку з відмовою у доступі до суду вищої інстанції.

9. Крім того, ЄСПЛ постановив, що держава-відповідач повинна сплатити на користь ОСОБА_18 1500 євро на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст вимог заяви про перегляд судового рішення. Позиція заявника й інших учасників судового провадження

10. У своїй заяві захисник ОСОБА_17 , який діє в інтересах ОСОБА_18 , посилаючись на вказане Рішення, звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата), де порушує питання про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_18 з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні судом справи про адміністративне правопорушення.

11. Захисник ОСОБА_17 зазначає, що цим Рішенням ЄСПЛ констатував порушення Україною міжнародних зобов`язань, а саме безпідставною відмовою в наданні йому як захиснику, який діяв в інтересах ОСОБА_18 , доступу до перегляду постанови у справі про адміністративне правопорушення судом апеляційної інстанції, безпідставно не поновивши строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року.

12. На думку захисника, встановлене ЄСПЛ порушення п. 1 ст. 6 Конвенції можливо усунути шляхом скасування постанови Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року з призначенням нового апеляційного розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_18 у Київському апеляційному суді.

13. На адресу Великої Палати надійшла заява ОСОБА_18 , яка зазначила, що належним чином повідомлена про дату та час розгляду заяви захисника ОСОБА_17 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_18 і не заперечувала проти розгляду даної заяви за її відсутності

Позиція Великої Палати та мотиви ухвалення постанови

14. Відповідно до ст. 46 Конвенції держава Україна зобов`язана виконувати остаточне рішення Суду, в якому вона є стороною.

15. За змістом ст. 46 Конвенції та ст. 2 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Україна зобов`язана виконувати остаточне рішення ЄСПЛ у будь-якій справі, в якій вона є стороною. Порядок виконання рішення Суду визначається цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

16. Указаний Закон передбачає, що констатоване Судом порушення Конвенції може бути виконане шляхом виплати компенсації, вжиття заходів індивідуального та/або загального характеру. Згідно зі статтею 10 цього Закону додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції та протоколів до неї; б) інші заходи, передбачені у рішенні ЄСПЛ. Відновлення попереднього юридичного стану заявника здійснюється шляхом повторного розгляду справи, включаючи відновлення провадження у справі.

17. Згідно з пунктом ІІ Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини», прийнятої на 694-му засіданні заступників міністрів 19 січня 2000 року, повторний розгляд справи з відновленням провадження визнається адекватним способом поновлення прав і його пропонується застосовувати особливо:

І) коли потерпіла сторона і далі зазнає значних негативних наслідків рішення, ухваленого на національному рівні, наслідків, щодо яких справедлива сатисфакція не була адекватним засобом захисту і які не можна виправити інакше, ніж через повторний розгляд або поновлення провадження;

ІІ) коли рішення Суду спонукає до висновку, що (а) оскаржене рішення національного суду суперечить Конвенції або (b) в основі визнаного порушення лежали суттєві процедурні помилки, які ставлять під серйозний сумнів результат оскарженого провадження на національному рівні.

18. Відповідно до положень ч. 2 ст. 297-1 та ч. 1 ст. 297-8 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута Великою Палатою, з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні судом справи про адміністративне правопорушення.

19. У заяві про перегляд судового рішення у справі про адміністративне правопорушення захисник ОСОБА_17 просить про виконання рішення ЄСПЛ через застосування додаткових заходів індивідуального характеру шляхом скасування постанови Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року з направленням справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до апеляційного суду.

20. Перевіривши доводи заяви захисника ОСОБА_17 , а також взявши до уваги висновки ЄСПЛ, наведені в Рішенні, Велика Палата виходить з наступного.

21. Положеннями ст. 6 Конвенції гарантується кожному право на справедливий суд, що включає в себе право на розгляд справи.

22. При цьому право на розгляд справи означає право особи звернутися за захистом до суду та право на те, що її справа буде розглянута та вирішена судом. Дотримання цього права має забезпечуватися також відповідною умовою - особі має бути забезпечена можливість реалізації зазначених прав без будь-яких обмежень, перешкод чи ускладнень.

23. Саме з метою забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, а також права на оскарження судового рішення у ст. 294 КУпАП передбачена можливість поновлення пропущеного з поважних причин строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення.

24. Розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, ЄСПЛ сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку слід застосовувати з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

25. Відповідно до частини першої статті 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст. 32 або 32-1 цього Кодексу.

26. Згідно із ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

27. Разом з тим, як установлено ч. 1 та ч. 3 ст. 285 КУпАП, копія постанови впродовж трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

28. Як встановлено з наявних у Великої Палати матеріалів справи, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року, ОСОБА_18 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу.

29. 03 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва надіслав копію постанови від 16 січня 2024 року на поштову адресу ОСОБА_18 (т. 2, а. с. 20), а вже 10 квітня 2024 року вказану постанову було надіслано місцевим судом до ЄДРСР.

30. 24 квітня 2024 року захисник ОСОБА_17 подав апеляційну скаргу на вказану постанову місцевого суду, в якій клопотав про поновлення строку апеляційного оскарження, оскільки копія постанови Шевченківського районного суду м. Києва не вручалась ні ОСОБА_18 , ні захиснику ОСОБА_17 , а зі змістом цієї постанови захисник ознайомився із сайту ЄДРСР лише 16 квітня 2024 року.

31. Вказане також підтверджується матеріалами провадження, а саме повернутою кореспонденцією Шевченківського районного суду м. Києва, що міститься в матеріалах справи, яка надсилалась ОСОБА_18 проте так і не була отримана останньою (т. 2, а. с. 55).

32. При цьому інші докази, які б підтверджували дату отримання захисником ОСОБА_17 або ОСОБА_18 постанови суду першої інстанції, у матеріалах справи відсутні.

33. Наведені обставини залишились поза увагою суду апеляційної інстанції.

34. У справі «Кірєєв та Ліман проти України» ЄСПЛ установив порушення п. 1 ст. 6 Конвенції у зв?язку з відмовою в доступі до суду вищої інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції безпідставно не поновив строку на апеляційне оскарження.

35. Ураховуючи наведене вище, Велика Палата дійшла висновку, що постанова суду апеляційної інстанції, якою відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження та повернуто апеляційну скаргу, суперечить вимогам закону, оскільки ухвалена з порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції у зв?язку з відмовою в доступі до суду вищої інстанції.

36. Враховуючи викладене Велика Палата, керуючись положеннями ст. 297-10 КУпАП, дійшла висновку, що заява ОСОБА_17 підлягає задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

37. Керуючись статтями 297-1, 297-8, 297-9, 297-10 КУпАП, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Заяву захисника ОСОБА_17 задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги особі, яка її подала, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, відносно ОСОБА_18 направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

3. Постанова є остаточною і може бути переглянута тільки на підставі, встановленій ч. 2 ст. 297-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Головуючий суддяОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2

Судді:ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16