справа № 208/3403/26
провадження № 1-кс/208/1220/26
УХВАЛА

23 березня 2026 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Кам`янського ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ), підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 , погоджене першим заступником керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 262, ст. 348 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.?Новосибірськ Новосибірської області російської федерації, громадянина України, маючого середньо спеціальну освіту, військовослужбовця військової служби за призивом, під час мобілізації, сержанта резерву 2 резервного взводу 12 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

в с т а н о в и в:

Старший слідчий СУ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 , звернувся до суду із клопотанням погодженим першим заступником керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 262, ст. 348 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000272 від 19.03.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 262, ст. 348 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що відповідно до «Розрахунку несення служби особового складу ВП № 4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області по забезпеченню публічної безпеки і порядку та перепускного режиму на блокпостах на 19.03.2026», капітана поліції ОСОБА_8 спільно з поліцейським-водієм ВР МВ Маріупольського МВ УПО в Донецькій області старшим сержантом поліції ОСОБА_9 залучено 19.03.2026 до несення служби в автопатрулі з використанням службового автомобіля «Hyundai Tucson» з атрибутикою Національної поліції України, д.н.з. НОМЕР_2 (синій фон), із визначенням часу несення служби з 08 год. 00 хв. 19.03.2026 до 08 год. 00 хв. 20.03.2026.

При заступанні на службу ОСОБА_8 отримав табельну вогнепальну зброю - пістолет ПМ № НОМЕР_3 , 1988 року випуску, та 16 набоїв калібру 9 мм, а також автоматичну зброю - автомат Калашникова «АК-74» № НОМЕР_4 , 1983 року випуску, калібру 5,45 мм та чотири магазини, споряджені набоями калібру 5,45 мм у кількості 120 одиниць.

19.03.2026 приблизно о 11 год. 40 хв., під час патрулювання, капітан поліції ОСОБА_8 та старший сержант поліції ОСОБА_9 , рухаючись на службовому автомобілі «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_2 , у районі будинку 11-А по вул. Світлодарській у м. Слов`янську Донецької області, звернули увагу на невідому особу - ОСОБА_4 , який мав при собі приховану вогнепальну зброю (точний вид якої на даний час не встановлено).

Побачивши службовий автомобіль поліції, ОСОБА_4 почав поводитися підозріло: зупинився, змінив напрямок руху та пришвидшено попрямував у напрямку будинку 11-А по вул. Світлодарській.

З метою перевірки документів та встановлення особи, працівники поліції вирішили зупинити ОСОБА_4 . Після цього ОСОБА_8 , перебуваючи у форменому одязі працівника поліції зі знаками розрізнення, у бронежилеті та шоломі, маючи при собі табельну та автоматичну зброю, вийшов зі службового автомобіля та почав переслідування ОСОБА_4 , при цьому голосно наказавши останньому зупинитися.

ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що до нього звертається працівник поліції, умисно не виконав законну вимогу та продовжив рух, пришвидшивши крок. У зв`язку з цим ОСОБА_8 продовжив переслідування.

У подальшому ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що у разі перевірки документів та проведення поверхневої перевірки може бути викрито факт незаконного зберігання ним вогнепальної зброї та його притягнуто до кримінальної відповідальності, з метою уникнення такої відповідальності, сформував раптовий злочинний умисел, спрямований на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання смерті працівника правоохоронного органу, здійснив у напрямку ОСОБА_8 не менше трьох пострілів з невстановленої в ході досудового розслідування вогнепальної зброї, внаслідок чого спричинив останньому вогнепальне поранення у ділянку попереку зліва, від якого потерпілий впав на землю.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, спрямованого на доведення злочину до кінця, ОСОБА_4 підійшов до потерпілого, який лежав на землі, та здійснив один прицільний постріл у голову, внаслідок чого заподіяв вогнепальне сліпе кульове поранення голови з ушкодженням кісток черепа, що спричинило смерть ОСОБА_8 на місці події.

Крім того, 19.03.2026 приблизно о 11 год. 50 хв., перебуваючи у районі будинку 11-А по вул. Світлодарській у м. Слов`янську, після вбивства працівника правоохоронного органу, у ОСОБА_4 виник умисел на заволодіння вогнепальною зброєю потерпілого.

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, підійшов до тіла ОСОБА_8 та викрав належну останньому бойову нарізну вогнепальну зброю - автомат Калашникова «АК-74» № НОМЕР_4 , 1983 року випуску, калібру 5,45 мм, з приєднаним магазином, спорядженим 30 набоями.

Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, отримавши реальну можливість розпоряджатися викраденою зброєю на власний розсуд, та в подальшому сховав її на території покинутого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ст. 348 КК України як умисне вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків та за ч. 1 ст. 262 КК України як викрадення вогнепальної зброї та бойових припасів.

Крім того, підозрюваний з 06.01.2023 року самовільно залишив місце служби (дезертирство), чим порушив військову дисципліну та поставив під сумнів виконання ним службових обов`язків. Дезертирство в умовах воєнного стану є особливо небезпечним явищем, яке підриває дисципліну, моральний дух підрозділів Збройних Сил України та сприяє поширенню безвідповідальної поведінки серед особового складу.

На думку органу досудового розслідування та прокурора, інший будь-який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та знизити ризики, які є актуальними.

В судовому засіданні прокурором підтримано клопотання за його змістом та обґрунтуванням та зазначено, що підставами застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, на підставі зібраних в ході досудового розслідування доказів, а також наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прохав застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Вислухавши сторони, дослідив клопотання, матеріали кримінального провадження, підстави та обґрунтування покладені в його обґрунтування, приходжу до наступного:

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Як встановлено під час розгляду клопотання, 21 березня 2026 року о 16 годині 55 хвилин ОСОБА_4 було затримано в порядку п.?6 ч.?1 ст.?615 та ст.?208 КПК України.

22.03.2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.?348 КК України (вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням службових обов`язків) та ч.?1 ст.?262 КК України (незаконне заволодіння вогнепальною зброєю та бойовими припасами).

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 262, ст. 348 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема:протоколом огляду місця події від 19.03.2026, проведеним за адресою: Донецька область, Краматорський район, м.?Слов`янськ, вул.?Світлодарської біля буд.?11А; протоколами допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; протоколами впізнання; протоколами оглядів відеозаписів та іншими зібраними доказами.

Фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що підозрюваний може:

ризик переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що підозрюваний уже вчинив дезертирство, а отже продемонстрував готовність уникати виконання службових та правових обов`язків. Ознаки ризику переховування посилюються тим, що йому інкримінується особливо тяжкий злочин, за який законодавством передбачено тривале позбавлення волі або довічне ув`язнення.

ризик незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що існує високий ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні. Зокрема, підозрюваний може впливати на свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , оскільки злочин було вчинено із застосуванням вогнепальної зброї, що фактично створює умови для залякування свідків, застосування насильства, погроз його застосування або використання бойових припасів.

ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином: підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 становить високий ризик перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення інших тяжких злочинів. Встановлено, що підозрюваний раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вбивство працівника правоохоронного органу, що свідчить про його схильність до вчинення суспільно небезпечних дій проти поліцейських. Підозрюваний, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та наслідки для себе, як військовослужбовець має підтримку серед інших військовослужбовців, а також безперешкодний доступ до вогнепальної зброї, що фактично перебуває у його розпорядженні. Це створює реальну можливість залякування свідків та потерпілих, впливу на них через насильство або погрози його застосування, а також використання бойових припасів, що підтверджує високий ризик перешкоджання кримінальному провадженню.

ризик вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення: враховуючи, що тяжкість вчиненого злочину, попередні притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності за вбивство поліцейського, можливість незаконного впливу на свідків і потерпілих, безперешкодний доступ та фактичне зберігання вогнепальної зброї, а також територіальну специфіку регіону (Донецька область) і тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, існує висока ймовірність його втечі або вчинення інших кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 необхідно обрати найсуворіший запобіжний захід, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків.

Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.

Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Щодо посилання підозрюваного на необґрунтованість підозри, слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно якого, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

З досліджених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням злочину, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Наявність же будь-яких обставин, що є суперечливими, або свідчать про наявність даних, які підлягають перевірці, є завданням органу досудового розслідування під час розслідування справи з метою підтвердження або спростування підозри, яка стала підставою для затримання, що повинно підтвердити або спростувати підозру.

Відповідно до практики Європейського суду із захисту прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також слідчий суддя бере до уваги, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні незаконні дії, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Доходячи до висновку про наявність ризику, слідчий суддя звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

При цьому слідчий суддя враховує і те, що в судове засідання не було надано доказів того, що застосування будь якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи матеріали поданого клопотання, доводи сторони обвинувачення, заперечення підозрюваного та його захисника, а також досліджені у судовому засіданні докази, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих особливо тяжких кримінальних правопорушень.

При цьому суд врахував існування сукупності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: реальну ймовірність переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду з огляду на тяжкість покарання і попередню поведінку (дезертирство), ризик незаконного впливу на свідків і потерпілих, можливість перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі шляхом знищення або приховування доказів, а також ризик вчинення нових кримінальних правопорушень, враховуючи насильницький характер інкримінованого діяння та наявність доступу до зброї.

Суд дійшов переконання, що зазначені ризики є реальними та не можуть бути усунені шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, які не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя-

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 , погоджене першим заступником керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 262, ст. 348 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати у рамках кримінального провадження №0000272 від 19.03.2026 року до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новосибірськ Новосибірської області російської федерації, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, військовослужбовця військової служби за призивом, під час мобілізації, сержанта резерву 2 резервного взводу 12 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , старшину, не одруженого, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів з 23.03.2026 року до 21.05.2026 року включно, з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка значиться за адресою: АДРЕСА_3 на території ІНФОРМАЦІЯ_3 , без визначення розміру застави.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 24.03.2026 р. о 12:00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1