ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1553/26 Справа № 333/9962/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

13 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2026 р. щодо ОСОБА_3 , в кримінальному провадженні № 0000033від 28.11.2024 року, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2026 р. відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічний час або особисте зобов`язання. Дозволено обвинуваченому ОСОБА_3 залишати своє місце перебування за адресою: АДРЕСА_1 з метою відвідування медичних закладів та сімейного лікаря та з метою відвідування Лівобережного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 17 для переоформлення виплат ВПО.

На вказане рішення обвинувачений ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Перевіривши апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 , суддя-доповідач приходить до висновку про те, що слід відмовити у відкритті апеляційного провадження з таких підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали, у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першої цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Також аналіз наведеної норми права, а також положень ст. 422-1 КПК України, якою передбачений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, свідчить про те, що ці норми не надають права на оскарження ухвали про залишення без змін запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що за своєю правовою природою оскаржувана ухвала не є ухвалою суду про обрання або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Оскаржуваною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічний час або особисте зобов`язання.

Це не може вважатися тотожним прийняттю судом на етапі судового розгляду кримінального провадження рішення про обрання або продовження тримання особи під вартою, яке підлягає апеляційному оскарженню згідно ч. 2 ст. 392 КПК України.

Враховуючи викладене, беручи до уваги вищенаведені норми закону, які є імперативними і містять вичерпний перелік рішень, які підлягають апеляційному оскарженню, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_3 подана на рішення, що апеляційному оскарженню не підлягає.

Також приймається до уваги, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, що знайшла відображення зокрема у рішенні у справі «Мельник проти України», право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Згідно положень ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 399, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2026 р. щодо ОСОБА_3 , в кримінальному провадженні № 0000033від 28.11.2024 року, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358 КК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження, разом з поданою апеляційною скаргою невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а у разі постановлення ухвали без виклику особи, яка її оскаржує, з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя