Провадження №1-кп/761/2998/2026
В И Р О К

іменем України

09 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0004409 від 25 липня 2025 року щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Берестя Дубровицького району Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 25.03.2022 № 218 лейтенанта ОСОБА_3 призначено на посаду командира батареї протитанкових керованих ракет протитанкового артилерійського дивізіону, зараховано до списків особового складу військової частини та допущено до виконання обов`язків за посадою.

Після цього, відповідно до наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 26.08.2023 № 786 старшого лейтенанта ОСОБА_3 призначено на посаду командира реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 .

Згідно зі положеннями ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХIV та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дія вказаних статутів поширюється на військовослужбовців Національної гвардії України.

Згідно зі ст. 11 Статуту військовослужбовці зобов`язані постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до ст. 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

У відповідності до ст. 17 Статуту на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно зі ст. 28 Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VІІІ від 12.05.2015 воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 1 указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який неодноразово продовжувався.

У зв`язку з чим, в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» з 24.02.2022 розпочався воєнний стан, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення та діє до теперішнього часу.

При цьому, відповідно до п. 1 примітки до ст. 425 КК України командир реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_3 є військовою службовою особою.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, займаючи посаду командира реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 58, 59 Статуту, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, а також зобов`язаний показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини, завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності, аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові), виконання інших військових обов`язків.

Згідно ст. 111 Статуту командир роти (корабля 4 рангу) (батареї) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти (корабля), за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти (корабля), за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті (на кораблі), за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти (корабля), за успішне виконання ротою (кораблем) бойових завдань, за ведення ротного (корабельного) господарства.

Відповідно до ст. 112 Статуту командир роти (корабля 4 рангу), зокрема, зобов`язаний:

- підтримувати особовий склад роти (корабля), озброєння, бойову та іншу техніку в постійній бойовій готовності;

- організовувати в роті (на кораблі) бойову підготовку, складати розклад занять на тиждень, проводити заняття з військовослужбовцями офіцерського, сержантського (старшинського) складу, а також з підрозділами роти (корабля);

- перевіряти знання і практичні навички військовослужбовців роти (корабля);

- суворо стежити за виконанням особовим складом заходів безпеки під час проведення занять і робіт, за поводженням зі зброєю, боєприпасами і технікою, їх обслуговуванням та бойовим застосуванням, за своєчасним здаванням на склад невитрачених боєприпасів та вибухових речовин;

- організовувати розміщення особового складу в місцях постійної дислокації та в польових умовах, підтримувати внутрішній порядок і дисципліну в роті (на кораблі);

- готувати особовий склад добового наряду від роти (корабля) та контролювати несення ним служби;

- здійснювати добір кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом на посадах рядового, сержантського (старшинського) складу та вступу до вищих військових навчальних закладів;

- одержувати в установлені строки у фінансовій службі частини грошове забезпечення готівкою і своєчасно виплачувати його військовослужбовцям строкової військової служби свого підрозділу;

- один раз на місяць звіряти дані ротного (корабельного) обліку особового складу, а також матеріальних засобів з обліковими даними військової частини;

- керувати господарством роти.

Крім того, командир окремої роти зобов`язаний:

- проводити контрольні заняття з підрозділами після закінчення їх бойового злагодження;

- організовувати охорону роти, контроль за несенням служби, не менше ніж один раз на тиждень особисто перевіряти стан її несення;

- затверджувати розкладку продуктів на тиждень, організовувати щоденний контроль за якістю приготування та повнотою видачі їжі для особового складу, особисто перевіряти не менше ніж один раз на тиждень якість приготування їжі;

- забезпечувати збереження коштів під час доставлення їх до роти;

- для доставлення коштів надавати транспорт і озброєну охорону;

- забезпечувати правильне утримання та експлуатацію житлового фонду та інших споруд на території роти, а також їх пожежну безпеку;

- вживати заходів для охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання природних ресурсів у місці розташування роти під час проведення заходів з бойової підготовки, повсякденної діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Разом з тим, абзацом 4 частини 9 статті 1 Закону України № 2232-ХІІ визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011 - XII (зі змінами) Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У свою чергу, відповідно до пункту 3 статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Згідно п. а ч. 1 ст. 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на період дії воєнного стану (особливого періоду) військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Абз. 3 п. 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» визначено, що військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Відповідно до п. 1-2 Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Пунктом 2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану.

Згідно з пунктом 2 розділу XXXIV Порядку № 260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з Постановою КМУ №168, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану виплачується 30 000 гривень військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;

з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;

з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;

у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;

з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;

у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту);

Відповідно до пункту 3 вказаного розділу Порядку № 260 райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

Згідно з пунктами 4, 9, 10 розділу XXXIV Порядку № 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;

керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Окрім цього, згідно п. 5 окремого доручення Міністра оборони України щодо врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету міністрів України № 168 від 28.02.2022 - виплата додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини. В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначаються підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.

Відповідно до п. 3 окремого доручення МО України від 23.06.2022, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

При цьому, згідно п. 1 окремого доручення МО України від 23.06.2022, під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою (у т. ч. поза межами районів ведення бойових дій); здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).

Аналогічні за своїм змістом та вимогами є телеграми Міністра оборони України №248/1196 від 02 березня 2022 року, №248/1217 від 07 березня 2022 року, №248/1298 від 26 березня 2022 року, №248/1529 від 18 квітня 2022 року, які скеровувалися до підпорядкованих військових формувань, в тому числі ІНФОРМАЦІЯ_2 для використання у службовій діяльності.

Так, відповідно до бойового розпорядження УСіЗОК від 01.08.2024 № 2573 та бойового розпорядження командира оПбр № 15/836дск 03.08.2024 у період часу з 12 серпня 2024 року по 30 вересня 2024 року підрозділ реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 з метою вогневої підтримки підрозділів прикриття Державного кордону в операційній зоні угруповання сил і засобів оборони міста Київ, виконував завдання в інтересах НОМЕР_2 обр ТрО та ТГр « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Проте, наступні військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , а саме: старший водій 1 реактивного артилерійського відділення 1 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдат ОСОБА_7 , старший навідник 1 реактивного артилерійського відділення 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдат ОСОБА_8 , водій - електрик відділення зв`язку та управління 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдат ОСОБА_9 , номер обслуги 3 реактивного артилерійського відділення 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї прапорщик ОСОБА_10 , номер обслуги 2 реактивного артилерійського відділення 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдат ОСОБА_11 , командир взводу - старший офіцер на батареї 1 реактивного взводу реактивної артилерійської батареї молодший лейтенант ОСОБА_12 , головний сержант - командир 2 реактивного артилерійського відділення 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї сержант ОСОБА_13 , командир відділення підвозу боєприпасів 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї старший солдат ОСОБА_14 , головний сержант - командир 2 реактивного артилерійського відділення 1 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдат ОСОБА_15 , головний сержант - командир 1 реактивного артилерійського відділення 1 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї сержант ОСОБА_16 , номер обслуги 3 реактивного артилерійського відділення 1 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдат ОСОБА_17 , номер обслуги 1 реактивного артилерійського відділення 1 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдат ОСОБА_18 , номер обслуги 1 реактивного артилерійського відділення 1 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдат ОСОБА_19 , заступник командира реактивної артилерійської батареї з озброєння старший лейтенант ОСОБА_20 , старший навідник 2 реактивного артилерійського відділення 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдат ОСОБА_21 , старший бойовий медик реактивної артилерійської батареї солдат ОСОБА_22 , номер обслуги 2 реактивного артилерійського відділення 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдат ОСОБА_23 , заступник командира реактивної артилерійської батареї з морально-психологічного забезпечення старший лейтенант ОСОБА_24 , номер обслуги 1 реактивного артилерійського відділення 1 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдат ОСОБА_25 , участь у виконанні бойових (спеціальних) завдань на території с. Косачівка Чернігівського району Чернігівської області упродовж з 12.08.2024 по 30.09.2024, не виконували.

При цьому, командир реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_3 , 30.09.2024 (більш точний час в ході досудового розслідування та судом не встановлено), перебуваючи в районі виконання бойових (спеціальних) завдань на території с. Косачівка Чернігівського району Чернігівської області, надав усний наказ заступнику командира реактивної артилерійської батареї з морально-психологічного забезпечення старшому лейтенанту ОСОБА_24 підготувати рапорти про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям реактивної артилерійської батареї, які брали участь у виконанні бойових (спеціальних) завдань на території с. Косачівка Чернігівського району Чернігівської області упродовж з 12.08.2024 по 30.09.2024.

Після цього, заступник командира реактивної артилерійської батареї з морально-психологічного забезпечення старший лейтенант ОСОБА_24 , підготував проекти 3-ох рапортів про виплату упродовж серпня-вересня 2024 року додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн. щодо всього особового складу реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , та які надані на підпис командиру батареї капітану ОСОБА_3 .

У свою чергу, командир реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_3 , всупереч вимог ст. ст. 11, 16, 17, 49, 58, 59 Статуту, ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких військовослужбовець повинен свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, а також у порушення вимог нормативно-правових (відомчих) актів в частині нарахування та виплати підпорядкованим військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі до 30 000 гривень, діючи необережно, з протиправною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій та бездіяльності, хоча повинен був і міг їх передбачити, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, в умовах воєнного стану, перебуваючи у с. Косачівка Чернігівського району Чернігівської області, 01.10.2024, не перевіривши відомості, що документально підтверджують фактичне виконання конкретними підлеглими військовослужбовцями бойових (спеціальних) завдань, підписав підготовлені заступником командира реактивної артилерійської батареї з морально-психологічного забезпечення старшим лейтенантом ОСОБА_24 3 рапорти, які зареєстровані 01.10.2024 за вх. № 34599, № 34601 та № 34602 у яких зазначені відомості щодо виконання вказаними вище дев`ятнадцятьма військовослужбовцями бойових (спеціальних) завдань на підставі відповідних бойових розпоряджень, що не відповідало дійсності, оскільки дані військовослужбовці фактично перебували на території с. Лебедівка Вишгородського району Київської області.

У подальшому, т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_26 , який не був обізнаний про факт злочинної недбалості командира реактивної артилерійської батареї капітана ОСОБА_3 , на підставі рапортів останнього, видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 306 від 18.10.2024, на підставі якого наступним військовослужбовцям реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 безпідставно виплачено додаткову винагороду:

старшому водію 1 реактивного артилерійського відділення 1 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдату ОСОБА_7 у розмірі 60 000 грн.;

старшому навіднику 1 реактивного артилерійського відділення 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдату ОСОБА_8 у розмірі 60 000 грн.;

номеру обслуги 3 реактивного артилерійського відділення 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї прапорщику ОСОБА_10 у розмірі 30 000 грн.;

водію - електрику відділення зв`язку та управління 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдат ОСОБА_9 у розмірі 12 580 грн. 65 коп.;

номеру обслуги 2 реактивного артилерійського відділення 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдат ОСОБА_11 у розмірі 39 677 грн. 42 коп.;

командиру взводу - старшому офіцеру на батареї 1 реактивного взводу реактивної артилерійської батареї молодшому лейтенанту ОСОБА_12 у розмірі 49 354 грн. 84 коп.;

головному сержанту - командиру 2 реактивного артилерійського відділення 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї сержанту ОСОБА_13 у розмірі 55 161 грн. 29 коп.;

командиру відділення підвозу боєприпасів 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї старший солдату ОСОБА_14 у розмірі 60 000 грн.;

головному сержанту - командир 2 реактивного артилерійського відділення 1 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдату ОСОБА_15 у розмірі 55 161 грн. 29 коп.;

головному сержанту - командиру 1 реактивного артилерійського відділення 1 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї сержанту ОСОБА_16 у розмірі 60 000 грн.;

номеру обслуги 3 реактивного артилерійського відділення 1 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдату ОСОБА_17 у розмірі 60 000 грн.;

номеру обслуги 1 реактивного артилерійського відділення 1 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдату ОСОБА_18 у розмірі 60 000 грн.;

номеру обслуги 1 реактивного артилерійського відділення 1 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдату ОСОБА_25 у розмірі 12 580 грн. 65 коп.

номеру обслуги 1 реактивного артилерійського відділення 1 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдату ОСОБА_19 у розмірі 60 000 грн.;

заступнику командира реактивної артилерійської батареї з озброєння старшому лейтенанту ОСОБА_20 у розмірі 45 483 грн. 87 коп.;

старшому навіднику 2 реактивного артилерійського відділення 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдату ОСОБА_21 у розмірі 44 064 грн. 52 коп.;

старшому бойовому медику реактивної артилерійської батареї солдату ОСОБА_22 у розмірі 14 516 грн. 13 коп.;

номеру обслуги 2 реактивного артилерійського відділення 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї солдату ОСОБА_23 у розмірі 53 000 грн.;

заступнику командира реактивної артилерійської батареї з морально- психологічного забезпечення старшому лейтенанту ОСОБА_24 60 000 грн.

Таким чином, безпідставна виплата військовослужбовцям реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 додаткової винагороди, призвела до спричинення матеріальної шкоди (збитків) державі на загальну суму 891 580 грн. 66 коп. (вісімсот дев`яносто одна тисяча п`ятсот вісімдесят гривень шістдесят шість копійок), що відповідно до п. 2 примітки до ст. 425 КК України є тяжкими наслідками.

Такі дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України.

16 вересня 2025 року під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження між прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, було укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно зі змістом угоди, яка скріплена підписами сторін, обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно та у повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, в обсязі і за обставин, викладених у повідомленні про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 07 серпня 2025 року, обвинувальному акті, які є істотними для вказаного кримінального провадження, та зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість в обсязі висунутого обвинувачення у судовому засіданні.

Угода про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_3 укладена відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України щодо тяжкого злочину, що спричинило істотну шкоду, вчинене в умовах воєнного стану.

Сторони угоди підтверджують, що її укладання є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім того, в угоді зазначено, що ОСОБА_3 безумовно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, вперше вчинив злочин, враховуючи його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, сторони погодились на призначення ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 425 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а саме покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. Із застосуванням ст. 58 КК України замість позбавлення на строк 2 (два) роки ОСОБА_3 призначити покарання у виді службового обмеження строком на 2 (два) роки із відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави у розмірі 10 (десяти) відсотків.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України визнав повністю, вказавши, що час, місце та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені вірно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. У скоєному щиро розкаявся. Затвердивши відповідну угоду про визнання винуватості, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені йому судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявлення клопотань, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого він визнає себе винним, вид покарання, і інші заходи, які можливо будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, в тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. При цьому зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.

Крім того, обвинувачений вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Прокурор ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені ст. 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Захисник ОСОБА_5 також вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що при укладенні угоди між його підзахисним та прокурором були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та КК України, при цьому обвинуваченим вищезазначена угода була укладена з прокурором добровільно, без застосування насильства, примусу та погроз.

Представник потерпілого ОСОБА_6 підтримав укладену угоду про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши надані прокурором матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, досліджених документів, суд дійшов висновку, що має місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , а його дії органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані ч. 4 ст. 425 КК України.

В силу положення ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 425 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

На виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосоване, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про визнання винуватості від 16 вересня 2025 року між прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим в зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_3 відповідає вимогам ст. 469, ст. 472 КПК України.

Умови даної угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань не вбачається.

Узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України: законності, справедливості, обґрунтованості, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, з урахуванням поведінки обвинуваченого, який в судовому засіданні визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою вину, зробивши належні висновки, а також наявності обставин, що пом`якшує покарання, а саме - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку та особи ОСОБА_3 , який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проходження служби, враховуючи, що вищенаведені дані про особу обвинуваченого дають підстави вважати, що виправлення останнього та попередження вчинення нових злочинів можливо досягти, призначивши йому основне покарання за ч. 4 ст. 425 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки із заміною на підставі ст. 58 КК України покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження строком на 2 (два) роки із відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави у розмірі 10 (десяти) відсотків.

Суд також переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

На підставі викладеного, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Підстав для обрання щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу не встановлено.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст.314, ч. 2 ст.373, ст.ст. 374, 474,475 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості від 16 вересня 2025 року, укладену між прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , що здійснює повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_3 - затвердити.

На підставі угоди про визнання винуватості від 16 вересня 2025 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 425 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України замінити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців із відрахуванням суми грошового забезпечення у розмірі 10 (десяти) відсотків в дохід держави строком на 2 (два) роки.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_3 запобіжний захід не обирати.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч. 4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому в порядку, передбаченому ст. 376 КПК України.

Суддя Шевченківського

районного суду м. Києва ОСОБА_1