Справа № 489/1573/26
Провадження № 1-кп/489/618/26
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

25 березня 2026 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову у кримінальному провадженні №0001345 від 12.12.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

23.03.2026 до Інгульського районного суду міста Миколаєва надійшов цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ПрАТ СК «Інтер-Поліс» про відшкодування майнової та моральної шкоди, а також заява про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту, із забороною відчуження та розпорядження, на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер :02:000:0979; садовий будинок АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 .

Цивільний позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, клопотання про відкладення судового розгляду не подавали. Про дату, час та місце розгляду заяви про забезпечення позову повідомлялися по телефону з урахуванням скорочених строків розгляду клопотання про арешт майна. Керуючись ч. 6 ст. 9 КПК України щодо застосування загальних засад кримінального провадження та закріпленим у ст. 7 КПК України принципом диспозитивності, а також положеннями ч. 1 ст. 172 КПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду клопотання без участі цивільного позивача та його представника.

Прокурор надіслав заперечення проти клопотання, вважаючи його необґрунтованим, та просив провести судове засідання в його відсутність.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 172 КПК України, розгляд заяви про забезпечення позову проводиться без повідомлення обвинуваченого, оскільки вирішується питання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, що є необхідним з метою забезпечення арешту такого майна.

Розгляд заяви про забезпечення позову проводиться без фіксування ходу засідання за допомогою технічних засобів відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані матеріали, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За положеннями ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Із положень частин 1 та 3 статті 171 КПК України слідує, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Системний аналіз вказаних положень кримінального процесуального законодавства свідчить про те, що з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) на стадії судового розгляду може бути накладений арешт на майно обвинуваченого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) обвинуваченого, за умови, якщо існують обґрунтовані підстави вважати, що існує можливість його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження; а також, що розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є співмірним вартості майна, на яке цивільний позивач просить накласти арешт з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Натомість, цивільним позивачем не доведено та судом з матеріалів цивільного позову та заяви про забезпечення позову не встановлено, що ОСОБА_4 , будучи 25.02.2026 повідомленим про підозру за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто отримавши процесуальний статус підозрюваного, а в подальшому з 26.02.2026 обвинуваченого, та до моменту пред`явлення цивільного позову до суду та розгляду заяви про забезпечення позову вчиняв дії, направлені на приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження майна, на яке цивільний позивач просить накласти арешт.

Навпаки, виходячи з матеріалів цивільного позову, ОСОБА_4 самостійно добровільно сплатив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 40000 грн в рахунок часткового відшкодування завданої їй в результаті ДТП моральної шкоди, що, у свою чергу, свідчить про наявність в обвинуваченого доброї волі та бажання відшкодовувати потерпілій в добровільному порядку заподіяну його діями моральну шкоду.

Крім того, суд враховує, що позовні вимоги потерпілої до обвинуваченого полягають у необхідності відшкодування їй лише моральної шкоди в розмірі 306823,15 грн, яка визначена цивільним позивачем на власний розсуд, виходячи із її моральних страждань. Натомість, конкретна сума моральної шкоди, у разі доведення факту заподіяння такої, буде визначена судом, у випадку доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення на підставі досліджених доказів.

При цьому, цивільний позов ОСОБА_3 не містить вимог про стягнення з ОСОБА_4 на її користь майнової шкоди, розмір якої є більш точним та об`єктивним, оскільки підтверджується відповідними доказами про понесення матеріальної шкоди внаслідок ДТП.

Також суд враховує, що вимоги цивільного позивача про необхідність накладення, з метою забезпечення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, арешту на чотири об`єкти нерухомого майна є явно неспівмірними розміру моральної шкоди, зазначеної у цивільному позові, внаслідок чого накладення арешту на таке майно суперечитиме вимогам ч. 8 ст. 170 КПК України, оскільки цивільним позивачем не доведено будь-якими належними та допустимими, що вартість чотирьох об`єктів нерухомості, на які він просить накласти арешт, відповідає розміру заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений, виходячи з обвинувального акту, офіційно працевлаштований, у зв`язку з чим має стабільний дохід, що, у свою чергу, сприятиме відшкодуванню ним потерпілій заподіяної моральної шкоди, у випадку задоволення цивільного позову, без необхідності накладення арешту на належне йому нерухоме майно.

Таким чином, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що заява цивільного позивача про необхідність забезпечення цивільного позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно обвинуваченого є необґрунтованою та такою, що не ґрунтується на вимогах закону, у зв`язку з чим необхідно відмовити в її задоволенні.

Керуючись статтями 170-173, 309, 372 КПК України, суддя

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову у кримінальному провадженні №0001345 від 12.12.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1 енко