Справа № 442/1319/26
Провадження № 1-кп/442/188/2026
УХВАЛА

Іменем України

12 березня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Дрогобичі кримінальне провадження №0001380 від 22.12.2025, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в :

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0001380 від 22.12.2025 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

На адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_8 (власника арештованого майна) про скасування арешту майна. Мотивує тим, що ухвалою слідчого судді від 26.12.2025 накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на вилучений 22.12.2025 під час огляду місця події (дорожньо-транспортної пригоди) транспортний засіб марки „VOLKSWAGEN, модель „PASSAT, р.н. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, чорного кольору, власником якого є ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_2 від 26.03.2024. Вказаний автомобіль перебував у користуванні водія ОСОБА_6 . На сьогодні згаданий транспортний засіб досліджений експертами, останніми здійснено усі необхідні заходи для вирішення питань, постановлених слідчим у відповідних постановах про проведення експертиз, у кримінальному провадженні проведено усі необхідні слідчі дії. Просить арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді від 26.12.2025, на автомобіль „VOLKSWAGEN, модель „PASSAT, р.н. НОМЕР_1 , скасувати та повернути їй вказане майно.

Крім того, через підсистему «Електронний суд» представником потерпілої ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_9 подано позовну заяву до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. До позовної заяви додано ряд документів, зокрема, на підтвердження надання правничої допомоги потерпілій та викладеного у позові.

Також у підготовчому судовому засіданні прокурором подано клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту строкомна два місяці із застосуванням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не залишати цілодобово місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; прибувати до суду за викликом; повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Мотивує, зокрема, тим, що ухвалою слідчого судді від 28.01.2026 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання до 27.03.2026 включно. Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, на думку сторони обвинувачення, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і не буде достатнім для запобігання ризикам, які мають місце і на даний час. З урахуванням того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років; у результаті його дій, які виразилися у порушенні Правил дорожнього руху, настали тяжкі наслідки у вигляді спричинення смерті особи; потерпілій стороні завдана непоправна шкода у вигляді смерті близької людини, а тому обвинувачений усвідомлює суворість покарання, яке йому може бути призначене за умови доведеності його вини. Разом з тим, прокурор вказує на ризики, зокрема можливість переховування обвинуваченого від суду та незаконний вплив останнім на потерпілу і свідків.

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав подане ним клопотання про застосування запобіжного заходу, не заперечив щодо прийняття цивільного позову ОСОБА_4 до спільного розгляду з обвинувальним актом, проте, заперечив щодо скасування арешту, накладеного на транспортний засіб ОСОБА_8 . Зазначив, що арешт накладено з метою забезпечення збереження речового доказу, а під час розгляду справи можуть виникнути клопотання про проведення додаткових експертиз. Розгляд справи по суті ще не розпочався і на даний час неможливо стверджувати, що відпала необхідність у арешті речового доказу. Просить відмовити ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про скасування арешту майна.

Потерпіла ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просили прийняти до розгляду позовну заяву до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди. Вважають заяву захисника обвинуваченого про залишення цивільного позову без руху безпідставною. Водночас погодилися з думкою прокурора щодо клопотання про скасування арешту майна та підтримали його клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні не заперечили щодо задоволення клопотання ОСОБА_8 (матері обвинуваченого) про скасування арешту майна, оскільки вважають, що відпала необхідність утримувати транспортний засіб на арешт майданчику, так як усі необхідні слідчі дії з речовим доказом уже проведено. Щодо запобіжного заходу, то просять застосувати до обвинуваченого домашній арешт лише у нічну пору доби, так як останньому потрібно періодично відвідувати лікаря, його стан здоров`я після ДТП все ще є незадовільним, жодного наміру переховуватися від суду у нього немає, навпаки, бажає добровільно відшкодувати певну суму коштів потерпілій в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Захисник обвинуваченого також підтримала подану нею заяву про залишення цивільного позову без руху з підстав, викладених у заяві. Зазначила, що позовна заява ОСОБА_4 не в повному обсязі відповідає встановленим Цивільним процесуальним кодексом вимогам, оскільки не містить усіх необхідних даних. При цьому, з текстом позовної заяви вона ознайомилася лише напередодні, а тому, вважаючи, що таку слід залишити без руху, відзив на позовну заяву ще не подавала.

Вислухавши учасників судового процесу, оглянувши матеріли справи, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з ухвали слідчого судді від 26.12.2025, накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на вилучений 22.12.2025 під час огляду місця події (дорожньо-транспортної пригоди) транспортний засіб марки „VOLKSWAGEN, модель „PASSAT, р.н. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, чорного кольору, власником якого є ОСОБА_8 . При цьому, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для накладення арешту шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на автомобіль марки „VOLKSWAGEN, оскільки він є речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий зазначив наявність ризиків втрати доказу у разі не накладення арешту, а вказаний захід забезпечення кримінального провадження є розумним та співрозмірним заходом, що відповідає завданням кримінального провадження.

Отже, арешт накладено з метою попередження негативних наслідків, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Отже, на переконання суду, вказаний арешт є виправданим задля досягнення його завдання та мети, зважаючи водночас на те, що при накладенні арешту на транспортний засіб слідчим суддею було враховано можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні.

Таким чином, прокурором в судовому засіданні доведено правову підставу для подальшого арешту майна та можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні, оскільки таке буде мати вагоме значення для повного та неупередженого розгляду кримінального правопорушення. Натомість, власником майна не доведено, що у застосуванні вищевказаного заходу відпала потреба чи арешт накладено необгрунтовано.

Відтак, у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про скасування арешту майна слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

В інтересах ОСОБА_4 (потерпілої у даному кримінальному провадженні) адвокатом ОСОБА_9 через підсистему «Електронний суд» подано позовну заяву до ОСОБА_6 , як відповідача, про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Електронною квитанцією №6218391 від 06.03.2026 підтверджується факт доставки документів (позовної заяви з додатками) до зареєстрованого кабінету користувача ЄСІТС ОСОБА_6 .

Відповідно до частин 1, 2 статті 61 КПК, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, … та яка (який) в порядку, встановленому цим кодексом, пред`явила (пред`явив) цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Частинами 1, 2 статті 62 КПК визначено, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Згідно з частиною 2 статті 127 КПК, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частинами 4, 5 статті 128 КПК визначено, що форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При цьому частиною 3 статті 175 ЦПК встановлено низку формальних вимог до змісту позовної заяви, недотримання яких може бути підставою для залишення позовної заяви без руху або її повернення згідно із статтею 185 ЦПК.

Разом з тим, такі вимоги мають застосовуватися із урахуванням специфіки кримінального провадження та не суперечити засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 статті 91 КПК, серед іншого, визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

У кримінальному провадженні доказування вищезазначених обставин покладається на слідчого та прокурора (частина 1 статті 92 КПК), які наділені відповідними повноваженнями для його здійснення, на відміну від цивільного судочинства, де обов`язок доведення обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на кожну сторону (частина 1 статті 81 ЦПК).

Відтак, одночасний розгляд судом обвинувального акту та цивільного позову призводить до ситуації, за якої відомості з метою доказування містяться в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження, зібраних стороною обвинувачення, та надаються суду, який розглядає такий обвинувальний акт. При цьому винуватість тієї чи іншої особи встановлюється вироком суду за результатами судового розгляду обвинувального акту і не завжди може бути достеменно відома на момент звернення з цивільним позовом.

Вищевикладене свідчить про формальний характер дотримання вимог щодо форми і змісту цивільного позову у кримінальному провадженні. Тобто, вимоги статті 175 ЦПК щодо форми та змісту позовної заяви в кримінальному провадженні застосовуються в обмеженому вигляді з урахуванням перерозподілу тягаря доказування, змісту предметів доказування у кримінальному та цивільному провадженні за позовом про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Правові наслідки недотримання вимог, передбачені статтею 185 ЦПК, у вигляді залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви, можуть бути застосовані судом у кримінальному провадженні лише у разі, якщо такі недоліки унеможливлюють або суттєво перешкоджають розгляду цивільного позову по суті із прийняттям одного з рішень, передбачених статтею 129 КПК.

З огляду на вищенаведене, суд вважає можливим розглянути разом з обвинувальним актом позовну заяву ОСОБА_4 , подану її представником адвокатом ОСОБА_9 .

Разом з тим, частиною 3 статті 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Прокурором подано клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 (два) місяці із покладенням на останнього відповідних обов`язків.

Як вбачається з ухвали слідчого судді від 28.01.2026, постановлено застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту; заборонити підозрюваному ОСОБА_6 , залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду. На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: не залишати цілодобово місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; прибувати на виклики до слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання чи місця роботи; здати на зберігання Дрогобицькому РВП ГУ НП у Львівській області паспорт громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Строк дії ухвали про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - до 27.03.2026 включно.

Зазначене дає змогу вирішити питання щодо продовження строку обраного ОСОБА_6 слідчим суддею запобіжного заходу, який на час розгляду клопотання прокурора ще не сплив.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Правилами ч. 2 ст. 177 КПК України унормовано, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з вимогами ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Прокурором зазначено ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що обвинувачений ОСОБА_6 під страхом покарання може переховуватися від правосуддя та незаконно впливати на потерпілу і свідків, які ще не допитані під час судового розгляду.

Тяжкість злочину свідчить про ступінь суспільної небезпечності вчиненого діяння особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності поведінку цієї особи.

Так, суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке передбачає позбавлення волі на строк до восьми років.

Судом водночас враховується те, що в обвинуваченого ОСОБА_6 є постійне місце проживання, його стан здоров`я, однак, такі факти, з урахуванням обставин обвинувачення, на переконання суду, не є беззаперечними стримуючими факторами порушення процесуальних обов`язків, оскільки ризики негативної поведінки обвинуваченого та небезпека наслідків такої поведінки, яка загрожує належній реалізації мети та досягнення завдань кримінального провадження, мають більш вагоме значення з точки зору публічного інтересу в контексті обставин, що обумовлюють необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу.

Крім того, суд дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід, ніж домашній арешт із забороною залишати цілодобово житло, на даному етапі судового провадження не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При вирішенні питання доцільності зміни запобіжного заходу суд бере до уваги, що стороною захисту не надано жодних переконливих доказів, які свідчать про неможливість перебування обвинуваченого під домашнім арештом цілодобово та зменшення наявних ризиків до такого ступеню, що їх можливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

На підставі викладеного, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , у зв`язку наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які зокрема були враховані слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу і які не зменшилися та об`єктивно продовжують існувати, а також знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить висновку про доцільність продовження строку застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на 2 (два) місяці із застосуванням обов`язків.

Поряд з тим, судом встановлено, що обвинувальний акт складено з дотриманням положень ст.291 КПК України.

Підстави, передбачені частиною першою або частиною другою статті 284 КПК України, для закриття кримінального провадження, відсутні.

Немає також і підстав, передбачених ст.335 КПК України, для зупинення кримінального провадження.

Підстав, визначених у частині 2 статті 27 КПК України, для прийняття рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні, суд не вбачає і вважає за можливе призначити його до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Керуючись статями 314 - 316 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про скасування арешту майна.

Прийняти до спільного розгляду з обвинувальним актом позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Продовжити застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 (два) місяці, тобто, до 12.05.2026, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки:

не залишати цілодобово місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

прибувати до суду за викликом;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою у даному кримінальному провадженні, за винятком питань, пов`язаних із добровільним відшкодуванням завданої шкоди;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. У разі невиконання обов`язків до обвинуваченого може бути застосовано більш суворий запобіжний захід.

Виконання ухвали покласти на працівників органів Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_6 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу - до 12.05.2026.

Призначити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області на 20.04.2026 об 11.00 год, який здійснювати одноособово з обов`язковою участю прокурора, обвинуваченого та його захисника.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 13.03.2026.

Суддя ОСОБА_1