Справа № 462/1/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/126/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 02 січня 2026 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

встановила:

Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 02 січня 2026 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено їй покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання із випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

За вироком суду ОСОБА_7 , діючи всупереч положень Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їхніх аналогів і прекурсорів», Закону України «Про засади протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та зловживання ними», умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді порушення правил обігу наркотичних засобів, психотропних речовин тобто діючи з прямим умислом, вчинила кримінальний проступок у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, обіг яких обмежено.

Так, ОСОБА_7 , 18.10.2025 приблизно о 12 год. 30 хв., перебуваючи по вул. Симона Петлюри, 2 у м. Львові, поблизу магазину «Твій сир», а саме на куті магазину, у траві знайшла (придбала) три фрагмента блістера із маркуванням «Метафін IC» у кількості дев?ять таблеток. Зрозумівши, що це наркотичний засіб, ОСОБА_7 вирішила незаконно привласнити знайдені наркотичні засоби та зберігати їх при собі, з метою власного вживання, без мети збуту, а саме заховавши їх у власну сумку коричневого кольору.

Того ж дня, ОСОБА_7 незаконно зберігаючи при собі вказані речі, перебуваючи, за адресою: м. Львів, вул. Симона Петлюри, 2 приблизно о 13 год. 13 хв. була зупинена працівниками УПП, які виявили та в подальшому після приїзду СОГ вилучили у неї три фрагмента блістера із маркуванням «Метафін IC» у кількості дев?ять таблеток. У виявлених та вилучених у ОСОБА_7 дев?яти таблетках білого кольору із трьох фрагментів блістерів, згідно висновку експертизи наркотичних засобів, їх аналогів і прекурсорів, являється наркотичним засобом та рослиною, обіг яких обмежено метадон, який згідно постанови Кабінету міністрів України № 770 від 06.05.2000 року, якою затверджено «Перелік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено. Загальна маса метадону, яка вилучена у ОСОБА_7 становить 0, 2003 грама.

На вказаний вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржуваний вирок у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік. У решті вирок просить залишити без змін.

На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор покликається, що обвинувачена ОСОБА_7 досягла пенсійного віку. Однак, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді обмеження волі, яке відповідно до положень ч. 3 ст. 61 КК України до неї не може бути застосовано, як до особи, що досягла пенсійного віку.

Також зазначає, що даною апеляційною скаргою порушується питання про призначення ОСОБА_7 менш суворого покарання, тобто становище обвинуваченої не погіршується, а відтак відсутні підстави для постановлення судом апеляційної інстанції свого вироку.

На апеляційний розгляд обвинувачена та її захисник не прибули та про причини неявки не повідомили, що у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає розгляду справи.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, навівши у судовому засіданні аналогічні доводи, та просив таку задоволити.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація її дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши апеляційні доводи прокурора щодо неправильного застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність у частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів визнає такі обґрунтованими.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Санкцією ч.1 ст.309 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або пробаційного нагляду на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.

Водночас, відповідно до ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Так, за змістом ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу.

При цьому, кримінальний закон не пов`язує призначення покарання з оформленням та отриманням певного виду пенсії, натомість пов`язує з досягненням особою пенсійного віку, який слід вважати 60 років.

Як вбачається з матеріалів справи обвинувачена ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже на час ухвалення оскаржуваного вироку (02.01.2026) їй було 69 років, тобто ОСОБА_7 досягла пенсійного віку, передбаченого положенням ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (60 років).

Проте, місцевий суд, визнавши ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, призначив їй покарання і виді обмеження волі, незважаючи на те, що згідно положень ч.3 ст.61 КК України таке покарання обвинуваченій, яка досягла пенсійного віку, не могло бути призначене.

Отже при апеляційному розгляді підтвердились апеляційні доводи прокурора про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевий суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягав застосуванню, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно поданої апеляційної скарги прокурор просить призначити обвинуваченій ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України покарання у виді пробаційного нагляду, замість призначеного їй місцевим судом покарання у виді обмеження волі.

Статтею 51 КК України законодавцем визначено види покарань, які наведено від найменш суворого (штрафу) до найбільш суворого (довічного позбавлення волі). Пробаційний нагляд (п.7-1 ч.1 ст.51 КК України) є менш суворим покаранням, ніж обмеження волі (п.9 ч.1 ст.51 КК України).

Призначення апеляційним судом покарання у виді пробаційного нагляду замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження волі з покладенням обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України не є: застосуванням більш суворого покарання в розумінні п.2 ч.1 ст.420 КПК України, неправильним звільненням від відбування покарання в розумінні п.4 ч.1 ст.420 КПК України, іншим погіршенням становища обвинуваченого в розумінні ч.2 ст.404 і ч.1 ст.421 КПК України, у зв`язку із чим задоволення апеляційних вимог прокурора з огляду на приписи ст.420 КПК України не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.

Відповідно до ч.1 ст.59-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

При цьому, колегія суддів враховує положення частини 2 даної норми закону, згідно яких суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

З врахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК України слід змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, призначивши останній покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік із покладенням на обвинувачену обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням в даному випадку є неможливим з огляду на вимоги ч.1 ст.75 КК України.

Таке рішення, на думку колегії суддів, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 02 січня 2026 року щодо ОСОБА_7 у частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.2 ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: - періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання або роботи; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: