ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1048/26 Справа № 183/2938/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції,кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001407 від 25.10.2023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Знаменівка Новомосковського р-ну, Дніпропетровської обл., громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржений вирок змінити в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_8 за ст. 336 КК України покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

В обгрунтування апеляційної скарги, не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_8 , вказує, що вирок в частині призначеного покарання є надмірно суворим.

Зазначає, що ОСОБА_8 вину визнав повністю, обвинувачується в скоєні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких, раніше не судимий, має ряд хронічних захворювань, у зв`язку із чим вважає, що ОСОБА_8 можливо призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Початок строку відбування ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі визначено відраховувати з часу його добровільного з`явлення до установи виконання покарань для відбування покарання, або з часу його затримання в порядку виконання вироку.

ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

Так, останній 11 травня 2023 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 та був направлений для проходження обстеження та медичного огляду, де пройшовши військово-лікарську комісію, за результатами проходження якої, відповідно до довідки від 11 травня 2023 року визнаний придатним за станом здоров`я до військової служби. Встановивши, відсутність обставин, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року, які надавали б ОСОБА_8 право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Далі військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 11 травня 2023 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , останньому під розпис особисто вручено повістку на відправку та роз`яснено її зміст, а саме необхідність прибуття 15 травня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , для подальшого відправлення до військової частини та подальшого проходження військової служби під час мобілізації, а також повідомлено про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №7113 від 03 березня 2022 року.

У подальшому, після отримання вищевказаної повістки, ОСОБА_8 , діючи умисно, не бажаючи виконувати свій конституційний обов`язок, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних причин, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25 березня 1992 року, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №7113 від 03 березня 2022 року, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , 15 травня 2023 року, тим самим ухилившись від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Умисні дії ОСОБА_8 , які виразились в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, кваліфіковані у вироку за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про день та час апеляційного розгляду був повідомлений належним чином. Приймаючи до уваги, що його участь в апеляційному розгляді за правилами ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України не є обов`язковою, а також зважаючи на позицію захисника, який проти здійснення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого не заперечував, колегія суддів вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу без участі ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 336 КК Українита доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку із чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, що стосуються звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням за правилами ст. 75 КК України, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який на обліку і лікарів нарколога та психіатра, фтизіатра не перебуває, не одружений, за місцем мешкання зарекомендував себе посередньо, раніше не судимий; наявність обставини, що пом`якшує покарання, якою було визнане щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання; фактичні обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_8 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає покарання, призначене обвинуваченому судом першої інстанції, таким, що відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а також особі винного, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування у даному випадку положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням суд апеляційної інстанції не вбачає.

Так, положеннями ч. 1 ст. 75 КК України визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому суд має належним чином дослідити і оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.

З фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_8 хоча і є особою раніше не судимою, втім обвинувачується у злочині, який полягає в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, що фактично є відмовою від захисту Батьківщини.

На переконання колегії суддів, наведені обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку вчиненого злочину, оскільки можуть призвести до підриву заходів щодо мобілізації, які спрямовані на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим. Відсутні підстави вважати,що мета кримінального провадження може бути досягнута щодо ОСОБА_8 без реального відбування ним покарання.

Апеляційними доводами захисника такі висновки не спростовуються, оскільки останнім не наведено нових обставин, які не були відомі суду першої інстанції, натомість обгрунтування його апеляційних вимог зводиться до переоцінки тих відомостей, що були досліджені судом першої інстанції, дістали належну оцінку та були достатньою мірою враховані при призначенні ОСОБА_8 мінімального за розміром покарання, передбаченого санкцією ст. 336 КК України.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеного вироку судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

ВирокСамарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________________ ___________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4