Справа № 991/4493/23
Провадження 1-кп/991/64/23
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 березня 2026 року Київ

Вищий антикорупційний суд колегією суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу, застосованого щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 368 КК України ОСОБА_5 ухвалою від 09 травня 2024 року в кримінальному провадженні № 0000717 від 25 жовтня 2017 року.

Судове засідання проведено за участі сторін та інших учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_14 .

У процесі розгляду суд встановив:

1.На розгляді колегії суддів Вищого антикорупційного суду (далі - ВАКС) перебуває об`єднане кримінальне провадження № 0000043 від 27 січня 2023 року, № 0000717 від 25 жовтня 2017 року та № 0000052 від 01 лютого 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 та ОСОБА_5 .

2.19 березня 2026 року до Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Мотиви клопотання зводились до такого.

Після постановлення вироку від 31 жовтня 2025 року в іншому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_5 фактично безальтернативно утримується під вартою, і така обставина є новою та істотною, оскільки виникла після попереднього розгляду питання про запобіжний захід у цьому провадженні. При цьому апеляційна інстанція неодноразово відмовляла у зміні тримання під вартою, що свідчить про відсутність перспектив звільнення особи найближчим часом.

На думку сторони захисту, факт тримання під вартою в іншому провадженні безпосередньо впливає на процесуальну поведінку обвинуваченого і має враховуватися судом відповідно до ст. 178 КПК України. У зв`язку з цим застосування застави в цьому провадженні втратило свою мету, оскільки обвинувачений уже перебуває під повним контролем держави, а тому не може ані переховуватись, ані впливати на свідків.

Захисник також зазначає, що прокурор фактично визнав відсутність необхідності у подальшому застосуванні обов`язків у цьому провадженні, оскільки не звертався з клопотаннями про їх продовження. Це, на думку захисту, підтверджує відсутність ризиків та потреби у збереженні застави.

Додатково наголошується, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, або не існували раніше, або повністю нівельовані фактом тримання під вартою. Водночас сама застава не виконує жодної процесуальної функції, а лише призводить до безпідставного утримання значної суми коштів заставодавців, які позбавлені можливості впливати на поведінку обвинуваченого.

Окремо захист посилається на позитивні характеристики особи обвинуваченого, відсутність порушень ним раніше покладених обов`язків, а також на практику ЄСПЛ, відповідно до якої з плином часу ризики мають втрачати актуальність.

Також захист наголошував на помилкових висновках суду за результатом розгляду 26 січня 2026 року попереднього клопотання про зміну запобіжного заходу.

У підсумку захисник вважає, що відпала як мета забезпечення процесуальної поведінки, так і необхідність запобігання ризикам, а тому просить змінити запобіжний захід із застави на особисте зобов`язання та повернути заставу заставодавцям.

2.1.У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 підтримав своє клопотання.

2.2.Обвинувачений ОСОБА_5 просив задовольнити клопотання.

2.3.Заперечуючи проти задоволення клопотання прокурор ОСОБА_6 , зазначив, що застава є безстроковим запобіжним заходом, фінальна стадія цього кримінального провадження є далекою. Застава у визначеному ухвалою від 09 травня 2024 року розмірі -є саме тим запобіжником, який може забезпечити належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків саме у цьому кримінальному провадженні. Просив урахувати, що апеляційний розгляд у судовій справі, в межах якої ОСОБА_5 тримається під вартою триває.

3.Заслухавши думку сторін та дослідивши подане клопотання, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

3.1.Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. 1, 2 ст. 331 КПК України).

3.2.Частиною першою статті 201 КПК України визначено, зокрема, що обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу.

3.3.Клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 201 КПК України).

3.4.Кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, а стаття 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

3.5.На переконання колегії суддів, зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну, зменшення або збільшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому в контексті розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу суд не переглядає рішення про його застосування, а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до обвинуваченого відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу. Такий висновок опосередковано ґрунтується на приписах ч. 5 ст. 201 КПК України, які унеможливлюють подання обвинуваченим чи його захисником клопотання про зміну запобіжного заходу протягом тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу.

3.6.Таким чином, суд констатує, що підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу.

3.7.З огляду на зазначені положення закону колегії суддів під час вирішення клопотання про зміну запобіжного заходу необхідно в межах доводів цього клопотання 1) розкрити питання існування обставин, про які не були відомо сторонам, та які не були предметом оцінки під час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу, 2) та чи виникли після постановлення такого рішення нові обставини, що свідчать про зменшення встановлених ризиків.

4.Насамперед суд звертає увагу, що за своїм змістом подане клопотання значною мірою дублює правову позицію сторони захисту, яка вже була предметом дослідження та оцінки суду під час постановлення ухвали від 26 січня 2026 року. При цьому нові доводи фактично зводяться до розвитку раніше висловлених аргументів щодо впливу тримання обвинуваченого під вартою в іншому кримінальному провадженні на доцільність подальшого застосування застави у цьому провадженні, а також до незгоди із правовими висновками суду, викладеними у попередньому судовому рішенні. Така незгода сама по собі не може розглядатися як нова обставина, що обумовлює необхідність зміни запобіжного заходу.

4.1.Оцінюючи доводи сторони захисту про те, що відмови судів апеляційної інстанції у зміні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні є новими обставинами, суд виходить з того, що зазначені рішення лише підтверджують чинність відповідного запобіжного заходу в іншій справі на певний момент часу, однак не змінюють правову природу та цілі застосування запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні. Вони не впливають на оцінку ризиків, встановлених у межах цього провадження, а також не усувають їх і не свідчать про їх припинення. Навпаки, такі обставини мають тимчасовий характер і залежать від перебігу іншого кримінального провадження, що може зазнати змін у будь-який момент. Відтак суд не вбачає у них самостійного значення як нових істотних обставин.

4.2.Суд також відхиляє доводи сторони захисту про те, що тримання обвинуваченого під вартою повністю нівелює ризики, передбачені статтею 177 КПК України. Як уже зазначалося в попередній ухвалі, перебування особи під вартою в іншому кримінальному провадженні об`єктивно знижує інтенсивність відповідних ризиків, однак не усуває їх повністю та не виключає можливості їх реалізації у майбутньому. При цьому оцінка ризиків не може обмежуватися виключно поточним фактичним станом особи, а має здійснюватися з урахуванням перспективи зміни такого стану. Запобіжний захід за своєю правовою природою має превентивний характер і спрямований на запобігання можливим ризикам, а не лише на реагування на вже існуючі обставини.

4.3.Доводи захисту про те, що суд зобов`язаний враховувати обставини іншого кримінального провадження відповідно до статті 178 КПК України, суд оцінює критично. Дійсно, при вирішенні питання про запобіжний захід суд повинен враховувати сукупність обставин, що характеризують особу обвинуваченого, у тому числі наявність інших кримінальних проваджень. Разом з тим, така вимога не означає, що запобіжний захід у цьому провадженні має бути поставлений у залежність від процесуальних рішень, ухвалених у межах іншої справи. Врахування таких обставин не підміняє собою самостійну оцінку ризиків у конкретному кримінальному провадженні та не створює підстав для автоматичної зміни запобіжного заходу.

4.4.Посилання сторони захисту на відсутність продовження додаткових обов`язків суд не приймає як доказ відсутності ризиків або втрати запобіжним заходом своєї актуальності. Непродовження додаткових обов`язків може бути зумовлене різними процесуальними чинниками, однак саме по собі не свідчить про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та не є визнанням їх неактуальності стороною обвинувачення. Більше того, запобіжний захід у вигляді застави не зводиться виключно до наявності чи відсутності додаткових обов`язків, а має самостійну правову природу та забезпечувальну функцію.

4.5.Аргументи захисту щодо відсутності легітимної мети подальшого застосування застави суд вважає необґрунтованими. Метою застосування застави є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, і така мета не втрачає свого значення лише з огляду на тимчасове обмеження свободи особи в іншому провадженні. Навпаки, збереження запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні гарантує безперервність процесуального контролю за поведінкою обвинуваченого у разі зміни або припинення дії запобіжного заходу в іншій справі.

4.6.Суд також відхиляє доводи сторони захисту про нібито відсутність ризиків у цьому кримінальному провадженні. Такі твердження не підтверджені жодними новими доказами та суперечать встановленим раніше обставинам, які були покладені в основу застосування запобіжного заходу. Сам по собі плин часу або зміна фактичного становища особи в іншому провадженні не свідчить автоматично про зникнення ризиків, якщо не наведено переконливих даних, що їх спростовують.

4.7.Щодо посилань на практику ЄСПЛ, зокрема рішення у справі «Макаренко проти України» та «Монахов та інші проти України», суд зазначає, що наведені рішення не встановлюють безумовного обов`язку національного суду змінювати запобіжний захід за відсутності конкретних процесуальних підстав, передбачених національним законодавством. Загальні підходи ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризиків з урахуванням плину часу не заперечують можливості їх збереження у конкретних обставинах справи.

4.8.Доводи щодо позитивної характеристики обвинуваченого, його освіти, професійної діяльності та попередньої поведінки вже були предметом оцінки суду та не є новими. Вони самі по собі не спростовують встановлених ризиків і не можуть бути визначальними при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу.

4.9.Щодо аргументів про порушення прав заставодавців, суд зазначає, що правова природа застави передбачає можливість тривалого обмеження майнових прав осіб, які добровільно погодилися на внесення коштів з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого. Така обставина є передбачуваною та не може розцінюватися як підстава для зміни запобіжного заходу, оскільки не пов`язана з оцінкою ризиків у кримінальному провадженні.

4.10.Окремо суд відхиляє доводи сторони захисту про втрату ефективності застави у зв`язку з перебуванням обвинуваченого під вартою. Застава не втрачає свого значення як запобіжного заходу, оскільки забезпечує належну процесуальну поведінку особи у випадку зміни її фактичного статусу, а також виконує функцію стримуючого фактора.

4.11.Таким чином, суд доходить висновку, що наведені у клопотанні доводи не свідчать про виникнення нових істотних обставин, які б впливали на оцінку ризиків або обґрунтовували необхідність зміни запобіжного заходу. Встановлені раніше ризики залишаються актуальними, а застосований запобіжний захід у вигляді застави є співмірним та необхідним для досягнення мети кримінального провадження.

4.12.Решту доводів клопотання суд не може оцінити у межах розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу та констатує, що вони зводяться до незгоди з ухвалами суду від 09 травня 2024 року, якою ОСОБА_5 визначено заставу, та від 26 січня 2026 року про відмову в зміні запобіжного заходу.

5.Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність нових обставин, які б давали підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 194, 201, 371, 372, 375, 376 КПК, суд постановив:

1.Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою від 09 травня 2024 року, - залишити без задоволення.

2.Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3