Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2858/26 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/229/26
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду

в складі

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

з участю:

підозрюваного: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 18 березня 2026 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 18 березня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 та застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , , та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні, а саме ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Строк дії обов`язків до 10.05.2026 року.

Слідчий суддя мотивував своє рішення, тим що підозра за ч.3 ст.332 КК України є обґрунтованою та існують ризики, передбачені п.п.1, 3, ч.1 ст.177 КПК України.

Однак, на даний час ОСОБА_6 мобілізований, а тому ризик переховування мінімальний.

Крім того, ризик передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України не доведений прокурор, оскільки ОСОБА_6 , як військовослужбовець має грошове забезпечення, а тому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання забезпечить належну поведінку підозрюваного.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання старшого слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_6 .

Вважає, що дана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням слідчим суддею вимог КПК України.

Зазначає, що слідчий суддя в повній мірі не врахував, що надані матеріали у своїй сукупності підтверджують наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , тяжкість кримінального правопорушення, та доведеність ризиків, передбачених п.п 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Не враховано і те, що повне коло осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, а також усі речові докази на даний час не встановлено та не вилучено у повному обсязі.

На переконання прокурора слідчий суддя застосовуючи до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, залишив поза увагою усі обставини на які посилається прокурор в апеляційній скарзі.

На переконання прокурора слідчий суддя залишив поза увагою, що підозрюваний ОСОБА_6 , раніше притягувався за вчинення кримінального правопорушення у 2010 році за ч. 1 ст. 122, ч. 1, ст. 296 КК України, судимість погашена.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, заперечення підозрюваного та захисника на апеляційну скаргу, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 179 КПК особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відмовляючи у застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу у тримання під вартою та застосувуючи запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладанням відповідних обов`язків, дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, що СУ ГУНП в Житомирській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000514 від 21.12.2022 року за ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно з підозрою у достовірно невстановлений день та час, однак не пізніше 19.10.2022 року у ОСОБА_6 , який обіймав посаду керівника благодійної організації «Благодійний фонд «Єдина Перемога» виник умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення невизначеного кола осіб чоловічої статі через державний кордон України, сприяння такому переправленню наданням засобів та усуненням перешкод, з корисливих мотивів.

10.03.2026 року у відповідності до ст. 276-278 КПК України ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яка є обґрунтованою і не оскаржується в цій справі.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, щодо наявності ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України доведений належним чином, однак він є мінімальний, оскільки ОСОБА_6 було мобілізовано на особливий період та призначено на посаду водія автомобільного відділення штабного взводу штабної роти 4-го батальйону оперативного призначення від 12.03.2026 року, а тому він на даний час перебуває під контролем командирів, а можливість його вільного пересування обмежена умовами проходження військової служби. (а.с.148)

Також слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України вплив на свідків інших підозрюваних з метою зміни ними своїх показань.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що такий ризик також є незначним, оскільки ОСОБА_6 проходить військову службу та знаходиться в іншому, віддаленому регіоні України де розміщена його військова частина.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що ризик, передбачений п. 5 ч.1 ст.177 КПК України прокурором належним чином не доведений, оскільки ОСОБА_6 на даний час мобілізований та отримує грошове забезпечення, як військовослужбовець, не має можливості вільно розпоряджатися своїм часом та проводити його на власний розсуд.

Твердження прокурора, що слідчий суддя залишив поза увагою, що підозрюваний ОСОБА_6 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень у 2010 році за ч. 1 ст. 122, ч. 1, ст. 296 КК України є неспроможними, оскільки така судимість погашена на даний час.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчий суддя обґрунтовано застосував щодо підозрюваного ОСОБА_6 саме запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, що в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження в повній мірі відповідає практиці Європейського суду з прав людини та статті 5 Конвенції, положення якої вказують, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

За наведених обставин, а також матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, слід прийти до висновку, що запобіжний захід у вигляді у вигляді особистого зобов`язання є обґрунтованим та зможе повною мірою гарантувати належне виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, на думку суду апеляційної інстанції є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує застосування запобіжних заходів, в тому числі і у вигляді тримання під вартою, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду дійшов висновку про необхідність застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та належним чином мотивував своє рішення.

Апеляційний суд звертає увагу і на те, що прокурором не надано жодних доказів, які б свідчили про намагання ОСОБА_6 порушити умови застосованого йому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з моменту його застосування, зокрема, останній з`явився до суду для участі в апеляційному розгляді апеляційної скарги прокурора, в якій ставиться питання про погіршення її становища.

Застосований привід ОСОБА_6 до слідчого судді з метою розгляду клопотання слідчого про застосування до нього запобіжного заходу не свідчить про ухилення від суду, оскільки 12.03.2026 року, у день постановлення ухвали, ОСОБА_6 було мобілізовано, що підтверджено витягом з наказу №51 мтд від 12.03.2026 р.(а.с.48)

Зазначені обставини свідчать про те, що застосований до ОСОБА_6 слідчим суддею запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання в достатній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного під час проведення досудового розслідування та здатний буде запобігти наявним в кримінальному провадженні ризикам, а в разі порушення підозрюваним умов запобіжного заходу прокурор вправі ініціювати питання про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає процесуальних та фактичних підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

При цьому, апеляційна скарга не містить та прокурором не наведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення та особи підозрюваного, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не зможе запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам.

Натомість, сама лише тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак в даному випадку не може бути достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора з наведених підстав, у тому числі, й найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 18 березня 2026 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: