КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3237/2026 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 рок, крім іншого, задоволено клопотання прокурора та продовжено застосований до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, до 05 лютого 2026 року, включно, без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року у справі 757/42225/25-к частково в частині продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання прокурора задовольнити частково, застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши залишати цілодобово місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого наступні процесуальні обов`язки: прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватись від спілкування зі свідками та іншими підозрюваноми у даному кримінальному провадженні; не відлучатись з міста Києва та Київської області без дозволу суду слідчого, прокурора; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. У випадку неможливості застосувати домашній арешт визначити ОСОБА_6 заставу у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає про те, що суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки сторона обвинувачення жодним чином не довела, що обставини, зазначені у ч.3 ст.199 КПК України, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Зауважує, що ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.

Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, до затримання проходив військову службу в ЗСУ. Жодних фактів наявності будь-яких зв`язків з особами, які можуть впливати на переховування обвинуваченого за весь час досудового розслідування не зафіксовано.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, захисник зазначає про те, що даний ризик повністю спростовується тим фактом, що обвинувачений вже повністю надав всі показання, вину фактично визнав. Крім того, досудове розслідування завершене та зібрані всі необхідні докази, проведено підготовче судове засідання.

Крім того, на думку захисника, сторона обвинувачення формально посилається на ризики незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та можливість обвинуваченим вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчинення кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 повністю надав викриваючі показання.

Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі, суд посилається на абз. 8 ч.4 ст.183 КПК України як на підставу неможливості визначення обвинуваченому розміру застави. Натомість, жодного іншого обґрунтування не зазначено. На думку захисника, суддя повинен був визначити розмір застави, враховуючи майновий стан обвинуваченого ОСОБА_6 у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін кримінального провадження про розгляд апеляційної скарги за їх участі, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1, ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України, які відносяться до категорії тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на доведеність продовження існування заявлених прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та встановив, що відсутні підстави для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Так, суд першої інстанції оцінив сукупність всіх обставини, у тому числі: ступінь тяжкості злочинів, інкримінованих ОСОБА_6 , суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Посилання захисника на те, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, до затримання проходив військову службу в ЗСУ, саме по собі не може слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Вказані обставини на даний час не мінімізують встановлених ризиків, тому, з урахуванням наведеного, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, як про це просить захисник, не вбачається.

Разом з тим, всупереч доводам захисника щодо не визначення судом розміру застави, суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, діючи у межах вимог абзацу 8 ч.4 ст.183 КПК України, оскільки під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, зокрема, передбаченого ст.114-1 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4