Справа № 372/6388/25
Провадження № 1-кп-157/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Обухів кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0001574 від 19.08.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Миронівський, міста Дебальцеве, Донецької області, громадянки України, українки, маючої вищу освіту, працюючої у ТОВ «ЗЗВ ДЕК» начальником відділу якості, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, вчиненому при наступних обставинах.

18серпня 2025 року близько 21 години 10 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, тобто діючи необережно, керуючи технічно-справним транспортним засобом, автомобілем марки «Geely» модель «MK-2» реєстраційний номер НОМЕР_1 , із пасажиром ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був розміщений на передньому пасажирському місці в порушення вимог пунктів 2.3. б) «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та 2.3. д) «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - ПДР України),рухалась на 40 км + 800 метрів, автомобільної дороги Н-01 (сполученням Київ-Знам`янка), за межами міста Обухів, Київської області в напрямку до міста Київ.

Під час руху водій ОСОБА_5 , проявила злочинну самовпевненість, не була уважною під час керування транспортним засобом та відповідно не реагувала на її зміну, не обрала безпечну швидкість руху керованого нею транспортного засобу, чим створила загрозу безпеці дорожнього руху, життю та здоров`ю громадян, а також порушуючи вимоги пункту 12.1 ПДР України, згідно з яким передбачено, що:

-12.1. ПДР України «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

У наслідок чого не обрала безпечну швидкість руху, допустила виїзд керованого нею транспортного засобу за межі проїзної частини дороги ліворуч де здійснила наїзд на нерухому перешкоду увигляді металевого колесовідбійника.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового перелому середньої третини лівої плечової кістки.

Грубе порушення водієм ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимог пунктів 2.3 б), 2.3 д), 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що причинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не заперечувала, потерпілий заявив клопотання про закриття кримінального провадження стосовно обвинуваченої за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілим.

Обвинувачена проти задоволення клопотання потерпілого не заперечувала.

Потерпілий зазначив у судовому засіданні, що йому відшкодовано завдану шкоду.

Прокурор не заперечував проти закриття кримінального провадження у зв`язку із примиренням з потерпілим.

Заслухавши учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що клопотання про закриття кримінального провадження слід задовольнити з наступних підстав.

За змістом п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 8 ст. 284 КПК України закриття провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 даної статті, не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

Так, ОСОБА_5 , обвинувачена за ч. 1 ст. 286 КК України, просила закрити кримінальне провадження щодо неї та звільнення її від кримінальної відповідальності, їй роз`яснено право наполягати на загальному порядку розгляду справи, проти чого вона заперечила, наполягаючи на закритті кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду із клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Тобто, матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим є вчинення кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину вперше, факт примирення з потерпілим та відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Як вбачається з обвинувального акту, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , було вчинено нею 18.08.2025 вперше.

ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем роботи, до кримінальної відповідальності раніше не притягалася, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, перший раз скоїла інкриміноване їй кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, цей злочин є необережним, надала згоду на закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, вказуючи на розуміння наслідків такого закриття. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 288 КПК України судом було з`ясовано позицію потерпілого ОСОБА_4 , який вважає підтримує клопотання про закриття кримінального провадження, претензій морального та матеріального характеру до останньої не має.

З урахуванням зазначеного, перешкод для задоволення клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України немає.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», за наявності передбачених у ст. 46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності, є обов`язковим.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

При вирішенні питання процесуальних витрат суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта тільки у випадку ухвалення обвинувального вироку.

Статтею 46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

За змістом положень ч. 4 ст. 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року у провадженні № 13-47кс20 (справа № 598/1781/17), відповідно до якого питання розподілу процесуальних витрат може вирішуватись не тільки у формі обвинувального вироку суду, а й ухвали.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Як було вище зазначено, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закривається на підставі ст. 46 КК у зв`язку з примиренням обвинуваченої з потерпілим, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Тобто, оскільки закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 на нереабілітуючих підставах і застосування до неї більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз по даному кримінальному провадженню.

Крім того, у рішенні Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року міститься висновок про те, що КПК не обмежує процесуальної форми вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком.

По кримінальному провадженню проведено три експертизи загальною вартістю 16490,90 грн., що підлягає стягненню ОСОБА_5 .

Відповідно до вимог частини четвертої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд вирішує питання про скасування арешту майна.

Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 03 вересня 2025 року на автомобіль марки «Geely MK-2» н.з. НОМЕР_1 накладено арешт.

Оскільки провадження по справі закривається, майно не підлягає спеціальній конфіскації суд вважає необхідним скасувати арешт повністю.

Долю речових доказів у справі слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 46 КК України, ст.ст. 284, 285, 286, 288, 314 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання потерпілого про закриття кримінального провадження задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим.

Кримінальне провадження, відомості про яке 19.08.2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001574, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Держави процесуальні витрати на проведення експертиз у загальній сумі 16490,90 грн.

Скасувати арешт у кримінальному провадженні № 0001574 від 19.08.2025 за ч. 1 ст. 286 КК України, накладений ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 03 вересня 2025 року, на автомобіль марки «Geely MK-2» н.з. НОМЕР_1 .

Речові докази:

-автомобіль марки «Geely MK-2» н.з. НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику зберігання транспортних засобів за адресою: Київська обл., Фастівський р-н., с. Борисів, пров. Боженка, 23, повернути власнику.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1