ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м. Кам`янського від 04 березня 2026 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В СТ А Н О В И Л А:

Ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського від 04 березня 2026 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків втечі, знищення речових доказів, впливу на свідків та вчинення іншого злочину, які на теперішній час не зменшились. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

На вказане рішення захисником ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій вона просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або як альтернативу визначити розмір застави. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, позитивну характеристику з місця роботи, має дружину, двох дітей та мати з онкологією яка потребує постійного догляду, також обвинувачений є інвалідом другої групи з 2022 року у зв`язку хворобою серця, є постійне місце проживання, раніше не судимий. Ризики визначені за ст. 177 КПК України є недоведеними.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів провадження, запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого продовжено під час судового провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, при продовженні обвинуваченому обраного запобіжного заходу суд належним чином оцінив вагомість існуючих ризиків, які на даний час не зменшились, особу винного, його стан здоров`я, репутацію та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи апелянта про зворотнє є безпідставними, оскаржувана ухвала містить вичерпну відповідь на кожний з них.

Фактично подана апеляційна скарга викликана самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення з під варти обвинуваченого, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

При цьому, він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчить про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Тривалість судового розгляду, в даному випадку не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити та необхідністю забезпечення явку інших учасників процесу, що саме по собі не утворює підстав для звільнення з під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Слід зауважити, що відсутність, на даний час, фактів втечі обвинуваченого чи впливу на свідків, знищення речових доказів, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

При цьому, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Крім того, колегія суддів зазначає, що сторона захисту як на підставу звільнення з під варти обвинуваченого посилається на те, що він має міцні соціальні зв`язки, позитивну характеристику з місця роботи, має дружину, двох дітей та мати з онкологією яка потребує постійного догляду, також обвинувачений є інвалідом другої групи з 2022 року у зв`язку хворобою серця, є постійне місце проживання, раніше не судимий.

Вказані обставини існували і на момент вчинення інкримінованого злочину, а відтак вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченим моделі поведінки, а тому не здатні перешкодити йому у разі звільнення з під варти, втекти від слідства та суду чи здійснити вплив на свідків або вжити інших дій з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги захисника, щодо необхідності визначення застави обвинуваченому є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного захожу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177-178 цього кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України .

Тобто, визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави та її розміру у кримінальному провадженні щодо злочину, за ст. 111 КК України, є дискреційними повноваженнями суду.

Крім того, в апеляційній інстанції вже розглядалось питання, щодо визначення застави Шилєнку. Дніпровським апеляційним судом ухвалою від 30 липня 2025 року скасовано визначену судом першої інстанції заставу та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому без визначення застави.

Враховуючи викладене, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для її зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Заводського районного суду м. Кам`янського від 04 березня 2026 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді