КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна Компанії "Sifum Group Limited" на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28.11.2025 задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та накладено арешт на грошові кошти у сумі 474 990 доларів США, які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , відкритому у АТ «Сенс Банк» (МФО 300346) та належать компанії-нерезиденту «SIFUM GROUP LIMITED» (реєстраційний номер країни походження 1419834, зареєстрована 18.07.2007, адреса: м. Тартола, Британські Віргінські острови, зареєстрована як податковий резидент України, код 880018394).

Заборонено службовим особам АТ «Сенс Банк» (МФО 300346) проводити усі видаткові операції по рахунку, за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету, виплати заробітної плати.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна Компанії "Sifum Group Limited" подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що _____________________________________________________________________________

Справа № 761/49329/25Слідчий суддя - ОСОБА_7

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1568/2026 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

ухвалі слідчого судді не визначено, з яких підстав накладено арешт на грошові кошти. Формальна згадка про визнання слідчим відповідних коштів на рахунках компанії як доказів не має жодного зв`язку із предметом досудового розслідування.

Також вказував, що грошові кошти на банківському рахунку не відповідають ознакам речових доказів, оскільки статтею 98 КПК України прямо передбачено, що речовими доказами визнаються лише матеріальні об`єкти, у тому числі грошові кошти у вигляді банкнот/купюр.

Натомість банківський рахунок містить лише числові відомості (комп'ютерний код) про кількість грошових коштів та використовується лише для обліку грошових коштів, а не їх фактичного збереження.

Крім того, у кримінальному провадженні № 0000480, в межах якого накладено арешт, жодній особі не повідомлено про підозру.

На думку апелянта, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна Компанії «SIFUM GROUP LIMITED», який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який в режимі відеоконференцзв`язку заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000480 від 20.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 113, ч. 2 ст. 436-2, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 110-2, ч. 3 ст. 110-2, ч. 4 ст. 110-2, ч. 3 ст. 209 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням досліджуються обставини за фактом використання грошових коштів, отриманих від здійснення на території України фінансово-господарської діяльності, підконтрольних Російській Федерації чи її громадянам, юридичних осіб, для фінансування діяльності на території України диверсійно-розвідувальних груп, з метою ослаблення України.

Відповідно до даних, які містяться у матеріалах провадження, у ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до повідомлення Головного управління контррозвідувального забезпечення об`єктів критичної інфраструктури та протидії фінансуванню тероризму Департамент захисту національної державності встановлено інформацію про грошові кошти, які можуть (могли) використовуватися громадянами рф ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у злочинній діяльності, яка полягає у фінансуванні дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України, вчинені групою осіб за попередньою змовою, а саме: кошти, що перебувають/перебували на рахунках компанії-нерезидента «SIFUM GROUPLIMITED» (реєстраційний номер країни походження 1419834, зареєстрована 18.07.2007, адреса: м. Тартола, Британські Віргінські острови), які є активом, щодо якого зазначені підсанкційні особи можуть прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Рішенням РНБО від 19.10.2022 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеним в дію Указом Президента України від 19.10.2022 №726/2022 застосовано санкції у вигляді блокування активів ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Рішенням РНБО від 19.10.2022 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеним в дію Указом Президента України від 19.10.2022 №727/2022 застосовано санкцію у виді блокування активів до ОСОБА_9 .

Рішенням РНБО від 05.07.2023 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеним в дію Указом Президента України від 05.07.2023 № 371/2023 застосовано санкції у вигляді блокування активів до: компанії «ЕйБіЕйч Холдингз СА» (мовою оригіналу - ABH Holdings SA. Відомості згідно з Торговельним реєстром Великого Герцогства Люксембург: реєстраційний номер - B151018. місцезнаходження юридичної особи: Велике Герцогство Люксембург, м. Люксембург (3, Boulevard du Prince Henri L - 1724 Luxembourg); компанії «ЕйБіЕйч Юкрейн Лімітед» (мовою оригіналу- ABH Ukraine Limited. Відомості згідно з даними Департаменту реєстрації компаній та інтелектуальної власності Республіки Кіпр: реєстраційний номер - HE 167526, місцезнаходження юридичної особи: Республіка Кіпр, м. Нікосія (Vizantiou, 5, Spyrides Tower, Strovolos, 2064, Nicosia, Cyprus).

Крім того, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 опосередковано через компанію «ABH Holdings S.A.» володіють акціями компанії-нерезидента SIFUM GROUP LIMITED, рахунки якої відкрито рахунки в АТ «Сенс Банк» (). Так, ОСОБА_8 належить 32,8 % акцій «ABH Holdings S.A.», ОСОБА_14 - 20,9 %, ОСОБА_15 - 16,3 % , ОСОБА_10 - 12,4 %, UniCredit S.p.A. - 9,9%, ОСОБА_9 - 3,6 %, The Mark Foundation for Cancer Research - 3,8%.

Поряд з цим, «ABH Holdings S.A.» належить 100% акцій компанії «ABH Ukraine Limited» (Кіпр), якій в свою чергу належить 100% SIFUM GROUP LIMITED (Британські Віргінські острови).

25.09.2024 Міністерством юстиції України подано до ВАКС позовну заяву до ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , компанії «Rissa Investments Limited» про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції».

З матеріалів клопотання вбачається, що грошові кошти, які у подальшому підлягають стягненню у дохід держави як активи підсанційних осіб, перебувають на рахунку компанії-нерезидента «SIFUM GROUP LIMITED» (реєстраційний номер країни походження 1419834, зареєстрована 18.07.2007, адреса: м. Тартола, Британські Віргінські острови, зареєстрована як податковий резидент України, код 880018394), відкритому в АТ «Сенс Банк», UA6208602, код валюти 840-Долар США, залишок на якому становить 474990 доларів США.

При цьому, у справі № 991/8725/23 за позовом Мін`юсту до ОСОБА_12 постановою Апеляційної палати ВАКС встановлено, що «153. Активи, якими володіє підсанкційна особа станом на момент їх блокування державою, не можуть бути зменшені (в тому числі внаслідок дій чи заходів третіх осіб, тим більше тимчасового характеру), таким чином, щоб це позбавило державу можливості звернути на них стягнення в умовах воєнного стану».

Дані кошти, що перебувають/перебували на момент застосування санкцій на рахунках компанії-нерезидента «SIFUM GROUP LIMITED» також підлягають стягненню в дохід держави.

Крім того, кошти компанії-нерезидента «SIFUM GROUP LIMITED», перебувають на рахунках, відкритих в АТ «Сенс Банк», як заблоковані кошти громадян рф та підсанкційних осіб відповідно до Постанови правління НБУ від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану».

У органу досудового розслідування були підстави вважати, що грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках компанії-нерезидента «SIFUM GROUP LIMITED» відкритих у АТ «Сенс банк» (МФО 300346), можуть бути приховані, відчужені та перетворені особами причетними до вчинення правопорушення, з метою фінансування дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу, або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України.

Постановою старшого слідчого в ОВС 2 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_13 визнано речовим доказами у кримінальному провадженні № 0000480 від 20.04.2022 грошові кошти у сумі 474 990 доларів США, які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , відкритому у АТ «Сенс Банк» (МФО 300346) та належать компанії-нерезиденту «SIFUM GROUP LIMITED» (реєстраційний номер країни походження 1419834, зареєстрована 18.07.2007, адреса: м. Тартола, Британські Віргінські острови, зареєстрована як податковий резидент України, код 880018394).

Прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурор першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляну за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням від 26.11.2025, яке зареєстроване 27.11.2025, про накладення арешту на майно, а саме: грошові кошти у сумі 474 990 доларів США, які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , відкритому у АТ «Сенс Банк» (МФО 300346) та належать компанії-нерезиденту «SIFUM GROUP LIMITED» (реєстраційний номер країни походження 1419834, зареєстрована 18.07.2007, адреса: м. Тартола, Британські Віргінські острови, зареєстрована як податковий резидент України, код 880018394).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28.11.2025 задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та накладено арешт на грошові кошти у сумі 474 990 доларів США, які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , відкритому у АТ «Сенс Банк» (МФО 300346) та належать компанії-нерезиденту «SIFUM GROUP LIMITED» (реєстраційний номер країни походження 1419834, зареєстрована 18.07.2007, адреса: м. Тартола, Британські Віргінські острови, зареєстрована як податковий резидент України, код 880018394).

Із висновками слідчого судді суду першої інстанції про наявність підстав для накладення арешту на грошові кошти на рахунках компанії-нерезиденту «SIFUM GROUP LIMITED» з метою збереження речових доказів погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя станом на день розгляду клопотання прокурора обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти компанії-нерезидента «SIFUM GROUP LIMITED»на банківських рахунках вказаного товариства, з тих підстав, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000480.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках компанії-нерезидента «SIFUM GROUP LIMITED»оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене чи приховане.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на майно компанії-нерезидента «SIFUM GROUP LIMITED»з дотриманням вимог закону, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання апелянта на невідповідність арештованого рахунку критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що грошові кошти на банківському рахунку компанії-нерезидента «SIFUM GROUP LIMITED» можуть бути набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відтак відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Посилання апелянта на те, що у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора, оскільки, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх, правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна Компанії "Sifum Group Limited", - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3