Номер провадження: 11-кп/813/1009/26
Справа № 484/2986/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_10 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 квітня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000212, відомості про яке внесені до ЄРДР 13.04.2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївській області, громадянина України, не працюючого, освіта вища, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, інвалід ІІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та йому призначене покарання у виді 3 років обмеження волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи, та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь держави судові витрати за проведення експертних досліджень в сумі 4633 (чотири тисячі шістсот тридцять три) грн. 72 копійки.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної шкоди у розмірі 28931,51 грн. та моральної шкоди розмірі 50652 грн. відмовлено.

Також вказаним вироком вирішено питання речових доказів у кримінальному провадженні.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 (зі змінами і доповненнями) містить загальне поняття учасників дорожнього руху, а саме - «Учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин».

Згідно з частиною п`ятою цієї ж статті Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Згідно з ч. 3 ст. 41 Закону України «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону і стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

13.04.2022 року о 15:10 год. ОСОБА_8 керував на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 22.11.2001, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 30.05.2003 та діючого полісу №АР/2235543 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_4 , 1985 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 , на якому рухався у світлу пору доби по прямій та горизонтальній ділянці проїзної частини, за відсутності атмосферних опадів та явищ, які погіршують видимість, в межах правої смуги руху асфальтобетонного, вологого та чистого, без пошкоджень, покриття проїзної частини по вул. Київська в м. Первомайськ Миколаївської області, зі сторони вул. Вознесенська в напрямку вул. Автодорівська, зі швидкістю 24 км/год., яка не перевищувала допустиму швидкість в умовах населеного пункту, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу після перехрестям з вул. Трудової Слави, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.1 «вузька суцільна лінія», 1.14.1 «зебра» Правил дорожнього руху України.

Перебуваючи за кермом вказаного автомобіля, рухаючись у зазначений час та в зазначених погодних і дорожніх умовах, ОСОБА_8 , діючи з необережністю, проявляючи злочинну недбалість та крайню неуважність, не стежачи належним чином за дорожньою обстановкою та не реагуючи на її зміну, яка полягала у виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка вийшла на проїзну частину та рухалася справа-наліво по відношенню до напрямку руху автомобіля пішохідного переходу, заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду шляхом застосування екстреного гальмування, та на вказаному пішохідному переході допустив наїзд на вказаного пішохода передньою правою частиною керованого ним автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому зовнішнього відростку лівої великогомілкової кістки.

Своїми діями ОСОБА_8 грубо та умисно порушив наступні вимоги Правил дорожнього руху України: п.1.3 Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; пп. «б» п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Отже, через необережність у виді злочинної недбалості, умисно та грубо порушуючи зазначені вимоги Правил дорожнього руху України, ОСОБА_8 не передбачав настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, однак повинен був і міг їх передбачити. При цьому причин технічного характеру, які б перешкоджали йому дотримуватись вказаних вимог Правил дорожнього руху України, не існувало.

Допущене водієм ОСОБА_8 грубе порушення вимог п. 12.3 та п. 18.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 .

Вимоги апеляційних скарг.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, прокурор Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, яка в подальшому була змінена першим заступником керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_12 , в якій він зазначає, що на теперішній час не набрав законної сили та як слідує з матеріалів кримінального провадження, за час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений не ухилявся від суду, нових кримінальних правопорушень не вчиняв.

За такого, визначений у п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строк давності за вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, не зупинявся та не переривався й сплинув 13.04.2025.

Вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, належить до числа нетяжких злочинів і передбачає максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до 3 років, а тому при визначенні строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за цей злочин застосовуються положення п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

У зв`язку з чим, обвинувачений ОСОБА_8 на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, підлягає звільненню від відбування покарання, призначеного за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

На підставі викладеного перший заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_12 просить вирок в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_10 , не погодившись із вироком суду, звернулась із апеляційною скаргою, в якій зазначає, що під час її лікування, на яке вона витратила 28931грн. 51коп., обвинувачений не компенсував жодної витрати на це лікування. Вказує, що після перенесених травм має погане самопочуття, досі не відновилися функції лівої ноги, натомість обвинувачений не проявив співчуття не допомагав в оплаті лікування, навпаки зневажливо ставився до неї, вважає, що має право на отримання моральної компенсації в розмірі 50652грн.

Звертає увагу, що відповідно до висновків щодо застосування норм права, які викладені у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016р. у справі №756/12292/14-ц, нею було обрано спосіб здійснення свого права на отримання компенсації, шляхом звернення виключно до особи, яка завдала шкоди, а саме до обвинуваченого, а не до страхової компанії.

Крім того, потерпіла зазначає, що призначене ОСОБА_8 покарання з випробуванням та не застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є занадто м`яким.

На підставі викладеного потерпіла просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнути з ОСОБА_8 матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у розмірі 28931грн. 51коп.

Стягнути з ОСОБА_8 моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у розмірі 50 652грн.

Судові витрати стягнути за рахунок відповідача ОСОБА_8 .

Позиції учасників апеляційного розгляду.

До початку апеляційного розгляду на адресу апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , про про звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання свого захисника, просив звільнити його від кримінальної відповідальності та зазначив, що йому відомі наслідки такого звільнення.

Прокурор ОСОБА_6 вважала, що клопотання підлягає задоволенню.

Потерпіла в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату та час судового засідання була сповіщена належним чином, із заявами та клопотаннями на адресу апеляційного суду не зверталась.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Отже суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 309/1201/15-к).

Мотиви апеляційного суду.

Статтею 2 КПК передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Строк давності це передбачений кримінальним законом певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України, у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, за винятком випадку застосування строку давності, передбаченого ч.4 ст.49 КК України.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа), але до набрання вироком суду законної сили.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, та за згодою обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Як установлено з матеріалів кримінального провадження інкримінований ОСОБА_8 злочин був вчинений 13.04.2022 року.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України.

Санкція ч.1 ст.286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

За приписами ч.4 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину.

Відповідно до п.2) ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Дані про те, що ОСОБА_8 ухилявся від слідства або суду чи вчинив новий нетяжкий, тяжкий чи особливо тяжкий злочин, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

За таких обставин строки давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності не зупинялись та не переривались.

Оскільки із дня вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину минуло понад три роки, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі п.2) ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому апеляційним судом були роз`ясненні обвинуваченому правові наслідки звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України і обвинувачений погодився з такими підставами для закриття кримінального провадження і не наполягав на розгляді кримінального провадження в загальному порядку

Положеннями п.1) ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з положеннями ч.3 ст.288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , частково задовольнити апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_10 та прокурора Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_9 , з урахуванням змін до апеляційної скарги першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_13 , вирок суду першої інстанції скасувати, звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п.2) ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п.1) ч.2 ст.284 КПК України.

Крім того, у зв`язку зі скасуванням обвинувального вироку у відношенні ОСОБА_8 апеляційний суд вважає за необхідне залишити цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 без розгляду.

Дана обставина знайшла своє підтвердження і в постанові Верховного Суду від 24.05.2018 (справа №531/2332/14-к), в якій зазначено, що відповідно до вимог ч. 4ст. 286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в Постанові від 12 вересня 2022 року справа №203/241/17 зробила висновок згідно з яким: « Якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту».

Апеляційний суд звертає увагу на те, що, відповідно до реєстрів матеріалів кримінального провадження № 0000212, ініціатором проведення експертиз був орган досудового розслідування.

З огляду на викладене, судові витрати по справі, які складаються із вартості проведених під час досудового розслідування експертних досліджень, а саме: судової експертизи №СЕ-19/115-22/3084-ІТ від 04.05.2022 року в розмірі 1372,96 грн., №СЕ-19/115-22/3473-ІТ від 10.06.2022 року в розмірі 1372,96 грн., №СЕ-19/115-22/5299-ІТ від 09.08.2022 року в розмірі 1887,80 грн., а всього на загальну суму 4633 (чотири тисячі шістсот тридцять три) грн. 72 копійки, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 284, 288, 404, 405, 407, 409, 417, 419, 532 КПК України, ст.49 КК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_9 , з урахуванням змін до апеляційної скарги першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_13 , - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 квітня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000212, відомості про яке внесені до ЄРДР 13.04.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,- скасувати.

На підставі п.2) ч.1 ст.49 КК України, звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0000212, відомості про яке внесені до ЄРДР 13.04.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, - закрити на підставі п.1) ч.2 ст.284 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз, на загальну суму 4633 (чотири тисячі шістсот тридцять три) грн. 72 копійки, віднести на рахунок держави.

Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_10 , про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, до ОСОБА_8 - залишити без розгляду.

Речовий доказ у кримінальному провадженні № 0000212, а саме автомобіль марки «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який на підставі зберігальної розписки знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_8 (за адресою: АДРЕСА_1 ) вважати повернутим ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4