ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 рокуСправа № 337/379/16-к Номер провадження 1-кп/337/3/2026

Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0003674 від 18.12.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Василівського району Запорізької області, громадянина України, розлученого, офіційно не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 28.01.2004 Василівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном на 1 рік;

- 30.08.2004 Бердичевським міським судом Житомирської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ст. 122. ч. 1 ст. 70, 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільнений на підставі постанови Запорізького районного суду Запорізької області 20.12.2006 за ст.82, невідбутий термін 1 рік 7 місяців та 6 днів;

- 24.12.2007 Комунарським районним судом міста Запоріжжя за ч. 2 ст. 190, 71, 72, 82 ч. 6 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 10 місяців;

- 25.04.2008 Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 389, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70,ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на 2 роки;

- 26.09.2011 Хортицьким районним судом міста Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, позбавлення волі на 4 роки.

- 27.07.2012 Вільнянським районним судом Запорізької області за ст. 391 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на 1 рік, на підставі ст. 71 КК України приєднане покарання по ухвалі Хортицького районного суду м. Запоріжжя, позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці, звільнений на підставі ухвали Сватівського районного суду Луганської області відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроково, невідбутий строк 10 місяців 6 днів.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України

в с т а н о в и в :

17.12.2015, приблизно о 20:50, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись біля кіоску, який розташований навпроти буд.34 по вул. Ґудименко, зустрів потерпілого ОСОБА_6 у якого, під приводом здійснення дзвінку, попросив мобільний телефон Самсунг GT S5830-1 в корпусі чорного кольору, після чого, отримавши мобільний телефон від потерпілого ОСОБА_6 , почав втікати з викраденим майном у напрямку зупинки громадського транспорту «вулиця Світла», усвідомлюючи що його протиправні дії були помічені потерпілим та не реагуючи на прохання останнього повернути викрадене майно, втік з місця події, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 720 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав повністю, суду пояснив, що дійсно вчинив кримінальне правопорушення при обставинах, що були встановлені на досудовому слідстві та відображені в обвинувальному акті, на той час він часто вживав алкогольні напої, мав проблеми у родині. В той день він познайомився зі свідком ОСОБА_7 , вони вживали алкоголь, зустріли потерпілого з жінкою. Він попрохав телефон, щоб подзвонити, потім пішов за кіоск. Тоді вирішив телефон не повертати, бо був напідпитку, просто швидко пішов з місця в напрямку зупинки, при цьому усвідомлював, що свідок та потерпілий могли бачити, як він віддаляється, кричати йому. Пізніш він телефон продав, гроші витратив. Він щиросердечно розкаюється, сумує, що так вийшло, злочин вчинив, бо вживав алкогольні напої, посварившись з дружиною. Наміру переховуватися від слідства не мав, із м.Запоріжжя виїхав доглядати матір, бо дружина його вигнала, потім жив у Києві, працював, служив у територіальній обороні. Потерпілого більш ніколи не бачив. Проти стягнення вартості телефону на користь потерпілого не заперечує. Просить суворо не карати, волі не позбавляти. Пройшло вже десять років, він не вчинив жодного правопорушення, виправився, чесно жив.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявна заява, в якій він просить розглядати справу у його відсутність, задовольнити цивільний позов, пред`явлений на досудовому слідстві, призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Крім показів ОСОБА_5 у судовому засіданні були досліджені покази свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що наприкінці 2015 року (дату він не пам`ятає, бо пройшло чимало часу), він у кафе познайомився з обвинуваченим, вони вживали алкоголь, потім зустріли потерпілого. Обвинувачений узяв у нього мобільний телефон під приводом здійснення дзвінка та одразу пішов з ним за кіоск. Вони з потерпілим пішли за ним, але коли зайшли за кіоск, то - обвинуваченого вже був вдалі. Вони побігли в його бік, потерпілий кричав услід, той не реагував, тоді потерпілий зупинився метрів за 50, не догнав, після цього звернувся до поліції.

Протоколом від 17 грудня 2015 року було оглянуто місце події, під час якого слідів боротьби не виявлено, з місця події жодних речей не вилучалося.

За змістом Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 січня 2016 року свідок ОСОБА_9 на фото під №1 ( із зображенням ОСОБА_5 ) впізнала особу, яка 17.12.2015 року біля кіоску по вул. Світла (Гудименка) під приводом здійснення дзвінку заволоділа мобільним телефоном «Самсунг», що належав знайомому ОСОБА_6 .

За змістом Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 січня 2016 року свідок ОСОБА_10 на фото під №2 ( із зображенням ОСОБА_5 ) впізнав чоловіка, який 17.12.2015 року продав йому мобільний телефон «Самсунг», GT S5830-1 в корпусі чорного кольору.

За змістом заяви ОСОБА_10 він добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон «Самсунг», GT S5830-1 в корпусі чорного кольору, що придбав у чоловіка, якого впізнав за фотознімками.

Мобільний телефон був оглянутий відповідно до Протоколу огляду від 27 січня 2016 року, на час огляду сім-карти відсутні.

Постановою від 27 січня 2016 року мобільний телефон визнаний речовим доказом, переданий на зберігання до камери схову ВП №5 ЗРУП ГУНП.

Інші докази у судовому засіданні досліджені не були.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 фактично визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення повністю та не оспорював фактичних обставин провадження, і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, сумніви щодо добровільності його позиції відсутні, роз`яснивши про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, з урахуванням думки сторін, визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням перерахованих доказів, а також наданих матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире розкаяння винуватого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого в порядку ст.67 КК України, суд не виявив.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який раніше судимий, свою провину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, під наглядом у лікарів - нарколога та психіатра наразі не перебуває.

З урахуванням думки прокурора, всіх обставин справи, даних про особу обвинуваченого, достатній на теперішній час рівень його соціалізації та усвідомлення суспільних та загальнолюдських цінностей, а також сукупність наведених пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дають суду підстави для призначення покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті звинувачення, із застосуванням іспитового строку без призначення додаткового покарання.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

Питання про речові докази підлягає вирішенню судом відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_6 , обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном два роки

На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи.

Зарахувати ОСОБА_5 в призначене покарання строк тримання під вартою у період з 06.01.2026 року по 06.03.2026 року 59 днів.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 720 грн в рахунок відшкодування заподіяної шкоди.

Речовий доказ мобільний телефон «Самсунг», GT S5830-1 в корпусі чорного кольору, що перебуває у камері сходу ВП№5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області відповідно до квитанції № 714 від 28.01.2016 року -повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1