Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/137/26 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 404/1474/26 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2026 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 12 лютого 2026 року, якою задоволено клопотання слідчого та стосовно,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , з середньо - спеціальною освітою, не одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, відносно якого 30.04.2024 року скеровано обвинувальний акт до Фортечного районного суду м. Кропивницький за ч. 2 ст. 307 КК України; 26.06.2025 року скеровано обвинувальний акт до Подільського районного суду м. Кропивницький за ч. 4 ст. 185 КК України, УБД, має контузії, державні нагороди, має неповнолітню дитину, самовільно залишив військову частину,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто з 18 години 39 хвилин, 10 лютого 2026 року до 18 годині 39 хвилин, 10 квітня 2026 року, з визначенням застави у розмірі вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті становить двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок гривень,

ВСТАНОВИВ:

Слідча СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 , звернулась до слідчого судді Фортечного районного суду міста Кропивницького з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 12 лютого 2026 року вказане клопотання слідчого задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів з визначенням розміру застави.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, який є: зухвалим, тяжким, умисним, корисливим. Шкоду не відшкодовано. Посягає на суспільні інтереси - проти власності.

Встановлено також ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від слідства та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілу; знищити та перетворити докази, що ускладнить і затягне досудове розслідування; вчинити нові корисливі кримінальні правопорушення, а отже застосування більш м`якого запобіжного заходу не здатне забезпечити ризики передбачені ст.177 КПК України та належне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного, в апеляційній скарзі, просить оскаржувану ухвалу слідчого судді змінити, а саме визначити підозрюваному ОСОБА_6 розмір застави - двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті становить - 60 560 грн.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що під час розгляду клопотання його підзахисний повністю визнав свою вину, але попросив визначити йому розмір застави, який реально міг би внести на депозитний рахунок суду не працюючий. Тому сторона захисту не погоджується з визначеним розміром застави, оскільки відсутні кошти у підозрюваного, накопичень він не має.

Санкція за ч. 4 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років. У відповідності до ч.5 ст. 12 КК України є тяжким злочином за який передбачене покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Тобто, суд міг би визначити розмір застави від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд цього не зробив, визначив максимальну суму застави не обґрунтувавши такий розмір.

Прожитковий мінімум на 2026 року становить для працездатних осіб - 3028 гривень. Відтак на переконання захисника мінімальна сума застави може становити 20 х 3028 = 60 560 грн.

Також захисник зазначає, що його підзахисний має соціальні зв`язки, вказав, що залишив військову частину через фізичні тортури та знущання.

Розгляд даної апеляційної скарги було призначено у відкритому судовому засіданні, проте в зазначений день та час учасники процесу, зокрема прокурор, до суду апеляційної інстанції не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, клопотання про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи у дистанційному режимі відеоконференції до апеляційного суду не надходили.

Від захисника ОСОБА_5 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Підозрюваний ОСОБА_6 , який утримується під вартою, про час та місце розгляду апеляційної скарги захисника був повідомлений належним чином, клопотання про його доставку до зали судових засідань не подавав.

Враховуючи наведене апеляційний суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 406 КПК України, ухвалює рішення за результатами письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

Як убачається з матеріалів клопотання, у провадженні СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № №0000275 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В межах даного кримінального провадження ОСОБА_6 11.02.2026 року вручено повідомлення про підозру в тому, що він 27.08.2025 року близько 16 години 32 хвилин перебував в приміщенні аптеки № 1 «Оптових цін», розташованої за адресою: місто Кропивницький, вул. Преображенська, буд. 4А, де на стелажу помітив автоматичний вимірювач (тонометр) АТ Omron EVOLV (HEM-7600T), який належить ТОВ «Фармація Кіровоградщини».

ОСОБА_6 діючи цілеспрямовано, з корисливих спонукань, наблизився впритул до стелажу відкрито заволодів автоматичним вимірювачем (тонометром) АТ Omron EVOLV (HEM-7600T), вартість якого складає 8300 гривень.

Заволодівши останнім, ОСОБА_6 почав втікати із вказаного місця, та в подальшому ігноруючи вимоги повернути викрадене майно, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ТОВ «Фармація Кіровоградщини» матеріальну шкоду на загальну суму 8300 грн.

Висновок слідчого судді щодо наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України є правильним, оскільки ґрунтується на матеріалах клопотання, а саме: допиту свідків та представника потерпілого, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, огляду, огляду місця події, висновок експертизи, містять достатньо даних про наявність обґрунтованої підозри.

Колегія суддів також ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Зазначаючи про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовано послався на ризики, які передбачені ст.177 КПК України, які слідчим суддею під час судового розгляду були встановлені, а саме; переховуватись від слідства та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілу; знищити та перетворити докази; вчинити нові корисливі кримінальні правопорушення.

Колегія суддів також ураховує, що злочин, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_6 є тяжким, умисним, корисливим, посягає на суспільні інтереси - проти власності. Також ОСОБА_6 тривалий час не має законного джерела доходу, не працює, постійно змінює тимчасові місця проживання. Суспільно корисною працею не займається, податки не сплачує, шкоду не відшкодував. Зловживає алкогольними напоями. Тяжкість покарання, яка загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним до десяти років позбавлення волі.

На переконання колегії суддів, у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , останній зможе переховуватися від відповідальності та перешкоджати здійсненню кримінального провадження шляхом неявки на виклики слідчого, прокурора та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілу, знищити та перетворити докази, вчинити нові корисливі кримінальні правопорушення.

Крім того, колегія суддів враховує, що кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому, про що слідчим суддею наведено відповідні мотиви в оскаржуваному рішенні.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою у межах даного кримінального провадження, з урахуванням серйозності висунутої проти нього підозри, за наявності ризиків, характеризуючих даних про підозрюваного, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а усі наведені обставини у їх сукупності, не дають достатніх підстав застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Колегія суддів враховуючи наведені обставини, вважає, що у конкретному випадку, обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження.

Виходячи з встановлених обставин по справі та оцінюючи особу підозрюваного, обставин вчинення протиправних дій, існує достатньо підстав вважати, що у разі незастосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній матиме змогу переховуватись від органу досудового розслідування, суду, впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, з метою зміни їхніх показань, що перешкодить повно, всебічно та неупереджено дослідити всі обставини у кримінальному провадженні.

Відносно розміру визначеної слідчим суддею застави, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Як встановлено ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: п. 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчим суддею визначено ОСОБА_6 заставу у вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що цілком відповідає вимогам кримінального процесуального закону, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, даних про особу підозрюваного та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, не є надмірним або непомірним для підозрюваного. На даний час менший розмір застави на думку колегії суддів не зможе достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі містяться також інші твердження захисника, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Суд звертає увагу, що за практикою Європейського суду з прав людини право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та зменшення розміру застави колегія суддів не знаходить.

Відтак, беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, тому залишає оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 12 лютого 2026 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з визначенням розміру застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4