МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/6776/23

Провадження № 1-кп/210/171/26

21 травня 2026 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

захисників обвинувачених, - адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції (дистанційного провадження), кримінальне провадження №0000392 від 18 серпня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.255-1 ч.2, 307 ч.2 КК України, ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.255-1 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000392 від 18 серпня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.255-1 ч.2, 307 ч.2 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.255-1 ч.2 КК України.

Поза межами судового засідання, 11 лютого 2026 року на адресу суду надійшло клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому прокурор просив застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави. В обґрунтування клопотання зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, що також підтверджується репутацію самого обвинуваченого, який має непогашені судимості за ч.2 ст.189, ч.2 ст.121 КК України. Крім того, 01.12.2025 року до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001132 від 14.10.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України (справа №213/6285/25). Зазначені обставини підтверджують обґрунтованість ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення. Вік та стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджають триманню останнього під вартою.

У судовому засіданні 21 травня 2026 року, прокурор ОСОБА_3 підтримав заявлене клопотання та посилаючись на наявність ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення, просив клопотання задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу в рамках вказаного кримінального провадження, в обґрунтування чого зазначили, що в рамках іншого кримінального провадження обвинуваченому вже обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в рамках кримінального провадженні за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Окрім того, вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2026 року ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 04 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 03 роки. Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою, залишити до набрання вироком законної сили.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.17 Закону України №3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Відповідно до статті 177 КПК України метою і підставами застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч.2 ст.183 КПК та розширеному тлумаченню не підлягає.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010р. у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Як встановлено в ч.ч.1, 3 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Водночас, вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, на які посилається прокурор, суд вказує, що ризиком у даному випадку є дія, яка з високим ступенем ймовірності не може бути вчинені обвинуваченим, оскільки обвинуваченому в рамках кримінального провадженні за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під варто. Окрім того, вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2026 року ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 04 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 03 роки.

За таких обставин, суд вважає, не доведеними стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України: переховування від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, клопотання прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.177, 183, 199, 291, 331, 370, ч.2 ст.376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 , в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 18 серпня 2022 року за №0000392, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а у випадку складання її вступної та резолютивної частини, у той же спосіб та термін, з дня отримання її повного тексту.

Повний текст ухвали складено 25 травня 2026 року.

Суддя: ОСОБА_1