Справа № 730/1617/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/301/26
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000178 від 10 жовтня 2025 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2025 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Краснопілля, Коропського району Чернігівської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, розлученого, непрацюючого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 04.11.2025 року за ч.1 ст. 263, ч. ч. 1,4 ст. 358 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України, до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 04.11.2025 року, яким ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого з іспитовим строком 2 роки, ухвалено виконувати самостійно.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2544,48 грн. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Судом ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 08 жовтня 2025 року близько 11:00 години, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи на подвір`ї господарства ОСОБА_9 та допомагаючи в побутових справах, був запрошений до будинку потерпілої для оплати праці та обіду, скориставшись відсутністю потерпілої, яка вийшла в іншу кімнату до свого цивільного чоловіка ОСОБА_10 , який є особою з інвалідністю, та попередньо побачивши, звідки ОСОБА_9 брала кошти для розрахунку, таємно від оточуючих, будучи в житловому будинку ОСОБА_9 , що за адресою АДРЕСА_2 , діючи в умовах воєнного стану, що введений на території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово був продовжений та діє на даний час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, зі столу під клейонкою в кімнаті кухні вчинив крадіжку грошових коштів в сумі 3500 грн., які належать ОСОБА_9 . У подальшому ОСОБА_6 покинув будинок та розпорядився викраденими коштами на власний розсуд шляхом купівлі продуктів харчування та придбання мобільного телефону. Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_9 матеріальних збитків на суму 3500,00 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії, 09.10.2025 року близько 12:00 (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 , перебуваючи на подвір`ї господарства ОСОБА_9 , що за адресою АДРЕСА_2 та допомагаючи їй у побутових справах, був запрошений до будинку потерпілої для обіду. По його закінченню, у момент, коли ОСОБА_6 сам виходив з будинку, діючи в умовах воєнного стану, що введений на території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово був продовжений та діє на даний час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, таємно від оточуючих, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно вчинив крадіжку із веранди житлового будинку електрорубанка «ALFA PLANER ALEP 82-12» вартістю 1471 гривень 73 копійки та крадіжку електропилки «BKE 4020 ODWERK» вартістю 1927 гривень 80 копійок. У подальшому ОСОБА_6 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, сховавши його в сіннику, що знаходиться поблизу домогосподарства за адресою АДРЕСА_2 , де вказані електрорубанок «ALFA PLANER ALEP 82-12» та електропилку «BKE 4020 ODWERK» було виявлено та вилучено працівниками поліції 10.10.2025 року під час огляду місця події, які добровільно видав ОСОБА_6 . Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_9 на суму 3399 гривня 53 копійки.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуваний вирок та направити справу на новий судовий розгляд. Обвинувачений заперечує свою вину та стверджує, що поліція вмовила його підписати папери щодо вчинення злочину, якого не вчиняв. Переконаний, що потерпіла його обмовила та сама в засідання суду не з`явилася. Вказує, що потерпілу не знає і ніколи їй не допомагав та не був в її будинку. Зазначає, що саме поліцейські привезли обвинуваченого додому до потерпілої, показали інструменти та вмовили на камеру повідомити, що саме він викрав це майно. Стверджує, що за відсутності стійкого характеру, саме поліція вмовила взяти на себе чужу провину, а сама потерпіла була вигадана, при цьому свідки події відсутні.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу та наполягав на незаконності оскаржуваного вироку, повністю заперечував свою вину та стверджував, що працівники поліції обмовили його у вчиненні злочинів, його захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги свого підзахисного, прокурора, яка заперечувала проти доводів обвинуваченого, вказуючи на законності та обґрунтованості вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції проведено у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Приписами ч. 3 ст. 349 КПК України передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Визначаючи обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження у відповідності до статті 349 КПК України, в судовому засіданні 24.12.2025, суд першої інстанції роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_6 положення ч. 3 ст. 349 КПК України, наголосив на тому, що обвинувачений не зможе оскаржувати фактичні обставини в апеляційному порядку, на що останній погодився та надав показання по суті обвинувачення.

Дослідивши журнал судового засідання (а.п.199-200) та технічний носій інформації, на якому зафіксовано перебіг судового розгляду від 24.12.2025, апеляційний суд констатує, що обвинувачений ОСОБА_6 ніяких заперечень щодо пред`явленого обвинувачення не висловлював, вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та надав детальні показання, які фактично підтвердили обставини, викладені в обвинувальному акті, добровільно відповідав на поставлені запитання та пояснив суду не лише обставини вчинення протиправних дій, а і їх мету.

Головуючий досить прискіпливо з`ясовував, усі обставини вчинення крадіжок грошей та інструментів. У розпорядженні суду були усі матеріали досудового розслідування, починаючи від першого аркуша і до останнього, які свідчать про те, що версія обвинуваченого в апеляційній скарзі не відповідає дійсності і є його намаганням пом`якшити своє становище.

Незважаючи на те, що інтереси обвинуваченого у суді першої інстанції не були представлені професійним адвокатом, проте сам ОСОБА_6 відмовився від таких послуг, що підтверджується журналом судового засідання.

До матеріалів справи долучена пам`ятка про права та обов`язки обвинуваченого, яка підписана ОСОБА_6 , а також (а.с.36) заява про роз`яснення судом змісту положень ч.3 ст. 349 КПК України (а.с.65), про що також додатково роз`яснено в ході судового розгляду, з огляду на досліджений апеляційним судом відеозапис.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що судом безпідставно не досліджено докази у справі, не допитано свідків та розгляд справи здійснено за відсутності потерпілої, суперечать дослідженим матеріалам кримінального провадження.

Так, стороною обвинувачення долучені докази у справі, проте з урахуванням того, що під час судового розгляду ОСОБА_6 , не заперечував фактичні обставини вчинення злочину, визнав свою вину повністю та не повідомляв суду про будь-яке вмовляння з боку поліцейських чи сторонніх осіб, не заявляв клопотань щодо виклику потерпілої в судове засідання через обмову, про що він зараз вказує в апеляційній скарзі, а тому апеляційним судом не встановлено процесуальних порушень з боку суду при розгляді кримінального провадження.

Також відсутні підстави вважати, що судом було порушено права обвинуваченого, зокрема право на захист, та що він не був обізнаний зі своїми процесуальними правами, оскільки під час судового розгляду судом першої інстанції обвинуваченому судом були роз`яснені його процесуальні права.

Окремо колегією суддів перевірено вирішення судом питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду.

Зокрема, враховуючи доводи апелянта про те, що потерпіла не була присутня в судовому засіданні, апеляційним судом перевірено та встановлено, що потерпіла ОСОБА_9 була повідомлена про розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 в спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законодавством, проте потерпіла в силу наданих їй КПК прав, відмовилася від участі у судовому засіданні, що не суперечить положенням ст. 349 КПК України, при цьому вказала, що цивільний позов заявляти не буде і претензій матеріального характеру до ОСОБА_6 не має. Відтак, з урахуванням відсутності клопотань з боку обвинуваченого про допит потерпілої, у місцевого суду не було обов`язку повторного її виклику в судове засідання.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги ч.3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції виконані належним чином, підстав, які б вказували про неналежне роз`яснення обвинуваченому їх суті та наслідків, колегіє суддів не встановлено.

За таких обставин, апеляційним судом не розглядаються доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 в частині заперечення його вини та не виклику в судове засідання потерпілої та свідків щодо надання ними показань по суті пред`явленого обвинувачення.

При цьому колегія суддів приходить до висновку, що покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Вказані вимоги закону судом дотримані.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , судом першої інстанції дуже детально проаналізовано всі обставини, з якими закон пов`язує призначення покарання, що слідує із тексту самого вироку, а саме враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого: його неперебування на обліку у лікарів психіатра та нарколога, наявність постійного місця проживання, спосіб життя, стан здоров`я обвинуваченого, нейтральні характеристики, встановлено відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Крім того, враховано те, що кримінальне провадження вчинене через незначний проміжок часу після вчинення попередніх злочинів, за вчинення яких на момент постановлення вироку ОСОБА_6 уже був засуджений до умовного покарання. Також суд звернув увагу на неодноразове притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності, зокрема уже в період досудового розслідування кримінального провадження, що у сукупності з іншими дослідженими судом даними про особу свідчить про його свідоме небажання стати на шлях виправлення.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду щодо виду та розміру покарання призначеного ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК України, оскільки судом дотримані вимоги ст. 65 КК України, призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та відповідає його меті, визначеній положеннями ст. 50 КК України.

Враховуючи вимоги ч.4 ст. 374 КПК України, які обумовлюють вирішення судом питання застосування запобіжного заходу, з огляду на процесуальну поведінку обвинуваченого в період судового розгляду, даних про його особу колегія суддів апеляційного суду вважає обргунтованими рішення суду в частині затримання особи та утримання його під вартою до набрання ним законної сили.

Підстави для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що просить апелянт, відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2025 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4