Номер провадження № 1-кс/756/71/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі слідчого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 Оболонського районного суду міста Києва клопотання слідчого, яке подане в рамках кримінального провадження, внесеного 21.10.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002564, про накладення арешту на майно,

УСТАНОВИВ:

22.12.2025 до Оболонського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , яке подане в рамках кримінального провадження, внесеного 21.10.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002564, про арешт майна.

У клопотанні прокурор просить накласти арешт на майно, яке визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002564, а саме на нежитлову будівлю за адресою м. Київ, вул. Еспланадна, 32-Б. Дане майно, відповідною постановою старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002564 від 21.10.2025, ч.4 ст.190 КК України.

На думку прокурора, наведені обставини свідчать про те, що наразі є необхідність в накладенні арешту на вказані предмети, оскільки вони відповідають ознакам речових доказів.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що, група осіб, відповідно до розподілених ролей, підробила договір № 25 від 18.08.2003 року, на підставі якого реєстратор комунального підприємства «Реєстраційне бюро», ОСОБА_4 зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за Публічне акціонерне товариство «Придніпровський машинобудівний завод», не завантаживши в Державний реєстр копію вказаного договору, порушивши статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якої державна реєстрація прав проводиться на підставі поданих документів, які підлягають обов`язковому скануванню та долученню до Реєстру. Аналогічний обов`язок передбачений Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127, яким встановлено, що документи, подані для державної реєстрації, формуються в електронній формі шляхом створення їх електронних копій та зберігаються у Державному реєстрі. Таким чином, незавантаження державним реєстратором копії документа, на підставі якого зареєстровано право власності, є порушенням встановленого порядку державної реєстрації прав, свідчить про неналежне виконання реєстратором своїх службових обов`язків та ставить під сумнів законність проведеної реєстраційної дії.

Під час досудового розслідування було отримано відповіді з Київської міської ради та Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, згідно яких не існує документів про присвоєння поштової адреси нежитловій будівлі за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 32-Б. Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор зобов`язаний перевіряти відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також наявність усіх відомостей, необхідних для проведення державної реєстрації. Відповідно до статті 18 цього Закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, що дають змогу однозначно ідентифікувати об`єкт нерухомого майна. Однією з обов`язкових ідентифікаційних ознак об`єкта є його поштова адреса. Крім того, відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна, поштова адреса присвоюється уповноваженим органом місцевого самоврядування, а відомості про неї є обов`язковими для вчинення реєстраційних дій щодо такого об`єкта. Таким чином, реєстрація державним реєстратором права власності на об`єкт нерухомого майна, якому не присвоєно поштової адреси, є незаконною, здійсненою з порушенням вимог статей 9 та 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та свідчить про неналежне виконання реєстратором покладених на нього обов`язків.

Також в ході досудового розслідування було отримано інформацію з комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації», стосовно того, що право власності на нежитлову будівлю за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 32-Б, в них не реєструвалося. Так, до 01 січня 2013 року, державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснювалася бюро технічної інвентаризації (БТІ) шляхом внесення відповідних відомостей до реєстраційних книг та інвентарних справ. Лише з 2013 року, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», було створено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, який замінив систему реєстрації прав у БТІ. У зв`язку з цим, відсутність реєстрації права власності в БТІ щодо нерухомого майна, набутого до 2013 року, свідчить про те, що право власності у встановленому на той час порядку не оформлювалося. Така обставина ставить під сумнів факт виникнення права власності та може свідчити про відсутність правових наслідків відповідного правочину. Отже, договір, на підставі якого заявляється виникнення права власності до 2013 року, за відсутності його реєстрації в БТІ, може мати ознаки фіктивного правочину, оскільки не був реалізований у спосіб, передбачений законодавством, що діяло на момент його укладення, та не призвів до виникнення зареєстрованого речового права.

В подальшому, з метою створення ніби добросовісних власників, 31.10.2019 року, тобто фактично через вісім днів після первинної реєстрації, тим же реєстратором, право власності було перереєстроаано на ТОВ «НП-СІТІ», , після чого 23.03.2021, право власності було перереєтроано на ТОВ «ХЕДЛІ ІНВЕСТ», .

У судовому засіданні прокурор не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про можливість проведення судового засідання за його відсутності та зазначив, що підтримає клопотання та доводи, що його обґрунтовують, просив задовольнити клопотання в повному обсязі.

Власника майна ТОВ «ХЕДЛІ ІНВЕСТ» в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином та завчасно про дату та час судового засідання. На підставі ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання розглядається без власника майна.

Дослідивши клопотання та надані докази, суд установив наступні обставини.

Як встановлено у судовому засіданні, органом досудового розслідування, яким є Оболонське управління поліції ГУНП у місті Києві, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, яке внесено 21.10.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002564. Процесуальне керівництво здійснює Оболонська окружна прокуратура м. Києва. Кримінальне провадження зареєстроване за фактом того, що група осіб, у невстановлений час та місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, за попередньою змовою, незаконно заволоділи на нежитловою будівлею за адресою м. Київ, вул. Еспланадна, 32-Б.

Під час проведення досудового розслідування дане майно відповідною постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві, визнано речовими доказом у кримінальному провадженні № 0002564 від 21.10.2025, за ч.4 ст.190 КК України..

Так, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Водночас, відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до пунктів 1-3 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається із клопотання про накладення арешту на майно та матеріалів доданих в його обґрунтування, прокурором обґрунтована необхідність арешту вказаного у клопотанні майна, зокрема, вказано перелік і види майна, що належить арештувати та надано документи, які підтверджують право власності на майно.

Так, в силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Отже, судом встановлено, що нежитлова будівля за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 32-Б, є речовими доказами, так як відповідають ст. 98 КПК України, оскільки є об`єктами, які могли зберегти на собі сліди злочину, як і самостійно або у сукупності з іншими доказами доводити певні обставини чи вказувати на їх існування.

Ураховуючи викладене, на думку суду, клопотання прокурора, яке подане в рамках кримінального провадження, внесеного 21.10.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002564, про арешт майна слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-175, 208, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора, яке подане в рамках кримінального провадження, внесеного 21.10.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002564, про накладення арешту на майно - задовольнити частково.

Накласти арешт у кримінальному провадженні, внесеного 21.10.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002564, на майно, а саме на нежитлову будівлю за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, буд. 32-Б, власником якої є ТОВ «ХЕДЛІ ІНВЕСТ».

Заборонити на час досудового розслідування відчуження вказаного майна будь-яким особам і будь-яким чином.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали надати прокурору.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1