Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2026 року м. Рівне

Справа № 559/1510/23

Провадження № 11-кп/4815/252/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представників потерпілих адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 19 серпня 2025 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000315 від 16.08.2022 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Острів Володимирецького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, вільно володіючого українською мовою, освіта професійно-технічна, непрацюючого, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше не судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 19 серпня 2025 року визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 4 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 49, ч.5 ст.74 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного йому покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Позов потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.

В інший частині позовних вимог в задоволенні відмовлено.

Позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.

В інший частині позовних вимог в задоволенні відмовлено.

Позов ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати у виді витрат, пов`язаних із залученням експертів в сумі 10 997 грн. 64 коп.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18.08.2022 року на легковий автомобіль марки «GEELY», моделі «MK CROSS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_12 та ухвалено повернуто даний речовий доказ власнику або його користувачу.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19.08.2022 року на вантажний автомобіль марки «МАN TGX 18.480», реєстраційний номер НОМЕР_3 (Республіка Польща), номер кузова НОМЕР_4 , який належить Chojnacki Dawid Jakub із причіпом марки «SCHMITZ CARGOBUL AG», моделі «SCS 24/L-13.62 E B», реєстраційний номер НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_13 , які доставлялися ОСОБА_6 за дорученням ТОВ «Центурікс» та ухвалено повернуто даний речовий доказ власнику чи користувачу ОСОБА_6 .

За вироком суду ОСОБА_6 в порушення вимог пунктів 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, які затвердженні Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, 16.08.2022 року, приблизно о 18 год., керуючи автомобілем марки «МАN TGX 18.480», реєстраційний номер НОМЕР_3 (Республіка Польща) із причіпом марки «SCHMITZ CARGOBUL AG SCS 24/L-13.62 E B» реєстраційний номер НОМЕР_7 , на 372 км+411 м автодороги Київ-Чоп, поблизу села Панталія Дубенського району Рівненської області, рухаючись з міста Луцьк в напрямку міста Рівне не врахував дорожньої обстановки, перед здійсненням маневру повороту ліворуч, не переконався що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху, виконуючи маневр повороту ліворуч у напрямку міста Рівне, допустив зіткнення з автомобілем марки «GEELY MK CROSS» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , який рухався зі сторони міста Рівне в напрямку міста Львів. В результаті цього водій та пасажир автомобіля «GEELY MK CROSS», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , отримали тілесні ушкодження, які згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» ( Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року) відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм довготривалого розладу здоров`я.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 покликається на незаконність, невмотивованість і необґрунтованість вироку суду. Вважає, що вирок ухвалений з порушенням норм матеріального права, що полягає в неправильному застосуванні судом однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність у подібних правовідносинах.

Вважає, що судом при розгляді було допущено неповноту судового розгляду, а невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального правопорушення, на думку захисника, призвело до передчасних висновків суду щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

Вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що водій легковика ОСОБА_8 допустив порушення вимог Правил дорожнього руху, а саме вчинив бездіяльність у формі необережності та дії якого і перебувають у причинному зв`язку із суспільно небезпечними наслідками у вигляді отримання як самим водієм ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, так і його пасажиром ОСОБА_9 . Зазначає, що встановлено і ніким не оспорюється, що ДТП трапилося за участю двох транспортних засобів під керуванням ОСОБА_6 і ОСОБА_8 .

Зазначає, що суд першої інстанції, окрім того, що навів в оскаржуваному вироку сприйняті та отримані показання обвинуваченого і потерпілого, оцінки таким показанням в сукупності з дослідженими усіма доказами не надав, та на переконання сторони захисту прийшов до передчасного висновку про доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Вважає, що суд при постановленні вироку не надав детального аналізу висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/118-22/11973-ІТ від 31.01.2023 року та не співставив з іншими дослідженими матеріалами кримінального провадження, включаючи показання потерпілого ОСОБА_8 . Не надано належної оцінки судом і протоколу проведення додаткового слідчого експерименту від 25.04.2023 року за участю підозрюваного ОСОБА_6 з відповідною план-схемою до нього. Також не надано судом жодної правової оцінки відеозапису камери спостереження з АЗС «ВОГ», що має вкрай важливе значення для надання оцінки іншим доказам у справі.

На переконання захисника, в ході судового розгляду беззаперечно було встановлено, що водій легкового автомобіля марки «GEELY MK CROSS» - ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути шкідливого наслідку як для себе, так і для своєї пасажирки потерпілої ОСОБА_9 , оскільки 4 рази мав технічну можливість зреагувати та зупинити свій автомобіль до місця зіткнення, або зменшуючи швидкість руху свого авто забезпечити безпечний роз`їзд. Матеріалами кримінального провадження не було спростовано показань, наданих обвинуваченим ОСОБА_6 , щодо тих обставин, що перед виїздом на головну дорогу він надав перевагу транспортним засобам, котрі по ній рухалися і лише після цього, почав здійснювати виїзд на головну дорогу, виконуючи маневр повороту ліворуч, який тривав понад 9 секунд та в цей час будь-кому з учасників дорожнього руху аварійної ситуації не створював, включаючи водію автомобіля марки «GEELY MK CROSS» - ОСОБА_8 , котрого крім іншого в полі зору перед виїздом не спостерігалося. Не дивлячись на такі недоліки у з`ясуванні ступеня відповідальності учасників дорожньо-транспортної події, а саме водія легкового автомобіля ОСОБА_8 , суд першої інстанції безпідставно послався на те, що саме дії водія вантажівки ОСОБА_6 перебувають з правового погляду у причинному зв`язку з наслідками.

Вважає, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення за ч.1 ст. 286 К України є недоведеним, оскільки стороною обвинувачення не було надано достатніх та необхідних доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про існування єдиної версії розвитку та механізму дорожньо-транспортної пригоди за участю двох водіїв та вину саме водія ОСОБА_6 у скоєнні цього злочину.

Просить вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 19 серпня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Повторно дослідити відповідні докази.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, потерпілих та їх представників, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

В задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів в порядку ч.3 ст. 404 КПК відмовлено за безпідставністю.

У відповідності до ч.1ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Вмотивованим є судове рішення, у якому наведені пояснення (мотиви), чому суд вважає ту або іншу обставину доведеною чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Вмотивованість судового рішення забезпечується не лише наявністю у ньому мотивувальної частини, а й наведенням у ній оцінки та відповіді на кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент сторони судового провадження.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема, у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 року, зазначено, що вмотивованість судового рішення пов`язана з належним здійсненням правосуддя, тобто у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Неухильне дотримання передбачених законом вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, правової оцінки доказів і встановлення істини по ньому з прийняттям правильного і справедливого рішення.

Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання, чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад злочину та чи винен обвинувачений у вчиненні цього злочину.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому зазначені обставини встановлюються на підставі доказів, які повинні відповідати критеріям належності, допустимості та у своїй сукупності - достатності для постановлення вироку.

Відповідно до вимог ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, у тому числі шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.3ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, серед іншого, зокрема, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Із цього вбачається, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності. В свою чергу, оцінка доказів полягає у тому, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження оцінює кожний доказ окремо та в сукупності. Крім того, оцінка доказів передбачає аналіз його змісту або відомостей, які містяться у ньому шляхом зіставлення зі змістом інших доказів на предмет, чи узгоджуються вони між собою чи ні.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як убачається із змісту оскаржуваного вироку зазначених вимог, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не дотримався належним чином при розгляді даного кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцевий суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дослідивши наявні у матеріалах кримінального провадження письмові докази, дійшов висновку, що ці дані в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_6 .

Разом з тим, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку лише навів показання обвинуваченого і потерпілих, дані протоколів слідчих дій і дані висновків експертиз, не надавши їм належної оцінки та не навівши відповідних мотивів прийнятого рішення.

При цьому покликаючись на положення п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12. 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» щодо необхідності з`ясовування характеру порушень, які допустив кожний з учасників дорожньо-транспортної події, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків у випадку, коли передбачені ст. 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома їх учасниками, судом першої інстанції не з`ясовано належним чином реального розвитку та механізму дорожньо-транспортної пригоди, причинного зв`язку між порушеннями ПДР і наслідками, що настали, з врахуванням показань допитаних учасників ДТП та комплексу досліджених доказів.

Як вбачається з вироку суду, допитаний в судовому засідання обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Пояснив щодо подій, які мали місце 16 серпня 2022 року, що, керуючи вантажним автомобілем «MAN TGX 18.440» із причепом та рухаючись зі сторони міста Луцьк в напрямку міста Рівне, перед виїздом на автодорогу в напрямку міста Рівне, ОСОБА_6 зупинив автомобіль (приблизно на три хвилини), виконав вимоги дорожнього знаку «без зупинки рух заборонений» та, відповідно, пропустив транспорт, який рухався в напрямку Рівне зі сторони міста Дубно, оскільки зі сторони міста Рівного автомобілів не було, почав здійснювати маневр ліворуч в напрямку вищевказаного населеного пункту. Швидкість керованого ним автомобіля, при здійсненні маневру, була невелика. Надалі, під час повороту, коли кабіна вантажівки знаходилася на смузі руху до Рівного, ОСОБА_6 відчув удар легкового автомобіля «GELLY МК CROSS» під керуванням ОСОБА_8 . Зазначив, що водійський стаж у нього з 1971 року. Під час апеляційного розгляду надав аналогічні пояснення.

Потерпілий ОСОБА_8 (посвідченя водія яким отримано в 2021 році) в своїх поясненнях під час допиту в суді першої інстанції, які аналогічні і в суді апеляційної інстанції, зазначив, що 16.08.2022 рок приблизно о 18.00 год. він перебував за кермом автомобіля «GELLY МК CROSS» та рухався автодорогою із міста Рівне в сторону міста Дубно. Коли він наблизився до перехрестя доріг перед містом Дубно, то зіткнувся із вантажівкою із причепом. Удар прийшовся у середину причепу аркою керованого ним легковика. Показав, що до зіткнення із вантажівкою він рухався із швидкістю 50-60 кілометрів на годину, перешкоду побачив на відстані приблизно 30 метрів та почав гальмувати. Потерпілий не може стверджувати, що на відеозаписі із автозаправочної станції рухається автомобіль під його керуванням. Також, він не погоджується із висновками експертизи сторони захисту про те, що він рухався на швидкості 110-112 кілометрів на годину. На думку ОСОБА_8 , при такій швидкості наслідки дорожньо-транспортної пригоди були би набагато важчими. Напередодні дорожньо-транспортної пригоди 16.08.2022 року ОСОБА_8 у Рівному на технічній станції перевіряв технічний стан автомобіля «GELLY МК CROSS», яким керував. Авто було в справному стані, неполадок не виявили.

З огляду на отримані показання учасників ДТП, при досліджених письмових доказах, зокрема, протоколу огляду місця події від 16.08.2022 року, судом не надано оцінки схемі до даного протоколу, яка не містить відображення гальмівного шляху, що є важливою складовою для повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зокрема, у даному випадку, для з`ясування узгодженості чи суперечності показань потерпілого і даних протоколу огляду місця події з долученою схемою до нього.

Крім того, суд, поклавши в основу обвинувачення дані висновку експерта №СЕ-19/118-22/11973-ІТ від 31.01.2023 року судової інженерно-транспортної експертизи, прийшов до переконання, що причиною порушення правил дорожнього руху ОСОБА_8 є недодержання правил дорожнього руху обвинуваченим ОСОБА_6 , що і стало необхідною умовою виникнення дорожньо-транспортної пригоди 16.08.2022 року та отримання тілесних ушкоджень як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_9 . Однак судом не надано детального аналізу даним висновку експерта, зокрема, наявності технічної можливості водія автомобіля «GELLY МК CROSS» запобігти ДТП, що ставилось для вирішення експерта, відповідно до якого (висновку) величина відстані, на якій знаходився автомобіль «GELLY МК CROSS» в момент виникнення небезпеки для руху становила 145,6, 150,0 м. і водій даного автомобіля мав технічну можливість уникнути зіткнення з автоомбілем марки «MAN TGX 18.440» шляхом застосування екстреного гальмування з зупинкою автомобіля до місця зіткнення, як при фактичній швидкості руху, зазначеній потерпілим (55.0 км/год), так і при допустимій на даній ділянці дороги (50,0 км/год).

Судом не надано будь-якої оцінки даним протоколу проведення додаткового слідчого експерименту з долученою схемою щодо видимості проїжджої частини дороги з місця водія ОСОБА_6 , яка з лівої сторони обмежується підйомом автомобільної дороги та становить 227, 5 м. та не співставлено з іншими дослідженими доказами щодо встановлення достатньої і реальної швидкості руху автомобіля «GELLY МК CROSS».

Судом досліджено висновок експерта №КСЕ-19/118-23/4236 від 28.04.2023 року комплексної судової фототехнічної експертизи, відповідно до якого швидкість руху автомобіля «GELLY МК CROSS» на встановленій ділянці становила 104-112 км/год. та висновок експертів №2190-Е від 26.06.2023 року за результатами проведеної комісійної судової інженерно-транспортної експертизи, відповідно до якої ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути виникнення дорожньо-транспортної пригоди, а в діях ОСОБА_6 не вбачається невідповідності вимогам Правил дорожнього руху. Однак судом вказані висновки експертів визнано неналежними доказами з підстав того, що вони не надають категоричної відповіді щодо марки і моделі транспортного засобу з камери відеоспостереження на приміщенні автозаправочної станції «WOG» в селі Привільне вулиця Дубенська, будинок №6 Дубенського району Рівненської області та при дослідженні даних доказів неможливо ідентифікати досліджувальний транспортний засіб як автомобіль марки «GEELY MK CROSS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким 16.08.2022 року керував потерпілий ОСОБА_8 .

На переконання колегії суддів судом необґрунтовано визнано неналежними щодо достовірності використання для доведення певних обставин доказами зазначені висновки експертів без надання належної оцінки в сукупності та взаємозв`язку з усіма дослідженими доказами.

Таким чином з урахуванням викладеного колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки місцевий суд наявні в матеріалах провадження докази належним чином не дослідив, не надав їм відповідної оцінки у своєму рішенні, не спростував чи не підтвердив їх у відповідному об`ємі, не провів аналіз таких доказів у повному обсязі на предмет належності та допустимості, при тому, що дані фактичні обставини підлягають ретельній перевірці з метою проведення повного та неупередженого судового розгляду.

Поверхневе дослідження доказів в даному кримінальному провадженні позбавило суд першої інстанції ухвалити вмотивоване рішення.

Відповідно за наведених обставин висновки суду є передчасними, зробленими без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому судове рішення не може визнаватися законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Таким чином, висновки суду, викладені в судовому рішенні, не узгоджуються з вимогами п.2 ч.3 ст.374 КПК України щодо наведення доказів на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотивів неврахування окремих доказів.

Наведені порушення, відповідно до ст.412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законний і обґрунтований вирок та такими, які згідно з п.п.3, 4 ч.1 ст.409, ст.415 КПК України є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Колегія суддів наведені порушення вважає істотними, та такими, що перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне й обґрунтоване рішення і які, в свою чергу, позбавляють можливості колегії суддів зробити висновок про правильність юридичної оцінки дій обвинуваченого та призначеного покарання (від якого обвинуваченого звільнено в порядку ст. 74 КК України на підставі ст. 49 КК України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок чи ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді в суді апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищенаведені порушення у відповідності до ст.412 КПК України є істотними, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення, як того вимагає ст.370 цього ж Кодексу, а відтак такими, які згідно з п.3 ч.1 ст.409, ст.415 КПК України є правовою підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого підлягає до часткового задоволення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначеного покарання.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог кримінального процесуального закону, слід детально перевірити доводи апеляційної скарги, дати на них вичерпну відповідь, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України, ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 19 серпня 2025 року відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3