Справа № 466/7185/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/121/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кара-Балта (Киргистан), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком визнано ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, ОСОБА_6 до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 12.03.2025, та призначено йому остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, покарання, призначене вироком Галицького районного суду м. Львова від 17.03.2025 у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, - виконувати самостійно.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з 27.06.2025 року, з моменту обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований ухвалою судді від 12.12.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 - залишено в силі до набрання вироком законної сили.

Визнано ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з 27.06.2025 року, з моменту обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований ухвалою судді від 12.12.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 - залишено в силі до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з цивільним позовом та речовими доказами.

Згідно з вироком, обвинувачений ОСОБА_6 , 30.05.2025, в період часу з о 11:44 год., по 11:45 год., за попередньою змовою в групі із ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні магазину «Близенько», що розташований за адресою: м. Львів, вул. Біберовича, 11 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, який введено в Україні згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, із прилавку торгового залу магазину викрав: тістечко Бісквітне Мілка Молочний шоколад 150 г. у кількості 2 шт. вартістю без ПДВ за 1 шт. 77 грн. 25 коп.; Бісквіт Мілка Шоколадна Начинка 175 г. у кількості 3 шт., вартістю без ПДВ за 1 шт. 85 грн. 85 коп. помістивши зазначений товар у рюкзак, однак в подальшому був викритий працівником магазину «Близенько», яка почала зупиняти протиправні дії та намагалася наздоганяти із вимогою оплатити викрадений товар та незважаючи на такі вимоги, усвідомлюючи, що його дії є викриті, покинув приміщення магазину із викраденим майном.

Своїми незаконними діями ОСОБА_6 спричинив ТзОВ «Мережа- Сервіс Львів» №196 матеріальну шкоду на загальну суму 412 грн. 05 коп. без врахування ПДВ.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 , 30.05.2025, в період часу з 11:44 год. по 11:45 год., за попередньою змовою в групі із ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину «Близенько», що розташований за адресою: м. Львів, вул. Біберовича, 11 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, діючи в умовах воєнного стану, який введено в Україні згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, із прилавку торгового залу магазину викрав: Каву Лаваца Кюаліті Оро мелена в/у 250 г. у кількості 5 шт., вартістю без ПДВ за 1 шт. 257 грн. 50 коп.; Каву Лаваца Крема Густо мелену 250 г. у кількості 2 шт., вартістю без ПДВ за 1 шт.184 грн. 65 коп.; Каву Лаваца Кюаліті Росса мелену 250 г. у кількості 3 шт., вартістю без ПДВ за 1 шт. 161 грн. 10 коп.; Каву Лаваца Крема Густо у срібній упаковці 250 г., у кількості 2 шт., вартістю без ПДВ за 1 шт. 184 грн. 50 коп., помістивши зазначений товар у рюкзак, однак в подальшому був викритий працівником магазину «Близенько», яка почала зупиняти протиправні дії та намагалася наздоганяти із вимогою оплатити викрадений товар. Незважаючи на такі вимоги, усвідомлюючи, що його дії є викриті, покинув приміщення магазину із викраденим майном.

Своїми незаконними діями ОСОБА_7 спричинив ТзОВ «Мережа- Сервіс Львів» №196 матеріальну шкоду на загальну суму 2509 грн.01 коп. без врахування ПДВ.

Не погоджуючись із цим вироком, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися з апеляційними скаргами.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2025 року щодо нього скасувати і закрити кримінальне провадження.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що з оскарженим вироком не згоден у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення та не встановленні достатніх доказів для доведення винуватості, що є підставою для скасування судового рішення. Зазначає, що розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу на таємне викрадення майна та даних про те, що вчинювані ним дії щодо викрадення солодощів були виявлені згодом із камер спостереження, а не безпосередньо адміністратором магазину «Близенько» ОСОБА_11 , свідком події. Через це викрадення належить кваліфікувати як крадіжку, якщо це відбулося у присутності осіб, які не помітили факту викрадення майна. Викрадення є таємним, хоч і відбувається у присутності працівника потерпілої сторони, за умови, що ОСОБА_12 не знав про це і вважав, що робить це непомітно.

Звертає увагу, що у судовому засіданні надав пояснення, що не чув особи, яка за ними гукала та наздоганяла із вимогою здійснити оплату за викрадений товар.

Просить врахувати судову практику, висловлену у постановах Верховного Суду у справі №754/2834/16-к від 14 червня 2018 року та у справі №192/2621/16-к від 15 березня 2018 року.

Наголошує, що враховуючи фактичні обставини вчинення ним суспільно небезпечного діяння, а саме: спосіб вилучення майна, відношення до вчиненого спрямованості умислу на таємне викрадення чужого майна та втечу лише з метою уникнення затримання та унеможливлення бути викритим, те, що відеозапис (без звуку) з місця події не доводить, що він розумів, що викритий у вчиненні крадіжки, вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що таємні дії ОСОБА_12 переросли у відкрите викрадення чужого майна.

Обвинувачений ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі просить переглянути рішення у кримінальному провадженні щодо нього, оскільки жодного злочину, а саме відкритого викрадення чужого майна він не вчиняв. Вказує, що 30 травня 2025 року близько 11:00 год. він зі своїм знайомим ОСОБА_12 домовились вчинити крадіжку у магазині «Близенько». Він впевнився, що за ним і його діями ніхто не спостерігає, та почав набирати продукти, які мав намір вкрасти, що підтверджується відеоспостереженням з цього магазину, на якому видно, що далеко позаду нього стоїть працівник магазину та спостерігає за ним, але він її не бачив і в його полі зору її не було. Тому був упевнений, що його протиправні дії ніким не помічені і крадіжка має успіх. Також ця працівниця пояснила, що не вважала його дії крадіжкою, оскільки думала, що він з товаром підійде на касу й оплатить товар.

Наголошує, що, як видно з відеозаписів, коли він виходив з магазину, ця працівниця за ним не спостерігала; жоден працівник не виходив на вулицю, тоді як він у той час безупинно біг. На відеозаписі також видно, що коли працівниця вийшла з магазину, він був на доволі далекій відстані. Ця відстань не дозволяла щось почути. Більше того, невідомо, чи ця працівниця взагалі щось кричала. Хоча, коли проводились слідчі дії, це можна було встановити, але цього не зробили.

На підтвердження його слів, коли він біг у нього не було жодної реакції, щоб озирнутись на те, що хтось кричить услід чи біжить за ним. Тому він був чітко впевнений, що скоїв крадіжку. До того ж, коли він виходив з магазину біля нього нікого не було, жодного працівника магазину. За цих обставин, був упевнений, що його ніхто не бачив і ні бігти, ні кричати вслід не може. Вважає, що є безліч інших фактів та аргументів його невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 просили задовольнити подану апеляційну скаргу.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, покликавшись на їх безпідставність.

Представник потерпілого ТзОВ «Мережа-Сервіс Львів» - ОСОБА_13 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подав.

За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, з метою дотримання розумних строків розгляду, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг.

Як вбачається зі змісту поданих апеляційних скарг, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 оспорюють кваліфікацію їхніх дій за ч. 4 ст. 186 КК України, зазначаючи, що викрадення слід кваліфікувати як крадіжку, натомість суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що їхні дії переросли у відкрите викрадення чужого майна.

Втім, на переконання колегії суддів апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Доводи обвинувачених щодо неправильної кваліфікації їхніх дій та, як наслідок, їх невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Чинний КК України визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Натомість грабіж відповідно до ст. 186 зазначеного Кодексу - це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення.

Крадіжка - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Таємність як спосіб вчинення крадіжки характеризується за допомогою двох критеріїв - об`єктивного та суб`єктивного. Перший стосується зовнішньої обстановки вчиненого - викрадення вважається таємним, коли заволодіння майном відбувається за відсутності будь-яких осіб (власників, очевидців, осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно), у присутності інших осіб, але непомітно для них, або вони у зв`язку з фізичними чи психічними особливостями були нездатні дати належну правову оцінку заволодінню майном, при розрахунку на потурання від інших осіб, чи коли інші особи переконані у правомірності дій винного.

Суб`єктивний критерій таємності як способу крадіжки означає прагнення винного діяти непоміченим з боку інших осіб, таким чином, щоб не зустріти будь-якого опору.

Натомість, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. При грабежі винний діє відкрито, ігноруючи можливий опір з боку потерпілого та інших сторонніх осіб. При цьому не має значення, чи вживали вказані особи заходів до того, щоб покласти край викраденню. Останнє при грабежі вчинюється заздалегідь очевидно, помітно для інших осіб, і така відкритість підвищує (порівняно з крадіжкою) суспільну небезпеку викрадення.

Тому, розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий або інші особи характер вчинюваних винною особою дій. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

З огляду на викладене та враховуючи конкретні обставини суспільно небезпечного діяння, а саме способу вилучення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 майна, ставлення обвинувачених до вчиненого - спрямованості умислу та інші докази, досліджені під час судового розгляду і оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України, виходячи з встановлених судом фактичних обставин справи, є правильними.

Зокрема, суд першої інстанції покликався на показання свідка ОСОБА_11 , яка працює адміністратором у магазині «Близенько» за адресою: м. Львів, вул. Брюховицька, 143, з яких слідує таке: 30 травня 2025 року близько 12:00 год. свідок вийшла зі складського приміщення і побачила, що ОСОБА_7 кладе каву у рюкзак. Потім побачила ОСОБА_6 , який був разом з ОСОБА_7 . Вони намагалися вийти на вулицю, не оплативши за товар, внаслідок чого вона почала кричати, щоб вони зупинилися і оплатили за товар, проте ОСОБА_6 та ОСОБА_7 втекли з магазину, вона вийшла за ними на вулицю і надалі викликала службу безпеки магазину, а вони, відповідно, поліцію. Надалі на камері вона побачила, як ОСОБА_6 кладе солодощі під куртку.

Окрім цього, суд покликався на показання свідка ОСОБА_14 , яка була покупцем у магазині «Близенько», та надала суду показання про те, що 30 травня 2025 року близько 12:00 год. гуляла з дитиною біля магазину «Близенько» і на вулиці побачила, як двоє осіб вибігають з магазину, а за ними вибігла продавець і кричала, щоб вони оплатили за товар.

З наявного у матеріалах справи відеозапису з камер спостереження, дослідженого судом, слідує, що 30 травня 2025 року об 11:44:08 год. особа №1 чоловічої статі, одягнена у спортивні кросівки темного кольору, спортивні темні штани із вертикальною смужкою білого кольору по боках, у темній куртці, кепці на голові з темним рюкзаком на плечах, заходить у приміщення мережі магазину «Близенько», що за адресою: м. Львів, вул. Біберовича, 11; 30 травня 2025 року об 11:44:14 год. особа №2 чоловічої статі, одягнена у темні кросівки, з яких видніються шкарпетки чорного кольору із білими вставками, сині (типу джинс) шорти (бриджі), куртка синього кольору, на плечах наявний рюкзак темного кольору, заходить у приміщення мережі магазину «Близенько», що за адресою: АДРЕСА_4 ; 30 травня 2025 року об 11:44:11 год. особа №1 заходить у приміщення мережі магазину «Близенько», що за адресою: м. Львів, вул. Біберовича, 11; 30 травня 2025 року об 11:44:17 год. особа №2 заходить у приміщення мережі магазину «Близенько», що за адресою: АДРЕСА_4 ; 30 травня 2025 року об 11:44:22 год. особа №2; 30 травня 2025 року об 11:44:15 год.; 30 травня 2025 року об 11:44:24 год. особа №1 бере із полиці прилавку, на якому розміщений товар, упаковки та надалі поміщає їх у власний рюкзак; 30 травня 2025 року об 11:44:28 год. особа №1 бере із полиці прилавку, на якому розміщений товар, упаковки та надалі поміщає їх у власний рюкзак; 30 травня 2025 року о 11:44:49 год. особа №2 бере з полиці прилавку магазину товар та надалі поміщає його у внутрішню частину куртки, у якій є одягнений, адміністратор магазину спостерігає за діями особи №1 та особи №2; 30 травня 2025 року о 11:45:00 год. особа №1 та особа №2 покидають приміщення мережі магазину «Близенько», що за адресою: м. Львів, вул. Біберовича, 11 не розрахувавшись за взятий товар; 30 травня 2025 року о 11:45:03 год. адміністратор магазину слідує за особою №1 та особою №2; 30 травня 2025 року об 11:45:03-05 год. вигляд з зовнішнього відеоспостереження магазину «Близенько», що за адресою: м. Львів, вул. Біберовича, 11. особа № 1 та особа №2, перетнувши лінію каси, покинули приміщення вищезазначеного магазину 30 травня 2025 року об 11:45:07.

Тобто свідок ОСОБА_11 бачила, що обвинувачені взяли товар та не розрахувались за нього, що виключає ознаку таємності в інкримінованому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальному правопорушенні.

Більше того, на відеозаписі з камер спостереження чітко видно, як обвинувачені у швидкому темпі покидають приміщення магазину, а за ними услід на вулицю одразу вибігає працівниця магазину та голосно звертається до них зі словами: «Перепрошую, ви за каву не хочете заплатити…».

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про наявність в обвинувачених вад слуху чи будь-яких захворювань, пов`язаних із порушенням слухової функції. Під час переслідування обвинувачених свідок голосно висловлювала вимоги щодо необхідності оплати за товар. Крім того, відстань між свідком, яка їх переслідувала, та обвинуваченими, які вибігли з приміщення магазину, була незначною, через що останні могли чути звернення свідка та усвідомлювали факт їх переслідування.

Наведеними даними з камер відеоспостереження, у сукупності з показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , спростовуються твердження апелянтів про те, що коли вони виходили з магазину біля них нікого не було, тому вони були впевнені, що їх ніхто не бачив.

Крім цього, за вказаних обставин обвинувачені не могли не усвідомлювати, що їхні дії були помічені іншими особами.

Таким чином, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як відкрите викрадення чужого майна.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання за своїм видом і розміром відповідає його меті, визначеній ст. 50 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обґрунтованість судового рішення щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , судом першої інстанції у кримінальному провадженні допущено не було.

За таких обставин, апеляційні скарги обвинувачених до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2025 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без змін, їхні апеляційні скарги без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4