ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/23/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 26 січня 2026 року у м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Биличі, Старосамбірського району, Львівської області, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, військовослужбовець певної військової частини, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції;

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 .

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 листопада 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі та м.Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Мелітополі, ОСОБА_9 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_10 , та застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, а саме по 30 грудня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60560 грн (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн 00 коп.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що з урахуванням всіх обставин справи, наявних доказів та того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, слідчий суддя дійшов до висновку про доведеність існування ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, і про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у виді тримання під вартою в період воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та дотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з ухвалою слідчого судді, оскільки вона винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним його застосуванням, а висновки суду не об`єктивні та не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Вважає, що до підозрюваного цілком можливим було застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, не порушуючи норми КПК України.

Вказує, що слідчим суддею не взято до уваги те, що підозрюваний раніше не судимий, учасник бойових дій, має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, характеризується виключно позитивно, не перебуває на обліку у лікарів, бажає і далі служити в лавах ЗСУ, захищати Україну, визнає своє правопорушення.

Зауважує, що жоден ризик, передбачений ст.177 КПК України прокурором не доведений.

Посилається на те, що при розгляді клопотання жодним чином не обґрунтовано та не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам.

Згідно з ухвалою слідчого судді, слідчий першого СВ (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_9 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0007543 щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що слідчими першого СВ (з дислокацією у м.Мелітополі та м.Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0007543 від 01 листопада 2025 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що наказом командира певної військової частини від 12 січня 2025 року ОСОБА_6 вважається таким, що приступив до виконання обов`язків на відповідній посаді.

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_11 від 24 лютого 2022 року №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_11 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, ОСОБА_6 згідно з вимогами ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст.28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїми військовими званнями начальниками є військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

В свою чергу, ОСОБА_6 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за таких обставин.

01 листопада 2025 року, приблизно о 07 год. 00 хв., перебуваючи у місці служби, а саме в місці тимчасової дислокації підрозділів певної військової частини, що розташовані за певною адресою, т.в.о. командира віддав наказ, направлений на виконання бойового наказу командира, щодо залучення до виконання бойових (спеціальних) завдань у відповідному районі, та висування, в певний термін, в відповідний батальйонний район.

Після цього, ОСОБА_6 , в умовах воєнного стану, діючи з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, умисно не виконав наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст.9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у присутності т.в.о. командира певного батальйону який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, відмовився виконувати наказ, щодо залучення до виконання бойових (спеціальних) завдань, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ начальника.

Таким чином, ОСОБА_6 , за викладених вище обставин, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

01 листопада 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України. Час фактичного затримання 13 год. 00 хв.

01 листопада 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_6 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. До початку апеляційного розгляду було встановлено, що останній наразі не перебуває у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», оскільки він був звільнений з-під варти у зв`язку з внесенням застави. Отже, попри належне повідомлення про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, підозрюваний не прибув до апеляційного суду для участі в її розгляді. В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 не просив здійснювати розгляд апеляційної скарги за обов`язкової участі підозрюваного. Клопотань про відкладення розгляду провадження підозрюваний не надсилав.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначив про можливість розгляду його апеляційної скарги без участі підозрюваного ОСОБА_6 , який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Враховуючи думку захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , прокурор під час апеляційного розгляду також не заперечував проти розгляду апеляційної скарги без участі підозрюваного ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, а також те, що апеляційна скарга подана лише стороною захисту, відповідно, питання про погіршення становища підозрюваного ОСОБА_6 в цій скарзі не порушується, тому участь підозрюваного при апеляційному розгляді не є обов`язковою, сам підозрюваний був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, без пояснення причин не з`явився до зали суду, в свою чергу, захисник приймає участь під час апеляційного провадження, клопотань про відкладення апеляційного розгляду від учасників провадження не надходило, колегія суддів вважає за можливе здійснювати апеляційний розгляд без участі підозрюваного ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді; захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , яки підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону при розгляді клопотання.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження убачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного, доводи його захисника, прокурора, слідчого та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , дані про його особу, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому правопорушенні, а також конкретні обставини вказаного кримінального правопорушення.

Як убачається з наданих матеріалів провадження та встановлено слідчим суддею, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

Обґрунтованість підозри в апеляційній скарзі не оспорюється та підтверджується доданими до клопотання доказами, зазначеними як в самому клопотанні так і в ухвалі слідчого судді.

Перевіряючи доводи клопотання щодо наявності ризиків, про які вказано у клопотанні, слідчий суддя фактично дійшов висновку про те, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, існують, а саме того, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як зазначено вище, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, яке є тяжким злочином, за яке передбачено суворе покарання - виключно у виді позбавлення волі на тривалий строк від п`яти до десяти років.

З оскаржуваної ухвали убачається, що слідчий суддя при розгляді клопотання врахував фактичні обставини кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри, про яку повідомлено ОСОБА_6 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вищевказаному кримінальному правопорушенні; наявність свідків у цьому провадженні; обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема відомості про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я.

З огляду на фактичні обставини провадження, ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 правопорушення та суворість можливого покарання, а також враховуючи відомості про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про доведеність ризиків, вказаних у клопотанні, і про те, що інші запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цим ризикам.

Свої висновки слідчий суддя належним чином вмотивував.

У зв`язку з викладеним, застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України.

Вказані висновки слідчого судді стороною захисту не спростовані з наданням відповідних доказів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені підозрюваним при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися слідчим суддею та спростовані в оскаржуваній ухвалі.

Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний раніше не судимий, учасник бойових дій, має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, характеризується виключно позитивно, не перебуває на обліку у лікарів, бажає і далі служити в лавах ЗСУ, захищати Україну, визнає своє правопорушення, на думку колегії суддів, самі по собі правильність висновків слідчого судді не спростовують, оскільки не зменшують встановлених ризиків.

Дані про те, що підозрюваний за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

З матеріалів провадження та з оскаржуваної ухвали убачається, що всі обставини, що мають значення для правильного вирішення клопотання, слідчим суддею дослідженні повно і всебічно.

Доводи сторони захисту про неповноту з`ясування обставин справи судом та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними, оскільки суперечать матеріалам справи і змісту оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи апелянта про протилежне суперечать матеріалам провадження і змісту цієї ухвали.

Щодо твердження сторони захисту про те, що до підозрюваного можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як зазначено вище, обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, прокурором доведено.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею перевірялося питання щодо можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим, в ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування до підозрюваного іншого ніж тримання під вартою запобіжного заходу.

Вказані висновки слідчого судді підозрюваним і стороною захисту не спростовані з наданням відповідних доказів, та з цими висновками погоджується і колегія суддів.

Окрім того, відповідно до вимог ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених в т.ч. статтею 402 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Водночас слідчим суддею, відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, при застосуванні щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою одночасно визначено мінімальний розмір застави, передбачений п.2 ч.5 ст.182 КПК України, як альтернативного запобіжного заходу.

Як вже зазначено вище, під час апеляційного розгляду було встановлено, що підозрюваний звільнений з-під варти у зв`язку із внесенням застави.

Тобто, на цей час підозрюваний вважається таким, до якою застосовано запобіжний захід у виді застави.

В ході апеляційного розгляду також було встановлено, що досудове розслідування в цьому провадженні вже завершилося, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 направлено до Запорізького районного суду Запорізької області.

Отже, підстав для задоволення поданої апеляційної скарги колегія суддів не убачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 листопада 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі та м.Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Мелітополі, ОСОБА_9 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_10 та застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, а саме по 30 грудня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60560 грн. (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп., залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4